ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2018 р. Справа № 60/257-10

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Пелипенко Н.М.

секретар судового засідання Кохан Ю.В.

за участю:

прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_1 (посвідчення № 048227 від 06.10.2017)

представник МОУ - не з'явився

представника КЕВ м. Харкова ОСОБА_2 (довіреність № 2 від 02.01.2018)

представник ТОВ «Укр.Тетра» не зявився

розглянувши відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (вх. №215 Х/3)

на ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.01.2018 у справі № 60/257-10 (суддя Чистякова І.О.; повна ухвала складена 05.01.2018)

по заяві Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харкова про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання та видачу дубліката наказу по справі

за позовом Військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави, уповноваженим органом якої є Міністерство оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр.Тетра», м. Харків

про стягнення 19042,88 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

26.12.2017 Квартирно - експлуатаційним відділом м. Харкова подано до Господарського суду Харківської області заяву про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання та видачу дубліката наказу (вх. №42689), в якій стягувач просив суд визнати поважною причину пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання, поновити пропущений строк для пред'явлення до виконання наказу господарського суду Харківської області по справі №60/257-10 від 08.11.2010 та видати дублікат наказу Господарського суду Харківської області по справі №60/257-10 від 23.11.2010 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР.ТЕТРА» на користь Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харкова заборгованості з орендної плати у розмірі 18919,05 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.01.2018 по справі № 60/257-10 відмовлено Квартирно - експлуатаційному відділу м. Харкова у поновленні пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання та у видачі дубліката наказу.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції від 04.01.2018 скасувати та постановити нове рішення, яким заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу у справі № 60/257-10 до виконання та видачі дублікату задовольнити.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.01.2018 у справі № 60/257-10. Військовій прокуратурі Харківського гарнізону, Міністерству оборони України та Товариству з обмеженою відповідальністю «Укр.Тетра» надано строк до 09.02.2018 для надання суду апеляційної інстанції відзивів на апеляційну скаргу в порядку, визначеному ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, з наданням доказів надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів скаржнику та іншим учасникам справи.

Військовою прокуратурою Харківського гарнізону, Міністерством оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр.Тетра» відзивів на апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.01.2018 у справі № 60/257-10 не надано.

Направлена боржникові ухвала Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 про відкриття апеляційного провадження повернута суду без вручення адресату з довідкою відділення зв'язку Харків, у якій причиною повернення вказано: «за закінченням строку зберігання» (том 1 аркуш справи 162). Вказана ухвала направлена на адресу ТОВ «Укр.Тетра», що відповідає адресі, вказаній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на день надсилання ухвали (том 1 аркуш справи 165-172).

Відповідач (боржник) іншої адреси, ніж та, що вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, суду апеляційної інстанції не повідомляв.

Згідно пункту 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, керуючись приписами пункту 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду від 25.01.2018 була вручена відповідачу.

В силу частини девятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.02.2018 справу № 60/257-10 за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.01.2018 призначено до розгляду на 26.02.2018 о 10:00 год.

Відповідно до частин другої та третьої статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою; виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 1 частини третьої статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Направлене на адресу відповідача рекомендоване поштове відправлення, в якому містилася ухвала Харківського апеляційного господарського суду від 19.02.2018 про призначення справи до розгляду, на адресу суду не поверталось.

Враховуючи те, що відповідач не одержує кореспонденцію, яка надсилається на адресу його місцезнаходження, і про зміну місцезнаходження (фактичного місцезнаходження) відповідач суд не повідомляв, приймаючи до уваги відсутність будь-яких повідомлень представників відповідача про причини неявки в судове засідання, з огляду на те, що явка представників в судове засідання 26.02.2018 не була визнана обовязковою, зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 273 ГПК України строк для перегляду ухвали місцевого господарського суду, колегія суддів вважає можливим розглянути апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.01.2018 у справі № 60/257-10 за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр.Тетра», м. Харків.

