ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2018 справа № 908/1894/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: секретар судового засідання за участю учасників справи позивач (апелянт) відповідач:Геза Т.Д. Дучал Н.М., Сгара Е.В. Гузікова Я.А. Не з'явився ОСОБА_5
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6, м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від05.12.2017 р. (повний текст 11.12.2017р.)
у справі за позовом до про№908/1894/17 (суддя - С.С. Дроздова) ОСОБА_6, м. Запоріжжя Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2", м. Запоріжжя стягнення матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, 3% річних у сумі 30519 грн. 83 коп. В С Т А Н О В И В:
Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.12.2017 року по справі №908/1894/17 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віра-2", м. Запоріжжя.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ст.625 Цивільного кодексу України передбачено нарахування 3% річних та інфляційних втрат лише на суму основного боргу за грошовим зобов'язанням.

Враховуючи, що сума грошових коштів, що підлягає сплаті за проведення судової експертизи належать до процесуальних витрат за розгляд справи, не носить матеріально-правового характеру, а її стягнення здійснюється відповідно до процесуальних норм судочинства, в межах якого розглядається спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягнута сума судових витрат (сума, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи) не є грошовим зобов'язанням, на яке можливе нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

ОСОБА_6, м. Запоріжжя звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Запорізької області від 05.12.2017 року по справі №908/1894/17, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

ОСОБА_6 посилається на те, що ТОВ «Віра-2» безпідставно використовує грошові кошти у розмірі 25248,00 грн. витрат по сплаті експертизи з 08.08.2016р.

Апелянт вважає, що він має право вимагати від ТОВ «Віра-2» сплати зазначеної суми грошових коштів з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, що є способом захисту його майнового права у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Віра-2» вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а доводи апелянта необґрунтованими.

Відповідач посилається на те, що позивач безпідставно ототожнив судові витрати зі своєю часткою в статутному капіталі товариства, та вважає, що у відповідача не виникло грошового зобов'язання у зв'язку із стягненням з ТОВ «Віра-2» на користь ОСОБА_6 25248,00 грн - витрат по сплаті експертизи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2018 року було визначено склад колегії суддів: Геза Т.Д. - головуючий суддя, судді: Дучал Н.М., Сгара Е.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 18.01.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6, м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 05.12.2017 року по справі №908/1894/17.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. призначено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_6, м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 05.12.2017 року по справі №908/1894/17 на 26.02.18 р.

З 15.12.2017 набув чинності Господарський процесуальний кодекс України в новій редакції відповідно до Закону України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів № 2147-19 від 03.10.2017 року.

Відповідно до п. 9 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_6, м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 05.12.2017 року по справі №908/1894/17 розглядається відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України, в редакції, чинній з 15.12.2017р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно вимог ст.ст.222, 223 та п.17.7 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.270 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з урахуванням повноважень визначених в ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду встановила.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 27.01.2016 р. у у справі №908/881/13-г стягнуто з ТОВ "Віра-2" на користь ОСОБА_6 446 170 грн. 00 коп. вартості частки в статутному капіталі товариства.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.04.2016 р. у справі № 908/881/13-г рішення господарського суду Запорізької області від 27.01.2016 р. у справі № 908/881/13-г залишено без змін.

Додатковим рішенням господарського суду Запорізької області від 08.08.2016 р. у справі № 908/881/13-г з відповідача на користь позивача стягнуто 25 248 грн. 00 коп. витрат по сплаті експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що сума 25248 грн. 00 коп. витрат по сплаті експертизи відповідачем не сплачена, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив стягнути з відповідача - ТОВ «Віра-2» 29557 грн. 83 коп. втрат від інфляції та 962 грн. 00 коп. три відсотка річних.

Сума боргу у загальному розмірі 30519,83 грн. розрахована ОСОБА_6 відповідно до норм ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України за період прострочення з 08.08.2016р. по 01.09.2017р.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. 3% річних нараховуються від простроченої суми за весь час прострочення.

Нарахування вказаних сум в силу положень наведеної норми здійснюється протягом існування всього часу прострочення виконання грошового зобов'язання.

Наведеною вище нормою передбачено нарахування 3% річних та інфляційних втрат лише на суму основного боргу за грошовим зобов'язанням.

Грошове зобов'язання, за змістом статей 524,533-535,625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) - це виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Згідно з ч.1,2 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1,2,5 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Як вбачається з аналізу ст.ст. 519, 612, 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Прийняття судом рішення про стягнення втрат від інфляції, 3% річних не змінює їх правової природи як заходу відповідальності, оскільки вони носять допоміжний характер по відношенню до основного зобов'язання та залежать від нього (нараховуються на суму основного зобов'язання).

Право кредитора нараховувати 3% річних, інфляційні втрати виникає з дня порушення основного зобов'язання і з цим терміном пов'язаний початок перебігу строку позовної давності для нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені, а також загальний строк припинення нарахування штрафних санкцій, передбачений частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Виходячи з цього, суд вважає, що після винесення судом рішення про стягнення основного боргу (в даному випадку 446170 грн. 00 коп. вартості частки в статутному капіталі товариства), в подальшому позивач має право нараховувати 3% та інфляційні втрати лише на суму основного боргу, оскільки судовим рішенням лише підтверджується правомірність здійснених нарахувань, а нові грошові зобов'язання не виникають.

Додатковим рішенням господарського суду Запорізької області від 08.08.2016 року у справі № 908/881/13-г з відповідача на користь позивача стягнуто 25 248 грн. 00 коп. витрат по сплаті експертизи, які в розумінні ст. 44 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017р., є судовими витратами.

До складу судових витрат, відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній до 15.12.2017р., входять, зокрема, суми за проведення судової експертизи.

Судові витрати належать до процесуальних витрат, пов'язаних з розглядом справи, не носять матеріально-правового характеру, а їх стягнення здійснюється відповідно до процесуальних норм того судочинства, в межах якого розглядається спір.

Враховуючи вищенаведене, судові витрати не є грошовим зобов'язанням, на яке можливе нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

За таких обставин, нарахування позивачем в даній справі 3% річних та матеріальні втрати від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів на суму у розмірі 25 248 грн. 00 коп. витрат по сплаті експертизи є безпідставним, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6, м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 05.12.2017 року по справі №908/1894/17 не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстави для скасування рішення господарського суду Запорізької області від 05.12.2017 року по справі №908/1894/17 відсутні.

Апеляційна скарга ОСОБА_6, м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 05.12.2017 року по справі №908/1894/17 задоволенню не підлягає.

Рішення господарського суду Запорізької області від 05.12.2017 року по справі №908/1894/17 прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 05.12.2017 року по справі №908/1894/17 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 05.12.2017 року по справі №908/1894/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

У судовому засіданні 26.02.2018 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 01.03.2018 року

Головуючий Т.Д. Геза

Судді: Н.М. Дучал

Е.В. Сгара