ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2018 Справа № 917/2155/17

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засідання Стельмах А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовною заявою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лізоформ", пров. Новопечерський, 19/3, корпус, 1, кім. 5, м. Київ, 01042

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ІР-Агроторг", вул. Пушкіна, 42, офіс 106, м. Полтава, Полтавська область, 36011

про стягнення 90 688,69 грн. заборгованості

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, дов. №15.01/18 від 15.01.2018 року

від відповідача: ОСОБА_3, дов. б/н від 08.11.2017 року

Обставини справи : розглядається позовна заява ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лізоформ" про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ІР-Агроторг" 90 688,69 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами Договору поставки від 20.02.2017 року № 36191, з яких : 75 291,91 грн. основного боргу, 8 931,24 грн. пені, 1 531,88 грн. три проценти річних, 4 933,66 грн. інфляційні втрати.

21.12.2017 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лізоформ" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ІР-Агроторг" про стягнення 90 688,69 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 22.12.2017 року на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу позовну заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лізоформ " залишено без руху та надано позивачу строк до 5 днів з дня вручення такої ухвали для усунення недоліків, а саме шляхом надання суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в звязку із розглядом справи; підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

05.01.2018 року через канцелярію Господарського суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків із зазначенням попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в звязку із розглядом справи та підтвердженням про те, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

05.01.2018 року ухвалою Господарського суду Полтавської області було відкрито провадження у справі № 917/2155/17 та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 01.02.2018 року.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 01.02.2018 р. судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду справи по суті в судовому засіданні на 01.03.2018 року

В судовому засіданні 01.03.2018 р. представник позивача оголосив зміст позовних вимог та просив суд їх задовольнити повністю.

Представник відповідача оголосив заперечення проти позову, проте відзиву на позов не надав.

В судовому засіданні 01.03.2018 року відповідно до ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено про дату складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Між ТОВ "ЛІЗОФОРМ" (далі - Постачальник) та ТОВ "ІР-АГРОТОРГ" (далі -Покупець) було укладено Договір поставки № 36191 від 20 лютого 2017 року (далі Договір, а.с. 12-13).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- Постачальник зобов'язується поставити товар зазначений в специфікації та/або накладній, (надалі - Товар), а Покупець - прийняти його та оплатити на умовах, зазначених в Договорі. Факт передачі Товару від Постачальника Покупцю підтверджується підписаними видатковими накладними, які є невід'ємною частиною даного Договору (п. 1.1 та п. 1.2 Договору);

- Постачальник здійснює поставку Товару на адресу Покупця (в межах України) на умовах DDP (доставка товару Постачальником у пункт зазначений Покупцем) відповідно до правил ІНКОТЕРМС 2010 протягом 5 робочих днів з моменту отримання замовлення Товару. Товар поставлений за видатковими накладними, що оформлені між Сторонами протягом терміну дії Договору, вважається таким, що поставлений на підставі та в межах Договору, навіть при відсутності вказівки (посилання) на Договір в самих видаткових накладних (п. 2.3 та п. 2.4 Договору);

- Сума цього Договору складає суму всіх видаткових накладних на Товар поставлений згідно Договору. Покупець, здійснює оплату за поставлений Товар, шляхом банківського перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, протягом 45 календарних днів з моменту постачання Товару (п. 4.1 та п. 4.2 Договору);

- У випадку несвоєчасної оплати Покупцем поставленого Товару, останній сплачує Постачальникові пеню, в розмірі облікової ставки НБУ, від несплаченої суми поставленого Товару, за кожний день невиконання своїх зобов'язань (п. 5.2 Договору);

- Даний Договір вважається укладеним і набуває чинності з дати підписання його Сторонами та діє до 31 грудня 2017 року. Якщо за 20 (двадцять) календарних днів до закінчення строку дії Договору жодна із Сторін письмово не заявить про намір розірвати Договір, він вважається продовженим (пролонгованим) ще на один календарний рік на таких самих умовах. Така пролонгація строку дії даного Договору можлива без обмеження терміну (п. 8.1 та п. 8.2 Договору).

На виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачеві товар (корм для бройлерів) на суму 75 291,91 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями видаткових накладних (а.с. 14-16), а саме : за видатковою накладною № 1079 від 20.02.2017 року Покупцеві було поставлено Товар на суму 16 695,94 грн., за видатковою накладною № 1572 від 09.03.2017 року Покупцеві було поставлено Товар на суму 16 695,94 грн., за видатковою накладною № 1598 від 09.03.2017 року Покупцеві було поставлено Товар на суму 41 900,00 грн..

