ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року Справа № 923/1030/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Величко Т.А., Поліщук Л.В.

при секретарі судового засідання Колбасовій О.Ф.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт"

на рішення господарського суду Херсонської області від 19.12.2017 року, суддя в І інстанції Литвинова В.В., повний текст якого було складено 21.12.2017 року в м. Херсоні

у справі № 923/1030/17

за позовом: Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт"

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоінтелтехнології"

про стягнення 28 683,41 грн.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Державне підприємство "Херсонський морський торговельний порт" (далі - Порт) звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екоінтелтехнології" про стягнення 23 590 грн. основного боргу, 3281,27 грн. пені, 389,72 грн. 3% річних та 1422,42 грн. втрат від інфляції, які виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем договору поставки № 42Д від 12.03.2015р. з додатковою угодою № 1 від 22.10.2015р. до нього щодо оплати у повному обсязі поставленого за видатковою накладною № 1532 від 22.10.2015р. піску.

Позовні вимоги обґрунтовувалися посиланнями на ст. ст. 525, 526, 625, 629 ЦК України та ст. ст. 193, 231 ГК України.

ТОВ "Екоінтелтехнології" не визнало позов посилаючись на те, що воно належним чином виконало взяті на себе зобовязання за укладеним договором поставки та не має заборгованості перед позивачем, оскільки додаткова угода № 1 від 22.10.2015р. до договору поставки, якою вартість 1 тони піску було збільшено з 48,30 грн. до 82 грн., була підписана пізніше поставки піску, яка відбулась за видатковою накладною № 1532 від 22.10.2015р., та спрямована на врегулювання господарських відносин між сторонами по укладеному договору, що стосувались поставок піску після 22.10.2015 року.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 19 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі з мотивів необґрунтованості позовних вимог.

В апеляційній скарзі ДП "Херсонський морський торговельний порт" просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована неповним дослідженням і зясуванням всіх обставин справи, що мають істотне значення, невідповідністю викладених у рішенні висновків місцевого суду обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права та мотивована посиланнями на ті ж самі обставини, що викладені у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 12.03.2015 року між ДП «Херсонський морський торговельний порт» (постачальник) та ТОВ «Екоінтелтехнології» (покупець) було укладено договір поставки № 42Д, згідно з п.п. 1.1, 1.3, 1.4, 1.5 якого постачальник зобовязався поставити пісок (Шабовське родовище карєр с. Рибальче) покупцю, а останній прийняти та оплатити поставлений пісок на умовах даного договору; поставка піску постачальником здійснюється партіями на підставі письмових заявок покупця з причалу карєру с. Рибальче; пісок передається покупцю на підставі видаткової накладної, за наявності у покупця оформленої у відповідності до чинного законодавства України довіреності; право власності на пісок переходить від постачальника до покупця з моменту його передачі (відвантаження заявленої партії піску на судно). Датою поставки є дата, вказана у накладній.

Умовами п.п. 3.1, 3.4 договору визначено, що вартість 1 тонни піску з відвантаженням із карєру с. Рибальче на судно складає 48,30 грн. з урахуванням ПДВ; вартість партії піску визначається виходячи з ціни за одиницю на дату поставки та кількості піску, зазначеної у заявці відповідно до п. 1.3 договору.

Пунктами 4.1, 4.2 договору передбачено, що покупець здійснює 100% попередню оплату вартості заявленої вартості піску. Сума попередньої оплати перераховується покупцем згідно виставленого рахунку на поточний рахунок постачальника за кожну заплановану до відвантаження партію піску до підходу судна під завантаження; остаточні розрахунки за пісок та надані послуги здійснюються покупцем по рахункам постачальника протягом пяти банківських днів з дати передачі піску на підставі рахунків.

Згідно з п. 5.3 договору за затримку платежів постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п.п. 7.1, 9.1 договору зміни і доповнення до цього договору дійсні у тому разі, якщо вони здійснені в письмовій формі і підписані уповноваженими на те особами; даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015 року, а в частині гарантійних зобовязань і взаєморозрахунків до моменту повного виконання сторонами таких зобовязань.

