ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.02.2018 Справа № 905/3056/17

Керівник Слов'янської місцевої прокуратури Донецької області, м. Слов'янськ в інтересах держави в особі

Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, м. Костянтинівка (позивач)

до відповідача-1: Лиманської міської ради Донецької області, м. Лиман

до відповідача-2: фізичної особи-підприємця Євтушенко Людмили Петрівни, м. Слов'янськ

про визнання незаконними п.п.1.3 п.1, п.п.2.3.4 п.2 рішення Краснолиманської міської ради, визнання недійсним договору на встановлення особистого строкового сервітуту, зобов'язання відповідача звільнити земельну ділянку.

Суддя Матюхін В.І.

Секретар судового засідання Каращук Є.В.

Представники:

прокуратури: Алекаєв Ю.В. - посвідчення;

позивача: не з'явився

відповідача-1: не з'явився

відповідача-2: не з'явився

Керівник Слов'янської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Лиманської міської ради Донецької області, фізичної особи-підприємця Євтушенко Людмили Петрівни про:

- визнання незаконним підпункту 1.3 пункту 1, підпункту 2.3.4 пункту 2 рішення Краснолиманської міської ради від 18.12.2014р. №6/35/3161 «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Красний Лиман»;

- визнання недійсним договору №99/15 на встановлення особистого строкового сервітуту, укладеного 01.09.2015р. між Краснолиманською міською радою та громадянкою Євтушенко Людмилою Петрівною»;

- зобов'язання фізичну особу-підприємця Євтушенко Людмилу Петрівну звільнити земельну ділянку площею 0,0030га, вартістю 18 380,10грн., розташовану у м. Лиман, по вул. Пушкіна, привівши її у попередній стан.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що оспорюваним рішенням Краснолиманської міської ради всупереч чинному законодавству, зокрема нормам Земельного кодексу України, надано згоду фізичній особі-підприємцю Євтушенко Людмилі Петрівні на розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Красний Лиман та згоду на укладання договору особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасових споруд терміном на 10 років, у той час як земельний сервітут може бути встановлений для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, тобто, для встановлення сервітуту принциповою є умова щодо неможливості задоволення потреби осіб у інший, ніж встановлення сервітуту, спосіб.

Як на підставу позовних вимог про визнання недійсним договору прокурор посилається на удаваність правочину (ст.235 Цивільного кодексу України) та те, що фактично між сторонами існують орендні правовідносини, а відтак, укладенням договору про встановлення земельного сервітуту порушені інтереси держави, оскільки для передачі земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності мають бути здійснені земельні торги та одержано рішення власника земельної ділянки, чого у дійсності зроблено не було.

Заявою від 09.02.2018 прокуратура уточнила свої вимоги і наполягає на визнанні незаконними п.п.1.3 п.1, п.п.2.3.2 п.2 рішення Краснолиманської міської ради у частині, що стосується укладеного 01.09.2015р. між відповідачами договору на встановлення особистого строкового сервітуту №99/15.

Також прокуратура наголошує на тому, що земельний сервітут може бути встановлений лише для задоволення певних потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом, ніж встановлення сервітуту. При цьому, у відповідача 2 - ФОП Євтушенко Л.П. відсутня неможливість задоволення потреб в користуванні земельною ділянкою для розміщення тимчасової споруди іншим способом, ніж встановлення сервітуту. Так, ФОП Євтушенко Л.П. не є власницею або користувачем земельних ділянок, розташованих поблизу тих, відносно яких укладено договір на встановлення особистого строкового сервітуту. Крім того, на ділянці, щодо якої укладено договір особистого строкового сервітуту, відсутні об'єкти нерухомості, що перебувають у власності або користуванні відповідача 2 (ФОП Євтушенко). Дані обставини підтверджуються інформацією Лиманської міської ради від 05.02.2018 №0620-02-07 та пояснювальною запискою до викопіювання з кадастрової карти.

Позивач не висловив свого ставлення до вимог прокуратури (не підтримав його і не відмовився від позову).