За даними позивача в порушення умов Договору відповідач не провів жодних розрахунків за отриманий товар, заборгованість останнього складає 75 291,91 грн.. З огляду на викладене, позивач направив відповідачу претензію № 01-02/04/1085-12 від 17.11.2017 року, щодо несвоєчасної оплати отриманого Товару та з вимогою оплатити його протягом семи днів, яку, згідно офіційного сайту УДППЗ Укрпошта, відповідачем було отримано 27.11.2017 oб16:00 (докази направлення та отримання наявні у матеріалах справи, а.с. 18).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 90 688,69 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами Договору поставки від 20.02.2017 року № 36191, з яких : 75 291,91 грн. основного боргу, 8 931,24 грн. пені, 1 531,88 грн. три проценти річних, 4 933,66 грн. інфляційні втрати.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами Договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ст. 663 Цивільного Кодексу України). Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару (ст. 692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за Договором, поставивши відповідачеві товар за вказаними вище видатковими накладними на загальну суму 75 291,91 грн..

В свою чергу, відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України не оплатив вартість поставленого за вказаними видатковими накладними товару у визначені Договором строки, заборгованість останнього на момент предявлення даного позову до суду та розгляду справи у суді складає 75 291,91 грн.. Факт отримання товару від позивача за вказаними видатковими накладеними, наявність боргу та його розмір відповідач не спростував.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно із ст. 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

У п. 5.2 Договору сторони узгодили, що у випадку несвоєчасної оплати Покупцем поставленого Товару, останній сплачує Постачальникові пеню, в розмірі облікової ставки НБУ, від несплаченої суми поставленого Товару, за кожний день невиконання своїх зобов'язань.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 8 931,24 грн. пені за період з 06.04.2017 р. по 06.10.2017 р., суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені частково відповідає вимогам п. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, п. 4 та п. 6 ст. 231, п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", а саме : в частині нарахування відповідачу пені у розмірі 6 892,39 грн. за період з 07.04.2017 р. по 06.10.2017 р. (з огляду на допущення позивачем помилки у визначенні моменту прострочення відповідачем зобовязань з оплати отриманих послуг, а саме : при визначенні строку виконання зобовязань з оплати отриманого відповідачем товару, позивачем не враховано приписи п. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України оскільки, зобовязання з оплати товару, отриманого відповідачем 20.02.2017 р. закінчився 06.04.2017 р., і відповідно перебіг прострочення розпочався з 07.04.2017 р., а зобовязання з оплати товару, отриманого відповідачем 09.03.2017 р. закінчився 23.04.2017 р., і відповідно перебіг прострочення розпочався з 24.04.2017 р.,) за період з 07.04.2017 р. по 06.10.2017 р. на товар поставлений 20.02.2017 р. та за період з 24.04.2017 р. по 06.10.2017 р. (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 4 933,66 грн. інфляційних втрат за період з квітня 2017 р. по жовтень 2017 р. (включно) та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 1 531,88 грн. за період з 06.04.2017 р. по 21.12.2017 р., суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є частково правомірними, а саме : в частині нарахування відповідачу 4 933,66 грн. інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 1 531,38 грн. за період з 07.04.2017 р. по 21.12.2017 р. (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Усні посилання представника відповідача на те, що позивачем в порушення умов п. 3.2 Договору в момент передачі товару не було надано в розпорядження відповідача завірених копій документів, що засвідчують відповідність Товару стандарту або технічним умовам, судом не оцінюються як правомірні, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження даної обставини, зокрема, претензії щодо невідповідності якості або кількості поставленого товару. Крім того, суд звертає увагу на те, що ненадання вищезазначених супровідних документів на товар, не звільняє відповідача від обов'язку його оплати.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 75 291,91 грн. основного боргу, 6 892,39 грн. пені, 4 933,66 грн. інфляційних втрат та 1 531,38 грн. 3% річних є підтвердженими документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України, покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ТОВ "ІР-АГРОТОРГ" (вул. Пушкіна, 42, офіс 106, м. Полтава, Полтавська область, 36011, Код ) на користь ТОВ "ЛІЗОФОРМ" (пров. Новопечерський, 19/3, корпус, 1, кім. 5, м. Київ, 01042, Код ) заборгованість за Договором у сумі 75 291,91 грн., 6 892,39 грн. пені, 1 531,38 грн. 3% річних, 4 933,66 гривень інфляційних збитків та судовий збір в розмірі 1 557,91 грн..

Видати наказ із набранням рішенням законної сили

3. В іншій частині позову відмовити в задоволенні вимог.

Повне рішення складено 05.03.2018 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ст. 256 ГПК України). Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М.Тимощенко