19.10.2015 року ТОВ «Екоінтелтехнології» подало Порту письмову заявку № 140 про відвантаження піску з карєру с. Рибальче у кількості 700 тон та орієнтовною датою підходу судна в карєр під навантаження 20.10.2015р. о 20.00 год.

На підставі вищевказаної заявки, того ж дня позивач виставив відповідачеві рахунок № 2447 від 19.10.2015р. на попередню оплату вартості 700 тонн піску у сумі 33 810 грн. з ПДВ, тобто за ціною 48,30 грн. за 1 тону з урахуванням ПДВ, який своєчасно було оплачено відповідачем до підходу судна під навантаження, що сторонами не заперечується.

На виконання своїх зобовязань за укладеним договором позивач поставив, а відповідач прийняв 700 тон піску загальною вартістю 33810 грн., що підтверджується видатковою накладною № 1532 від 22.10.2015р., звітом завантаження піску у жовтні 2015 року ДП «ХМТП», актом заміру осадки судна, завантажувальним ордером № Б874507 та коносаментом № Б874507 від 22.10.2015р.

22.10.2015 року Портом та ТОВ «Екоінтелтехнології» було укладено додаткову угоду № 1 до договору поставки № 42Д від 12.03.2015р., якою сторони змінили п. 3.1 договору та виклали його в наступній редакції: вартість 1 тони піску з відвантаженням із карєру с. Рибальче на судно складає 82 грн. з урахуванням ПДВ.

Отже, за встановленими судом на підставі вищевказаних документів обставинами справи загальна вартість поставленої позивачем відповідачу партії піску за видатковою накладною № 1532 від 22.10.2015р. згідно з укладеним договором поставки № 42Д від 12.03.2015р. складає 33810 грн., яка визначена за ціною 48,30 грн. за 1 тону (п. 3.1 договору) та яка була оплачена останнім у повному обсязі до підходу судна під навантаження, і протягом наступних 5-ти банківських днів з дати передачі цієї партії піску позивач не виставляв відповідачеві рахунку для проведення остаточних розрахунків за поставлений пісок та надані послуги, як-то передбачено умовами п. 4.2 договору.

Однак, супровідним листом № 3-28/204 від 12.04.2017 року позивач направив відповідачеві рахунок № 873 від 06.04.2017р. на доплату 23 590 грн. за пісок у кількості 700 тон, відвантажений за видатковою накладною № 1532 від 22.10.2015р., у якому з посиланням на додаткову угоду № 1 від 22.10.2015р. про зміну вартості 1 тони піску з 48,30 грн. на 82 грн. та п.п. 1.5 та 3.4 договору поставки виклав вимогу його оплатити. Але зазначене поштове відправлення підприємства поштового звязку було повернуто Порту назад у звязку з неврученням адресату.

Претензією № 18-08/1272 від 01.08.2017р. позивач повідомив відповідача про наявність простроченої заборгованості за поставлений пісок та виклав вимогу негайно оплатити рахунок № 873 від 06.04.2017р. у сумі 23 590 грн. за пісок у кількості 700 тон, відвантажений за видатковою накладною № 1532 від 22.10.2015р. згідно з договором поставки № 42Д від 12.03.2015р. з додатковою угодою № 1 від 22.10.2015р. до нього.

Проте, будь-яких доказів надсилання на адресу відповідача зазначеної претензії позивачем до матеріалів справи не подано.

Наведене й стало підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом з посиланням на ненадання відповідачем відповіді на вказану претензію та несплату існуючої заборгованості.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч. 1 ст. 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів зазначає, що згідно ст. 629 ЦК України, ст. 193 ГК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Дії сторін (передача продавцем товару покупцю за видатковою накладною, прийняття товару покупцем) відповідають змісту правовідносин за договором поставки, який є підставою для виникнення у його сторін прав та обовязків, визначених цим договором.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами ст. 180 ГК України унормовано, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобовязань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обовязкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. При укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Частиною 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За вимогами ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом установлено, що спірний договір поставки містить умови про те, що покупець здійснює 100% попередню оплату вартості заявленої вартості піску. Сума попередньої оплати перераховується покупцем згідно виставленого рахунку на поточний рахунок постачальника за кожну заплановану до відвантаження партію піску до підходу судна під завантаження; остаточні розрахунки за пісок та надані послуги здійснюються покупцем по рахункам постачальника протягом пяти банківських днів з дати передачі піску на підставі рахунків(п. п. 4.1, 4.2 договору).