Лиманська міська рада повноважного представника у жодне судове засідання для дачі пояснень щодо суті спору не направила, але відзивом на позовну заяву вимоги прокуратури не визнала з посиланням зокрема на те, що:

- прокурором у позовній заяві «не вказано на матеріальні чи інші інтереси держави, які були порушені або існує загроза порушення таких інтересів зі сторони» відповідачів;

- в України законодавчо закріплений принцип свободи договору (п.3 ст.3 Цивільного кодексу України), який є одним із основних засад цивільного законодавства, відповідно до якого та ст.6 Цивільного кодексу України «сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Також, мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд»;

- встановлення земельного сервітуту як права власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками) на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) передбачене п.«в» ст.99 Земельного кодексу України в редакції Закону №191-VІІІ від 12.02.2015р., чинного на момент укладення спірного договору;

- оспорюваний прокурором договір про встановлення особистого строкового сервітуту укладений на виконання рішенням Краснолиманської міської ради (на сьогодні - Лиманської) №6/35/3161 від 18.12.2014р. «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Красний Лиман» і відповідає нормам ст.ст.98-100 Земельного кодексу України;

- Лиманська міська рада у правовідносинах щодо прийняття оскаржуваного прокурором рішення «реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду».

Відповідач-2, фізична особа-підприємець Євтушенко Людмила Петрівна, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не заперечив проти позовних вимог, не скористався своїм правом на участь у підготовчому і судовому засіданні, відзив на позов у встановлений судом строк без поважних причин не надав, у зв'язку з чим господарським судом справа на підставі ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України розглянута за наявними у ній матеріалами.

Прокурор надав відповідь на відзив відповідача-1, в якій ,зокрема, зазначив наступне:

- у даній господарській справі Слов'янською місцевою прокуратурою здійснюється представництво інтересів держави, оскільки саме державою забезпечується особлива охорона землі як національного багатства відповідно до статті 14 Конституції України, а недотримання відповідачами встановленої статтями 124, 134 Земельного кодексу України та Законом України «Про оренду землі» процедури передачі спірної земельної ділянки другому відповідачу у платне володіння та користування порушує ці інтереси. Незаконна передача у користування спірної земельної ділянки порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів; дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора;

- клопотання щодо захисту законних інтересів громадян, їх об'єднань чи суспільства стосовно спірної земельної ділянки позивачем не заявлялися у зв'язку з тим, що у даній справі прокуратура представляє інтереси держави;

- позовна заява прокурора містить обґрунтування незаконності певних пунктів рішення Краснолиманської міської ради від 18.12.2014 №6/35/3161, які суперечать вимогам ст.ст.98-100, 124, 134 Земельного кодексу України, ст.ст.401, 410 Цивільного кодексу України. Фактично наслідком прийняття спірного рішення стало надання 2-му відповідачу спірної земельної ділянки у строкове користування без дотримання встановленої процедури та підстав;

- Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12 лютого 2015 року N 191-VIII внесено зміни до Земельного кодексу України, а саме: пункт «в» статті 99 викладено в такій редакції: «в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм)». Зазначений Закон набрав чинності з 05.04.2015р. Однак на момент прийняття першим відповідачем рішення №6-35-3161 від 18.12.2014 «Про укладання договорів особистого строкового сервітуту на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності», вказані вище зміни до п.«в» ст.99 Земельного кодексу України ще не діяли. До того ж, предметом спору у цій справі є не обраний вид земельного сервітуту, а відсутність законних підстав для його встановлення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника прокуратури у відкритому судовому засіданні, господарський суд встановив:

Рішенням Краснолиманської міської ради (на сьогодні - Лиманської) №6/35/3161 від 18.12.2014р. «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Красний Лиман» надано згоду фізичній особі-підприємцю Євтушенко Людмилі Петрівні на укладення договору особистого строкового сервітуту на земельну ділянку площею 30кв.м. для розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, розташованої по вул. Пушкіна, м. Красний Лиман, терміном 10 років (підпункт 1.3 пункту 1, підпункт 2.3.4 пункту 2 рішення).

Пунктом 3 зазначеного рішення встановлено плату за сервітут в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки.

Пунктом 4 рішення зобов'язано, зокрема, Євтушенко Л.П. оформити та зареєструвати договір особистого строкового сервітуту.