В судовому засіданні 26.02.2018 представник КЕВ м. Харкова та прокурор військової прокуратури Харківського гарнізону підтримали вимоги апеляційної скарги.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора та представника стягувача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Харківської області від 08.11.2010 у справі № 60/257-10 позов задоволено частково в сумі 18919,05 грн., стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР.ТЕТРА» на користь Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харкова заборгованість з орендної плати у розмірі 18919,05 грн., стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР.ТЕТРА» на користь держбюджету України держмито в сумі 189,19 грн. та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР.ТЕТРА» на користь держбюджету України 234,47 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в решті частині позову в сумі 123,83 грн. - відмовлено.

23.11.2010 Господарським судом Харківської області було видано відповідні накази на виконання вищезазначеного рішення зі строком пред'явлення їх до виконання до 24.11.2013.

Зі змісту наявної в матеріалах справи відповіді Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ'янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області за вих. № 3983 від 25.10.2017 вбачається, що на виконанні в Червонозаводському відділі державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції перебували наступні виконавчі провадження: ВП № 25156988 та ВП № 31173267, а саме: наказ № 60/257-10 від 23.11.2010 виданий Господарським судом Харківської області про стягнення з ТОВ «Укр.Тетра» на користь Квартирно - експлуатаційного відділу м. Харкова заборгованість з орендної плати у розмірі 18919,05 грн.

16.03.2011 державним виконавцем відповідно ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову ВП № 25156988 про відкриття виконавчого провадження.

15.09.2011 державним виконавцем відповідно пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову ВП № 25156988 про повернення виконавчою документу стягувачеві.

13.02.2012 державним виконавцем відповідно статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову ВП № 31173267 про відкриття виконавчого провадження.

28.12.2012 винесено постанову ВП № 31173267 про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною пятою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно частини третьої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

15.12.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції.

Згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діє з 15.12.2017) виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

26.12.2017 до Господарського суду Харківської області надійшла заява КЕВ м. Харкова про видачу дублікату наказу № 60/257-10 від 23.11.2010, оскільки його оригінал втрачено і повторно до виконання не предявлено.

На підтвердження втрати наказу до заяви додана довідка за вих. № 7362 від 13.12.2017, яка підписана ТВО начальника КЕВ м. Харків підполковником ОСОБА_3 та начальником ФЕВ-головним бухгалтером ОСОБА_4. Крім того, заявник просив визнати поважною причину пропуску строку для предявлення наказу до виконання та поновити пропущений строк для його предявлення.

В обґрунтування поданої заяви стягувач послався на те, що 16.03.2011 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, а 15.09.2011 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. Стягувач повторно направив заяву про відкриття виконавчого провадження, 13.02.2012 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та 28.12.2012 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, проте постанова про повернення виконавчого документу не була надіслана стягувачу, а отже строк пред'явлення виконавчого документу до виконання був пропущений з поважних причин. Крім того, враховуючи втрату наказу, заявник просив суд видати його дублікат.

Однак, розглянувши заяву стягувача, суд першої інстанції відмовив в її задоволенні з огляду на те, що зазначені у заяві стягувача причини пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання не є поважними, адже стягувач, який подав до відповідного органу державної виконавчої служби заяву про відкриття виконавчого провадження мав, як заінтересована особа у виконанні судового рішення, ухваленого на її користь, цікавитись виконавчим провадженням та отримувати від державного виконавця інформацію про проведення виконавчих дій у відкритому за її заявою виконавчому провадженні. Проте, незважаючи на те, що з часу пред'явлення наказу до виконання минуло більш ніж п'ять років, стягувач лише у жовтні 2017 року звернувся з відповідним запитом про хід виконавчого провадження. Судом першої інстанції встановлено, що стягувач мав повторно пред'явити виконавчий документ до виконання до 28.12.2015.

Посилаючись на недоведеність стягувачем поважності причин пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання, суд першої інстанції відмовив в задоволенні заяви про визнання поважною причину пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання та поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання наказу Господарського суду Харківської області по справі №60/257-10 від 23.11.2010. Водночас, суд першої інстанції встановивши, що на момент звернення з відповідною заявою про видачу дубліката наказу сплив строк для пред'явлення наказу до виконання та судом відмовлено в задоволення заяви про поновлення цього строку, тому відмовив стягувачу й у задоволенні заяви про видачу дубліката наказу.

