РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.02.2018Справа № 910/21353/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю.,

За участю секретаря судового засідання Ваховської К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Сатер", 04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 50,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Трейд", 01014, м. Київ, вул. Звіринецька, 65,

про стягнення 530 627,36 грн.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Лазько С.В. по довіреності від 26.05.2017 № 1/160-1

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Сатер" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Трейд" про стягнення 530 627,36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із недійсністю укладених позивачем та відповідачем договорів підряду, позивач просить суд повернути сплачені ним грошові кошти у розмірі 530 627,36 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2017 порушено провадження у справі № 910/21353/17 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 13.12.2017, зобов'язано сторін надати певні документи.

Представники відповідача у судове засідання 13.12.2017 не з`явились; про причини неявки повноважного представника суд не повідомили; про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні 13.12.2017 надав документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 розгляд справи відкладено на 24.01.2018.

15.12.2017р. набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Розглянувши матеріали справи № 910/21353/17, господарський суд дійшов висновку, що справу № 910/21353/17 слід розглядати за правилами загального позовного провадження.

На виконання наведених приписів Господарського процесуального Закону, суд визнав за необхідне призначити підготовче засідання у справі на 24.01.2018 та встановив сторонам строки для подання ними документів на підтвердження своєї правової позиції в даному спорі.

17.01.2018 позивач через відділ діловодства подав суду документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.02.2018.

Представник позивача у судовому засіданні 12.02.2018 повідомив суд, що вже подав суду всі наявні в нього додаткові докази у справі, інших немає, та що сума, яка підлягає поверненню з відповідача від часу звернення з позовом не змінилася.

Відповідач не скористався наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову або направити представників у судове засідання.

Разом з тим, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується конвертами з копіями ухвал, які повернуто поштовим відділення з адреси відповідача із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», які долучено до матеріалів справи.

З огляду на наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 ГПК України та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

13.04.2011 Цукоренергосервіс Устимівської філії ПАТ «АТ «Сатер» (Замовник) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Віп Трейд" (Підрядник) укладено договір № 9-11 (далі - Договір №1).

Відповідно до п. 1.1. Договору №1 замовник передає, а підрядник приймає на себе виконання робіт з реконструкції п/к БГМ-35 та допоміжного господарства для двох котлів ТЕЦ (1 комплект).

Пунктом 2.1. Договору № 1 встановлено, що за виконані роботи по цьому договору замовник сплачує підряднику згідно додатків до договору кошторису та актів виконаних робіт.

Згідно зі специфікацією (додаток № 1) до договору № 1 сторонами було встановлено кошторис по договору в розмірі 360 000 грн.

На виконання умов договору № 1 ТОВ "Віп Трейд" виконало для Цукоренергосервіс Устимівської філії ПАТ «АТ «Сатер» роботи з реконструкції п/к БГМ-35 та допоміжного господарства для двох котлів ТЕЦ (1 комплект), що підтверджується актом виконаних робіт № 01-0000179 від 29.04.2011 на загальну суму 360 000 грн.

Замовник повністю розрахувався із підрядником за виконанні роботи, що підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями від 13.05.2011 № 358 на суму 96 000 грн., від 13.07.2011 № 632 на суму 166 932,66 грн. і від 25.08.2011 № 808 на суму 97 067,34 грн.

10.05.2011 Цукоренергосервіс Устимівської філії ПАТ «АТ «Сатер» (Замовник) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Віп Трейд" (Підрядник) укладено договір № 012422 (далі - Договір №2).

Відповідно до п. 1.1. договору № 2, замовник передає, а підрядник приймає металопрокат згідно специфікації.

Згідно зі специфікацією (додаток № 1) до договору № 2 сторонами було встановлено перелік товару та його вартість на загальну суму 33 067,34 грн.

ТОВ «Віп Трейд» згідно видаткової накладної від 10.05.2011 № РН-0000286 на адресу Устимівської філії Цукоренергосервіс ПАТ «АК «Сатер» було поставлено товарно-матеріальні цінності (труби, відводи, кутки, листи) на загальну суму 33 067,34 грн.

Замовник повністю розрахувався із підрядником, що підтверджується банківськими виписками та платіжним дорученням від 13.07.2011 № 633 на суму 33 067,34 грн.

01.08.2011 Цукоренергосервіс Устимівської філії ПАТ «АТ «Сатер» (Замовник) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Віп Трейд" (Підрядник) укладено договір № 21-11 (далі - Договір №3).

Відповідно до п. 1.1. договору № 3, замовник передає, а підрядник приймає на себе виконання робіт з виготовлення змійовиків конвективного пучка в/к ПТВМ-100: полу секція верхня № 1, № 2.

Пунктом 2.1. договору № 3 встановлено, що за виконані роботи по договору замовник сплачує підряднику згідно додатків до договору кошторису та актів виконаних робіт.

Згідно зі специфікацією (додаток № 1) до договору № 3 сторонами було встановлено кошторис по договору в розмірі 240 000 грн.

На виконання умов договору № 3 ТОВ "Віп Трейд" виконало для Цукоренергосервіс Устимівської філії ПАТ «АТ «Сатер» роботи з виготовлення змійовиків конвективного пучка в/к ПТВМ-100: полу секція верхня № 1, № 2, що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.08.2011 № ОУ-0000445 на загальну суму 240 000 грн.

