РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Справа № 906/1114/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Бучинська Г.Б.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Житомирського обласного центру зайнятості в особі Овруцької філії Житомирського обласного центру зайнятості на ухвалу господарського суду Житомирської області від 13 грудня 2017 року

в справі №906/1114/17 (суддя Лозинська І.В.)

за позовом Овруцького районного центру зайнятості

до Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

про стягнення 2 027 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 13 грудня 2017 року було відмовлено у прийнятті позовної заяви Овруцького районного центру зайнятості (правонаступник Житомирський обласний центр зайнятості, в особі Овруцької філії Житомирського обласного центру зайнятості; надалі - Позивач) до Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (надалі - Відповідач) про стягнення 2 027 грн.

Виносячи вищевказану ухвалу, суд першої інстанції вказав, що звертаючись із позовом, Позивач діяв як суб'єкт владних повноважень у сфері соціального законодавства, обравши при цьому приписи цього ж законодавства, як матеріально-правові підстави власних позовних вимог. Водночас, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказав, що відповідно до приписів статті 1 ЦК України, до відносин з загальнообов'язкового державного соціального страхування, цивільне законодавства не застосовується. За вказаних обставин, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що даний спір є публічно-правовим та на нього поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Не погоджуючись з винесеною судом першої інстанції ухвалою, Позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 28-30), в якій, з підстав, висвітлених в ній, просив суд поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву направити на розгляд до суду першої інстанції.

Мотивуючу дану апеляційну скаргу, Позивач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що згідно "Положення про державну службу зайнятості", затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України 15 грудня 2016 року №1543: державна служба зайнятості є централізованою системою системою державних установ, діяльність котрої спрямовується та координується Міністерством соціальної політики України. Відтак, як вважає Позивач, установи, що входять до складу державної служби зайнятості, не належать до суб'єктів владних повноважень, як державні органи чи органи місцевого самоврядування, оскільки не виконують владних управлінських функцій. З огляду на викладене, як зазначає Позивач, висновок суду першої інстанції про те, що дану справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства є помилковим та необгрунтованим.

Ухвалою суду від 10 січня 2018 року (а.с. 27), з підстав, висвітлених в ній, апеляційну скаргу Позивача залишено без руху.

Водночас, апелянтом було подано заяву (а.с. 35), в якій усунуто недоліки, зазначені в ухвалі від 10 січня 2018 року про залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою суду від 26 січня 2018 року (а.с. 47), з підстав, висвітлених в ній, було поновлено пропущений строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження по даній справі.

Ухвалою суду від 09 лютого 2018 року (а.с. 50) дану справу було призначено до розгляду на 26 лютого 2018 року на 15:30 год..

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 26 січня 2018 року, Відповідач надіслав на поштову адресу суду відзив на апеляційну скаргу (а.с. 52), в якому Відповідач вказав, що ОСОБА_1 було призначено пенсію із зменшенням пенсійного віку на 10 років у відповідності із Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме з незалежних від нього обставин, так як ОСОБА_2 надав заяву та всі необхідні документи для призначення йому пенсії. Разом з тим, в даному відзиві, Відповідач також зазначив, що якщо Позивачем була зайво виплачена допомога по безробіттю ОСОБА_3, то Позивачу слід звернутися з позовом про стягнення даної переплати в судовому порядку.

В судове засідання від 26 лютого 2018 року представники Позивача та Відповідача не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені у встановленому законом порядку.

В силу дії ГПК України, а саме частини 2 статті 273: апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Як вбачається з ухвали суду про відкриття апеляційного провадження, дана скарга прийнята судом 26 січня 2018 року, тобто з урахуванням вищевказаної норми процесу строк розгляду даної апеляційної скарги закінчується 26 лютого 2018 року (з урахуванням того, що 25 лютого є вихідним днем).

Водночас, зміст вищевказаної норми процесу свідчить про те, що законодавець, приймаючи дану норму, вивів як обов'язкову умову здійснення розгляду справ апеляційних та касаційних скарг в строки їх розгляду (без перевищення даних строків) і в силу дії частини 2 статті 202 ГПК України, не надав суду можливості відкласти розгляд, у разі коли це призведе до порушення даного строку.

Враховуючи вищевказане, Рівненський апеляційний господарський суд вважає можливим розглядати апеляційну скаргу без участі уповноважених представників Позивача та Відповідача, за наявними в справі матеріалами.

Відтак, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд прийшов до висновку, що її слід задоволити частково, оскаржувану ухвалу скасувати, а провадження по даній справі закрити.

При цьому, Рівненський апеляційний господарський суд виходив з наступного.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, вона винесена 13 грудня 2017 року, станом на час дії ГПК України в редакції до 14 грудня 2017 року включно.