Відповідно до підпункту 19.4 пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017, що діє з 15.12.2017) ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Не погодившись із даною ухвалою суду стягувач звернувся до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій обґрунтовує свою правову позицію тим, що строк пред'явлення виконавчого листа до виконання був пропущений ним з поважних причин, оскільки постанова про повернення виконавчого документа не була надіслана стягувачу. При цьому стягувач зазначив, що заборгованість боржника в разі погашення могла б бути направлена на підвищення боєздатності країни за наказом №60/257-10 від 23.11.2010, оригінал якого втрачено, до цього часу не погашена та рішення суду не виконано. З цих підстав скаржник просить ухвалу суду першої інстанції від 04.01.2018 скасувати та постановити нове рішення, яким заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу у справі № 60/257-10 до виконання та видачі дублікату задовольнити.

Проте, колегія суддів не може погодитись із такими доводами скаржника, оскільки враховуючи зібрані у справі матеріали, суд першої інстанції за відсутністю правових підстав у видачі дублікату наказу та недоведеності стягувачем поважних причин для поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання, обґрунтовано відмовив в задоволенні заяви стягувача, з огляду на наступне.

За змістом статей 115, 116 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017, на час видачі наказу) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно із пунктом 2 частини першої, пунктом 1 частини другої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV (чинного на час видачі наказу) інші виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Для виконання судових рішень строк встановлюється з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що наказ від 23.11.2010 був предявлений до виконання, у звязку з чим, 16.03.2011 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№25156988, однак 15.09.2011 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV (редакція, що діяла на момент винесення постанови).

Згідно частини пятої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його прав повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього закону, а саме протягом року з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІУ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Згідно інформації Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основянському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що надана стягувачу на його запит за вих. № 5404 від 02.10.2017, наказ від 23.11.2010 знову був предявлений до виконання, у звязку з чим, 13.02.2012 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 31173267, однак 28.12.2012 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV (редакція, що діяла на момент винесення постанови).

Частиною першою статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов державного виконавця, зокрема про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Проте стягувачем не доведено, що постанова державного виконавця ВП № 31173267 від 28.12.2012 про повернення виконавчого документа та оригінал наказу Господарського суду Харківської області № 60/257-10 від 23.11.2010 всупереч вимог статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» рекомендованим листом з повідомленням про вручення позивачу не надсилалися.

В ході апеляційного розгляду справи стягувачем також не було доведено, що наказ було втрачено саме при пересилці матеріалів виконавчого провадження стягувачу, тобто не з вини останнього, а тому стягувач був не обізнаний щодо повернення документів без виконання та фактично позбавлений права своєчасно, повторно пред'явити наказ до виконання.

Також колегія суддів вважає необхідним зазначити, що стягувачем не наведено і документально не підтверджено моменту втрати наказу. Акт внутрішнього службового розслідування, який би мав підтвердити зазначені обставини, заявником не наданий.

Відповідно до підпункту 19.4 пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017, що діє з 15.12.2017) у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для предявлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа поставляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Однак як вбачається з матеріалів справи та обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, на момент подання заяви про видачу дубліката виконавчого документа, строк пред'явлення останнього до виконання був пропущений, а стягувач звернувся із заявою про видачу дубліката виконавчого документа вже після закінчення строку, встановленого для предявлення наказу до виконання.

Жодних конкретних поважних обставин та причин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б заважали КЕВ м. Харкова звернутися до господарського суду із заявою про видачу дублікату наказу після його втрати в межах строку, встановленого законодавством для пред'явлення судового наказу до виконання, до матеріалів справи не надано.