За змістом ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Судом установлено, і це підтверджується матеріалами справи, що на підставі погоджених сторонами умов договору поставки, 19.10.2015 року відповідач подав Порту письмову заявку № 140 про відвантаження піску з карєру с. Рибальче у кількості 700 тон та орієнтовною датою підходу судна в карєр під навантаження 20.10.2015р. о 20.00 год. На підставі вищевказаної заявки, того ж дня позивач виставив відповідачеві рахунок № 2447 від 19.10.2015р. на попередню оплату вартості 700 тонн піску у сумі 33 810 грн. з ПДВ, тобто за ціною 48,30 грн. за 1 тону з урахуванням ПДВ, який своєчасно відповідач оплатив до підходу судна під навантаження. Порт поставив, а відповідач прийняв 700 тон піску загальною вартістю 33810 грн., що підтверджується видатковою накладною № 1532 від 22.10.2015р. та сторонами не заперечується, і відповідно до п. 1.5 договору саме з цієї дати право власності на пісок перейшло від постачальника до покупця, що відповідає ч. 1 ст. 334 ЦК України, згідно з якою право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за встановленими судом на підставі поданих сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень належних доказів обставинами справи, загальна вартість поставленої Портом відповідачу партії піску за видатковою накладною № 1532 від 22.10.2015р. згідно з укладеним договором поставки № 42Д від 12.03.2015р. складає 33810 грн., яка визначена за ціною 48,30 грн. за 1 тону, встановленою за домовленістю сторін у п. 3.1 договору, та яка була оплачена відповідачем у повному обсязі до підходу судна під навантаження, і протягом наступних 5-ти банківських днів з дати передачі цієї партії піску позивач не виставляв відповідачеві рахунку для проведення остаточних розрахунків за поставлений пісок та надані послуги, як-то передбачено умовами п. 4.2 договору, у звязку з чим відбулося повне виконання сторонами договору поставки, після якого за вимогами ч. 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни у договорі не допускається.

Враховуючи все вищевикладене та вимоги чинного законодавства в їх сукупності колегія суддів вважає, що правові підстави для задоволення позовної вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 23 590 грн. та похідних вимог про стягнення 3281,27 грн. пені, 389,72 грн. 3% річних та 1422,42 грн. втрат від інфляції за прострочення виконання грошового зобовязання відсутні і місцевий господарський суд прийняв законне та обґрунтоване рішення про відмову у їх задоволенні.

Колегія суддів не бере до уваги викладені в апеляційній скарзі доводи позивача в обґрунтування своїх вимог про те, що спочатку сторонами була погоджена зміна вартості товару, а потім відбулась поставка піску, зміна ціни в договорі відбулась не після, а до його виконання, як помилково зазначає суд першої інстанції, оскільки такі доводи обєктивно належними доказами не підтверджені та спростовуються наявними в матеріалах справи договором поставки № 42Д від 12.03.2015р., письмовою заявкою ТОВ «Екоінтелтехнології» про відвантаження піску № 140 від 19.10.2015р., рахунком на оплату № 2447 від 19.10.2015р., видатковою накладною № 1532 від 22.10.2015р. та актом звірки взаєморозрахунків між сторонами, згідно з яким за даними ДП "Херсонський морський торговельний порт" станом на 01.01.2017 року заборгованість ТОВ «Екоінтелтехнології» відсутня, які з достовірністю підтверджують факт, що поставка піску за спірною видатковою накладною № 1532 відбулась на умовах визначених саме договором поставки, а не додаткової угоди № 1 до нього щодо ціни 1 тони піску.

Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, колегія суддів вважає доводи викладені скаржником в апеляційній скарзі необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та не відповідають вимогам закону, що регулює спірні правовідносини. За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно зясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

З огляду на приписи ст.ст. 123, 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253, 254, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Херсонської області від 19 грудня 2017 року у справі № 923/1030/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27.02.2018р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Величко Т.А.

ОСОБА_3