Як зазначалося вище в даній судовій постанові, виносячи дану ухвалу, місцевий господарський суд виходив, зокрема з того, що звертаючись із позовом, Позивач діяв як суб'єкт владних повноважень у сфері соціального законодавства, обравши при цьому приписи цього ж законодавства, як матеріально-правові підстави власних позовних вимог та з того, що відповідно до приписів статті 1 ЦК України, до відносин з загальнообов'язкового державного соціального страхування, цивільне законодавства не застосовується. За вказаних обставин, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що даний спір є публічно-правовим та на нього поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Рівненський апеляційний господарський суд не погоджується із вказаними вище висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Згідно частини 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Приписами частин 1 та 2 статті 1 ГПК України (в редакції до 14 грудня 2017 року включно) визначено: підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням; у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно статті 12 ГПК україни (в редакції до 14 грудня 2017 року включно): господарським судам підвідомчі:

1)справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов'язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів;

41) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю);

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство;

9) справи у спорах, підвідомчих господарським судам, щодо порушення прав інтелектуальної власності з використанням мережі Інтернет.

Як визначено пунктом 1 постанови пленуму ВГСУ №10 від 24 жовтня 2011 року №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" (надалі - Пленум) відповідно до статтей 4-1 та 12 ГПК України (в редакції до 14 грудня 2017 року включно) , господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер. Підвідомчість (підсудність) справ загальним і господарським судам визначається законодавством. У разі відсутності прямої вказівки у законі застосовується принцип розмежування підвідомчості (підсудності) за суб'єктним складом. При вирішенні питання про те, чи є правовідносини і спір господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 ГК України.

В силу дії статті 3 ГК України: під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Суд констатує, що пунктом 3.2. вищевказаного Пленуму, передбачено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, в разі вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 1 ГПК.

При цьому, суд констатує, що за дії редакції ГПК України до 14 грудня 2017 року включно, склалася практика, за котрою відповідні спори розглядалися господарскими судами.

З огляду на усе вищевикладене, колегія Рівненського апеляційного господарського суду констатує, що станом на дату винесення оскаржуваної ухвали, місцевим господарським судом безпідставно та необгрунтовано було відмовлено у прийнятті позовної заяви Позивача.

Дане, в свою чергу, призводить колегію суду до висновку про: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи; порушення норм процесуального права (в редакції ГПК України, що діяла на момент винесення даної ухвали.

Відповідно, апеляційний господарський суд скасовує оспорювану ухвалу місцевого господарського суду.

Однак, разом з тим, колегія апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що 15 грудня 2017 року вступив в дію новий ГПК України.

Згідно пункту 9 частини 1 Перехідних положень ГПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року): справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини 1 статті 2 ГПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року): завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

В силу дії частини 1 статті 4 ГПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року), право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Приписами частини 2 статті 4 ГПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року) визначено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні орган, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Приписами частини 1 статті 5 ГПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року) зазначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд констатує, що частиною 1 статті 20 ГПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року) чітко передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Крім того, суд звертає увагу і на іншу зміну в статті 20 ГПК України (порівняно з 12 статтею минулої редакції), а саме те, що інші справи (за старою редакцією було визначено просто - з інших підстав) в пункті 15 частини 1 цієї статті мають конкретизацію, а саме: спорах між суб'єктами господарювання.

З урахуванням вищезазначеного, суд апеляційної інстанції констатує, що між Позивачем та Відповідачем не виникли господарські чи цивільні відносини, регулювання яких віднесено до норм Господарського чи Цивільного кодексів, а сторони у справі не відносяться до суб'єктів господарювання. Між тим, відносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної переплатою пенсії врегульовано спеціальним Законом „Про пенсійне забезпечення, зокрема статтею 101, якою і передбачено право пенсійного фонду на відшкодування завданої шкоди підприємствами, установами, організаціями внаслідок подання ними до пенсійного фонду недостовірних відомостей, що призвело до переплати пенсії.

Отже, враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що за новими процесуальними діями даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах, а може вирішуватися в порядку адміністративного судочинства.

В силу дії частини 1 статті 232 ГПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року): судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 275 ГПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року), суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

Згідно пункту 1 частини 1 статті 231 ГПК (в редакції від 15 грудня 2017 року), господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Враховуючи встановлені обставини та вищевказану норму ГПК, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що провадження у даній справі підлягає закриттю.

З огляду на те, що Позивач звільнений від сплати судового збору, та відповідно, його не сплачував, та факт того, що Відповідачем не сплачувався судовий збір, в апеляційного господарського суду відсутні підстави для для покладення його сплати (чи компенсації) в силу дії частин 2 та 3 статті 129 ГПК України, на будь-кого зі сторін (чи за рахунок держави).

Керуючись статтями 231, 269-278, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Житомирського обласного центру зайнятості в особі Овруцької філії Житомирського обласного центру зайнятості на ухвалу господарського суду Житомирської області від 13 грудня 2017 року в справі №906/1114/17 задоволити частково.

2. Ухвалу господарського суду Житомирської області від 13 грудня 2017 року в справі №906/1114/17 скасувати.

3. Провадження у справі №906/1114/17 - закрити.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5.Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

6. Справу №906/1114/17 повернути до господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2018 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.