Надавши правову оцінку доводам та обставинам, наведеним стягувачем у заяві про поновлення строку пред'явлення наказу суду у цій справі до виконання і видачу його дубліката, та дослідивши подані заявником докази, на підтвердження викладених у заяві доводів, колегія суддів апеляційної інстанції теж дійшла висновку про відсутність поважних причин пропуску строку на пред'явлення наказу до виконання, виходячи, зокрема, з того, що: з моменту відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у цій справі (13.02.2012), про яке позивач був обізнаний належним чином, до моменту отримання ним листа від органу державної виконавчої служби про хід виконавчих дій за наказом господарського суду у даній справі (13.12.2017) минуло майже 5,5 років і упродовж цього терміну позивач не вживав заходів та не звертався до органів державної виконавчої служби щодо ознайомлення з ходом виконавчого провадження, хоча таке право йому надане Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк для пред'явлення наказу до виконання у цій справі був пропущений саме з вини позивача (стягувача) в результаті нездійснення контролю за виконанням судового рішення, адже рішення суду не було звернено до виконання саме з волі стягувача.

Колегія суддів також враховує, що строки для вчинення певних дій, визначені у процесуальному законодавстві, мають дисциплінувати осіб, що звертаються до суду.

Військова прокуратура Харківського гарнізону, якою було ініційовано позов у даній справі, і котра є учасником виконавчого провадження, також не була позбавлена права контролювати хід виконавчих дій з виконання наказу № 60/257-10 від 23.11.2010 та мала можливість з'ясувати стан реалізації КЕВ м. Харкова своїх прав, як стягувача у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 329 Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017, що діє з 15.12.2017) у разі пропуску строку для предявлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

При цьому, процесуальне законодавство не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

З огляду на положення статей 73, 74, 86 Господарського процесуального кодексу України в кожному конкретному випадку причини поважності пропуску процесуального строку суд оцінює, зважаючи на обґрунтування поважності цих причин та наданих доказів.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів приймає до уваги те, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними і пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій. Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз'яснення причин пропуску і підстав, з яких стягувач вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у стягувача не було можливості.

Визначальним при оцінці поважності причин пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання є встановлення моменту, з якого стягувач мав реальну можливість пред'явити відповідний наказ до виконання.

Під час апеляційного розгляду справи колегією суддів встановлено відсутність обставин, які об'єктивно перешкоджали стягувачу реалізувати своє право на подання наказу до виконавчої служби в установлений законом строк, а в подальшому відповідно до частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017) отримати дублікат цього наказу до закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання.

В даному випадку можливість вчасного пред'явлення наказу до виконання залежала виключно від волевиявлення самого позивача, тобто мала суб'єктивний характер, тому викладені в апеляційній скарзі аргументи КЕВ міста Харкова не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що наведені позивачем причини пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання не є поважними.

Вказані скаржником обставини свідчать не про поважність причин пропуску строку предявлення наказу до виконання, а про недбалість стягувача.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини, невиконання судового рішення знаходиться у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку із бездіяльністю стягувача КЕВ міста Харкова.

Водночас, колегією суддів встановлено, що позивачем, в порядку, передбаченому статтею 121-2 Господарського процесуального кодексу України, не оскаржувались дії або бездіяльність органу державної виконавчої служби з приводу примусового виконання наказу суду у даній справі. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи те, що позивач звернувся із заявою про видачу дубліката наказу господарського суду за спливом встановленого законодавством строку для пред'явлення наказу до виконання та зважаючи на те, що суд першої інстанції встановив відсутність поважних причин пропуску такого строку, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованою відмову суду у задоволенні заяви позивача про поновлення строку пред'явлення наказу до виконання та видачу його дубліката.

Поряд з цим, колегія суддів апеляційної інстанції відзначає, що згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України», від 30.05.2013 у справі «ОСОБА_5 проти України» зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Зокрема, судом апеляційної інстанції враховуються висновки, викладені у рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», за змістом якого вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, а від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Зазначене не суперечить встановленим законодавчо приписам про наявність строку для пред'явлення до виконання наказу суду та висновкам судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для відновлення такого строку в силу відсутності відповідних визначених судами поважних причин.

Підсумовуючи вищенаведене, правові підстави для скасування законної та обґрунтованої ухвали Господарського суду Харківської області від 04.01.2018 у справі № 60/257-10 у суду апеляційної інстанції відсутні, а тому апеляційна скарга Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, пунктом 2 статті 273, пунктом 1 частини першої статті 275, статтями 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 04.01.2018 у справі № 60/257-10 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01.03.18

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Пелипенко Н.М.