14.03.2011 на замовлення Устимівської філії Цукоренергосервіс ПАТ «АК «Сатер» було виставлено ТОВ «Віп Трейд» рахунок-фактуру № 251 на загальну суму 137 560,02 грн.

14.03.2011 ТОВ «Віп Трейд» згідно видаткової накладної № 80 від 14.03.2011 на адресу Цукоренергосервіс Устимівської філії ПАТ «АТ «Сатер» було поставлено наступні товарно-матеріальні цінності: труби, круги, листи, фланці, підвіски пружинні, рами опорні, тощо на загальну суму 137 560,02 грн.

Замовник повністю розрахувався із підрядником за поставлені товари, що підтверджується платіжними дорученнями від 19.01.2011 № 260 на суму 71 000 грн. та від 29.04.2011 № 312 на суму 66 560,02 грн.

В період з 02.10.2013 по 08.10.2013 ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «АТ «Сатер» в частині дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість при взаємовідносинах з різними підприємствами та зокрема з ТОВ «Віп Трейд» за період березень-травень та серпень 2011 року.

13 лютого 2014 ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі Акту перевірки №1506/22-01/19015984 від 23.10.2013 р. та рішення про результати розгляду первинної скарги від 22.01.2014 №911/7/26-15-10-06-12, прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме:

- , яким позивачу за порушення п.п. 198.1, 198.2, 198.6, 185.1, 188.1, 187.1 ПК України, п.п.7.2.3, 7.4.1, 7.4.5, 7.5.1 Закону України «Про податок на додану вартість» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на загальну суму 1.061.943грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 884.921грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 177.022грн.

- , яким позивачу за порушення п.п.138.2, 139.1.9 ПК України, п.5.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток приватних підприємств» на загальну суму 1.140.570грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 1.000.203грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 140.367грн.

Як вбачається з акта перевірки, збільшення грошового зобов'язання, застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій ґрунтується на обставинах наявності ознак фіктивності в діяльності контрагентів позивача та, як наслідок, на думку ДПІ, недійсності та нікчемності правочинів між ПАТ «АТ «Сатер» і контрагентами - постачальниками, а позивач, за таких обставин, сприйнятий контролюючим органом, як вигодонабувач.

Фіктивність діяльності контрагентів, а також недійсність та нікчемність правочинів, встановлені контролюючим органом на підставі актів про неможливість проведення зустрічних звірок, інформації ГВПМ про відсутність суб'єктів господарювання за місцезнаходженням, відсутністю у контрагентів ПАТ «АТ «Сатер» виробничих ресурсів, основних засобів тощо.

ПАТ «АТ «Сатер» не погоджуючись з вищезгаданими рішеннями ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві звернулося в Окружний адміністративний суду м. Києва з позовною заявою про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 13 лютого 2014 року № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.05.2014 р. у справі №826/2916/14 адміністративний позов ПАТ «АТ «САТЕР» до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві задоволено повністю та визнано протиправним і скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 13.02.2014 №№, .

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2014 року апеляційну скаргу ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві залишено без задоволення, а Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.05.2014 р. у справі № 826/2916/14 - без змін.

Не погоджуючись з рішенням судів першої та апеляційної інстанції, Відповідачем до Вищого адміністративного суду України було подано касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.07.2015 року, прийнятою у справі, судові рішення скасовані з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідком нового розгляду справи постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.11.2015 р. у справі №826/2916/14 адміністративний позов ПАТ «АК «САТЕР» до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві задоволено повністю та визнано протиправним і скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 13.02.2014 №№, .

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2016 року апеляційну скаргу ДПІ у Шевченківському районі ТУ Міндоходів у м. Києві залишено без задоволення, а Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.11.2015 р. у справі №826/2916/14 - без змін.

Постановою Вищого адміністративного суду від 10.08.2016 року у справі №К/800/12851/16 касаційну скаргу ДПІ у Шевченківському районі задоволено, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.11.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2016 року у справі №826/2916/14 скасовано, у позові відмовлено.

За доводами позивача, у зв'язку з тим, що правочини, які було укладено позивачем і відповідачем є недійсними, відповідач повинен повернути грошові кошти у розмірі 530 627,36 грн., які були сплачені позивачем на виконання умов договорів №№ 1,2,3.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Сатер» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Дослідивши зміст укладених договорів, суд дійшов до висновку, що дані правочини за своєю правовою природою є договорами підряду.

Відповідно до норм статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтею 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Нормами частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Пунктом 4 статті 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Судом встановлено, що відповідачем належним чином виконані умови договорів, а позивачем як замовником оплачено в повному обсязі виконані роботи.

Разом з тим, позивач просить суд повернути сплачені грошові кошти у розмірі 530 627,36 грн. у зв'язку із недійсністю правочинів, які були укладені сторонами.

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.

Частина перша статті 203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Частиною 2. ст. 228 визначено, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Крім того, відповідно до п. 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Разом з тим, позивачем не доведено та не надано суду доказів того, що укладені сторонами правочини є недійсними.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Сатер» задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями ст.ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ст.ст. 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19.02.2018

Суддя Трофименко Т.Ю.