01.09.2015р. між Краснолиманською міською радою (на сьогодні - Лиманської) та громадянкою Євтушенко Людмилою Петрівною укладено договір на встановлення особистого строкового сервітуту, відповідно до п.1.1. якого предметом цього договору є особистий строковий сервітут, встановлений виключно «Сервітуарію» на територію (об'єкт благоустрою), площею 30,00кв.м. по вул. Пушкіна, м. Красний Лиман, Донецької області, на якій буде розміщуватись та використовуватись для здійснення підприємницької діяльності тимчасова споруда.

Відповідно до п.1.2. договору об'єктом особистого строкового сервітуту є територія (об'єкт благоустрою) площею 30,00кв.м. по вул. Пушкіна, м. Красний Лиман, Донецької області, розташування та межі якої зазначено в додатку 1 до цього договору, тобто об'єктом договору є земельна ділянка, розташована під тимчасовою спорудою.

Строк дії договору відповідно до п.2.2. складає 10 років з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін.

За таких обставин і зважаючи на те, що:

· відповідно до ст.401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут);

· ч.2 ст.402 Цивільного кодексу України встановлено що земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки;

· ч.5 ст.403 Цивільного кодексу України передбачено, що «сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном»;

· згідно ч.1 ст.404 Цивільного кодексу України «право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо»;

· ч.2 ст.404 Цивільного кодексу України передбачено, що «особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту»;

· відповідно до ст.98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками);

· відповідно до ст.100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут),

господарський суд:

1) дійшов до висновку, що чинним законодавством не встановлено виключного права землекористувачів або землевласників на одержання (встановлення) земельного сервітуту, але з огляду на те, що:

- земельний сервітут - це право користування чужою земельною ділянкою, належне певній особі або необмеженому колу осіб;

- земельний сервітут може бути встановлений для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, тобто, для встановлення сервітуту принциповою є умова щодо неможливості задоволення потреби осіб у інший, ніж встановлення сервітуту, спосіб;

- сервітут, у тому числі і земельний, не може позбавляти власника майна (землі), щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном (землею);

- володілець земельним сервітутом має право вимагати від власника (володільця) земельної ділянки надання такого сервітуту (права користування земельною ділянкою),

2) вважає, що будь-яких підстав для визнання між відповідачами прав на встановлення земельного сервітуту не існувало і відповідачі, уклавши оспорюваний договір про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку комунальної власності територіальної громади:

- позбавили власника землі і громаду міста права володіння і користування нею на весь час строку дії договору, що не відповідає вимогам ч.5 ст.403 Цивільного кодексу України;

- фактично вчинили (оформили, приховали) інший правочин, а саме - відносини (договір) оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності і для передачі в оренду якої мали бути здійснені земельні торги (ст.124 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ч.2 ст.235 Цивільного кодексу України у разі, якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Частиною 1 ст.215 Цивільного кодексу України передбачено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 ст.203 цього Кодексу, є підставою для визнання правочину недійсним. При цьому, за змістом ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актами цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст.93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст.124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Згідно ст.792 Цивільного кодексу України, ст.13 Закону України «Про оренду землі» за договором оренди земельної ділянки орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк.

З викладеного вбачається, що спірну земельну ділянку надано у строкове користування без дотримання встановленої процедури та підстав, визначених чинним законодавством, зокрема поза процедурою торгів, за відсутності відповідного рішення власника земельної ділянки.

Таким чином, договір про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку комунальної власності територіальної громади м. Красний Лиман (нині - м. Лиман) суперечить вищенаведеним вимогам законодавства та підлягає визнанню недійсним відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів ст.122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Тобто, потреба підприємця в отриманні земельної ділянки мала вирішитися шляхом прийняття міською радою рішення про надання земельної ділянки в користування (оренду), в порядку визначеному Цивільним і Земельним кодексами України, Законом України «Про оренду земель».

Зазначене вказує на те, що оспорюване прокурором рішення винесено з порушенням норм чинного земельного законодавства. Передача земельної ділянки, що розташовується під тимчасовою спорудою для здійснення підприємницької діяльності, повинна була проводитись на умовах оренди в порядку, визначеному ст.ст.124, 134 Земельного кодексу України та згідно положень Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У відповідності до ст.12 Земельного кодексу України, п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільська, селищна, міська рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно відповідно до закону та в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Статтями 123, 124, 134, 135 Земельного кодексу України визначено порядок передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній чи комунальній власності, права на які підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах).

