Суд
УХВАЛА

01 березня 2018 року

м. Київ

справа № 908/321/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В.Г. - головуючий, Катеринчук Л.Й., Погребняка В.Я.,

розглянувши матеріали заяви Приватного підприємства "Курорти Приазов'я"

про перегляд Верховним Судом України судових рішень у справі № 908/321/16

у справі за первісним позовом Приватного підприємства "Курорти Приазов'я"

до Комунального закладу "Запорізький обласний дитячий протитуберкульозний санаторій" Запорізької обласної ради та Запорізької обласної ради

(третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Запорізька товарна біржа "Гілея", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області),

за участю прокуратури Запорізької області

про зобов'язання укласти договір купівлі-продажу

та за зустрічним позовом Запорізької обласної ради

до Приватного підприємства "Курорти Приазов'я", Запорізької товарної біржі "Гілея" та Комунального закладу "Запорізький обласний дитячий протитуберкульозний санаторій" Запорізької обласної ради

про визнання недійсними результатів проведення аукціону та скасування протоколу аукціону,

ВСТАНОВИВ:

11.08.2017 до Верховного Суду України надійшла заява Приватного підприємства "Курорти Приазов'я" про перегляд Верховним Судом України судових рішень у справі № 908/321/16 в порядку Розділу XII-2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції, чинній до 15.12.2017.

21.08.2017 ухвалою Верховного Суду України допущено справу № 908/321/16 до провадження Верховного Суду України та відкрито провадження за заявою Приватного підприємства "Курорти Приазов'я" про перегляд Верховним Судом України судових рішень у справі № 908/321/16, здійснено підготовчі дії.

03.01.2018 заяву Приватного підприємства "Курорти Приазов'я" про перегляд судових рішень у справі № 908/321/16 Верховним Судом України передано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 908/321/16 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Пєсков В.Г., суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2018.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції, яка діє з 15.12.2017р., заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до положень підпункту 2 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції, яка діє з 15.12.2017р., якщо господарська справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, повинна розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України, - така справа після її отримання Касаційним господарським судом передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 11123 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017р, якщо судове рішення оскаржується з підстав неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права судами касаційної інстанції різної юрисдикції, справа розглядається на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України.

Заява Приватного підприємства "Курорти Приазов'я" подана з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017р.

Як доказ неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 21.07.2010 у справі № 8/19пд, від 02.03.2011 у справі № 36/310, від 31.07.2014 у справі № 910/1354/13, від 24.12.2015 у справі № 911/1897/15, від 12.04.2016 у справі № 910/3740/13, а також постанови Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 14.03.2007 у справі № 21-8во07, у яких, на думку заявника, по-іншому, ніж в оскаржуваній постанові, застосовано норми матеріального права, а саме, по-різному застосовано положення статей 203, 215 ЦК України та статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У постанові від 02.03.2011 у справі № 36/310 Вищий господарський суд України, пославшись на норми статей 203, 215 ЦК України, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного за результатами аукціону. При цьому судом зазначено, що покупець (юридична особа) брав участь у публічному конкурсі з продажу майна та дотримався умов, встановлених законом, і сплатив кошти згідно умов договору. Водночас, законодавство, не передбачає можливості визнання недійсним договору з підстав неправильного визначення ціни об'єкту, що є наслідком дій посадової особи органу приватизації. Також судом було застосовано статтю 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з огляду на те, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі № 910/3740/13, розглядаючи спір про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, та у справі № 8/19 пд Вищий господарський суд України зазначив через призму рішення Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства», що визнання недійсним договору, згідно якого отримане майно від держави (правомірні очікування набути майно), та подальше позбавлення цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Аналогічних висновків дійшла Судова палата в адміністративних справах Верховного Суду України, приймаючи постанову від 14.03.2007 у справі № 21-8во07.

В постанові від 31.07.2014 у справі № 910/1354/13, посилаючись на положення статей 203, 215 ЦК України, Вищий господарський суд України вказав про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу, оскільки покупець не мав можливості перевіряти правильність рішень органів приватизації, як органів публічної влади. Також викладено позицію з урахуванням рішення Європейського суду з прав людини у справі «Стретч проти Сполученого Королівства», що неприпустимим є визнання недійсним договору, за яким покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі порушень закону, допущених державним органом.

Натомість у постанові Вищого господарського суду України від 19.06.2017 у справі № 908/321/16, про перегляд якої заявляє Приватне підприємство "Курорти Приазов'я", суд, пославшись на статті 203, 215 ЦК України, погодився з висновком суду першої інстанції, що у даній справі наявні підстави для визнання недійсним проведеного 18.12.2015 р. аукціону з продажу комунального майна, як такого, що відбувся з порушенням норм чинного законодавства, які регулюють порядок відчуження такого майна. При цьому, прийняття Запорізькою обласною радою рішення про доручення керівнику Комунального закладу "Запорізький обласний дитячий протитуберкульозний санаторій" Запорізької обласної ради вчинити всі необхідні дії, пов'язані з продажем відповідного нерухомого майна, не може бути підставою для зміни порядку визначення початкової вартості об'єкта, що є комунальною власністю. Тобто констатовано порушення норм чинного законодавства, які регулюють порядок відчуження такого майна, саме публічним органом.

При цьому заявник послався на незастосування у цій справі Вищим господарським судом України та судом першої інстанції практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки судове рішення оскаржується з підстав неоднакового застосування однієї і тієї самої норми права - положень статей 203, 215 ЦК України та статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - судами касаційної інстанції різної юрисдикції, заява Приватного підприємства "Курорти Приазов'я" підлягає передачі Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі підпункту 2 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції, яка діє з 15.12.2017р.

При цьому колегія суддів бере до уваги, що відповідно до частини другої статті 235 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час прийняття вказаної вище постанови Верховного Суду України) перегляд судових рішень за винятковими обставинами є різновидом касаційного провадження, тобто Верховний Суд України здійснював касаційне провадження, переглядаючи 14 березня 2007 року судові рішення за винятковими обставинами у справі № 21-8во07. Станом на 14 березня 2007 року аналогічні положення щодо касаційного оскарження до Верховного Суду України рішень судів касаційної інстанції містилися і в господарському процесуальному законодавстві (стаття 11114 ГПК України), і в цивільному процесуальному законодавстві (частина перша статті 357 ЦПК України) та відповідно були змінені Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI.

Керуючись статтями 233, 234, 235, підпунктом 2 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (у редакції, яка діє з 15.12.2017) , Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду

УХВАЛИВ:

Заяву Приватного підприємства "Курорти Приазов'я" про перегляд судових рішень у справі № 908/321/16 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Г. Пєсков

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Я. Погребняк