А, отже, враховуючи вищезазначене, за відсутності у фізичної особи-підприємця права на земельний сервітут (особистий строковий земельний сервітут), міська рада мала можливість і повинна була розпорядитися вказаною земельною ділянкою шляхом передачі в оренду.

Прийняттям і укладенням оспорюваних рішенням та договору порушено інтереси держави у сфері земельних відносин, відповідачами застосовано невірний механізм надання та одержання у користування земельної ділянки, відносини оформлено без дотримання як чинного законодавства, так і законодавчих засад рівності прав громадян і юридичних осіб, і як наслідок, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Заперечення Лиманської міської ради є безпідставними, так як:

- недотримання відповідачами встановленої чинним законодавством процедури передачі земельної ділянки у платне володіння та користування порушує інтереси держави;

- дійсно ст.ст.3 і 6 Цивільного кодексу України закріплений принцип свободи договору і передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства і мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, але відповідно до чинного законодавства сервітут, у тому числі і земельний, може бути встановлений щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом;

- ст.99 Земельного кодексу України в редакції Закону №191-VІІІ від 12.02.2015р. передбачено, що «власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення такого земельного сервітуту як право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм)» (п.в), але відповідачами не доведено, що фізична особа-підприємець Євтушенко Людмила Петрівна була чи є власницею або користувачем земельної ділянки, розташованої поблизу тієї, відносно якої укладено договір на встановлення особистого строкового сервітуту.

Твердження Лиманської міської ради про те, що у правовідносинах щодо прийняття оскаржуваного прокурором рішення рада «реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду», судом до уваги не взяте, оскільки:

- на час звернення прокурора з позовом до суду (згідно поштового штемпеля на конверті позовна заява на пошту здана 14.12.2017р.) відповідно до п.6 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка діяла до 15.12.2017р., господарським судам були підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

- даний спір виник із земельних відносин, в яких участь бере суб'єкт господарської діяльності, а саме - фізична особа-підприємець;

- цей спір не віднесено до компетенції адміністративних судів.

Судові витрати в межах, встановлених законодавством, покладаються на відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.202, 203, 215, 235, 401, 402 Цивільного кодексу України, ст.ст.98, 99, 100, 122, 123, 124 Земельного кодексу України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» і керуючись ст.ст. 210, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати підпункт 1.3 пункту 1 у частині, що стосується договору на встановлення особистого строкового сервітуту №99/15, укладеного 01.09.2015р., підпункт 2.3.4 пункту 2 рішення Краснолиманської міської ради №6/35/3161 від 18.12.2014р. «Про укладення договорів особистого строкового сервітуту на розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території м. Красний Лиман».

Визнати недійсним договір на встановлення особистого строкового сервітуту №99/15, укладений 01.09.2015р. між Краснолиманською міською радою та громадянкою Євтушенко Людмилою Петрівною.

Зобов'язати фізичну особу-підприємця Євтушенко Людмилу Петрівну (ІНФОРМАЦІЯ_1, місцепроживання: 84100, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) протягом 10 днів з дня набуття судовим рішенням законної сили звільнити земельну ділянку площею 0,0030га, вартістю 18 380,10грн., розташовану у м. Лиман, по вул. Пушкіна, привівши її у попередній стан. Стягувач: Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області (85102, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Європейська, 13, код ЄДРЮФОП 39767332).

Стягнути на користь прокуратури Донецької області (юридична адреса: 87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Університетська, 6, код ЄДРЮФОП - 25707002, банківські реквізити: розрахунковий рахунок № 6251, Держказначейська служба України, МФО 820172, отримувач - прокуратура Донецької області) з:

- Лиманської міської ради Донецької області (84406, Донецька область, м. Лиман, вул. Незалежності, 46, код ЄДРЮФОП 04053275) 2 400,00грн. на відшкодування витрат по оплаті судового збору;

- фізичної особи-підприємця Євтушенко Людмили Петрівни (ІНФОРМАЦІЯ_1, місцепроживання: 84100, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) 2 400,00грн. на відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня його прийняття (проголошення, складення повного судового рішення), а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у порядку, передбаченому п.17.5 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення (складення повного судового рішення).

Суддя В.І. Матюхін

Повний текст рішення складено 22.02.2018р.

Надруковано примірників:

1 - до справи;

1 - позивачу;

1 - відповідачу.