Суд
УХВАЛА

19 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 2/161

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на постанову Львівського апеляційного господарського суду у складі Желік М.Б. - головуючий, Костів Т.С., Марко Р.І. від 10 травня 2017 року

за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Львівське автотранспортне підприємство 24662" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 2/161

за позовом публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Львів"

до: 1. товариства з обмеженою відповідальністю "Галицький автозавод", 2. відкритого акціонерного товариства "Львівське автотранспортне підприємство 24662"

про стягнення 10 333 832, 91 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 02 жовтня 2017 року звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10 травня 2017 року у даній справі, при цьому провадження за касаційною скаргою заявника у Вищому господарському суді України порушено не було.

Вказану скаргу разом зі справою № 2/161 на виконання Розпорядження керівника апарату Вищого господарського суду України від 15 грудня 2017 року № 38-р передано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

За приписами підпункту 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам Розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року) Суд зазначає, що подана скарга не відповідає усім вимогам, що до неї ставились чинним на час звернення процесуальним законом з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 110 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній на момент звернення із скаргою) касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

За приписами частини 3 статті 85 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній на момент звернення із скаргою) постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Таким чином останнім днем строку на касаційне оскарження постанови апеляційного господарського суду від 10 травня 2017 року було 30 травня 2017 року.

Судом встановлено, що дана касаційна скарга подається скаржником вже втретє, оскільки скарги, що попередньо подавалися до касаційного суду були повернуті Вищим господарським судом України без розгляду.

Так, ухвалою Вищого господарського суду України від 09 червня 217 року касаційну скаргу повернуто на підставі пункту 2 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року), оскільки її подано з порушенням встановленого порядку.

В подальшому ухвалою Вищого господарського суду України від 25 вересня 2017 року касаційну скаргу знову повернуто скаржникові без розгляду, але вже на підставі пункту 3 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року), адже подана скарга не відповідала вимогам статті 111 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року), а саме до скарги не було додано доказів надіслання її копій іншим учасникам справи.

У зв'язку із тим, що скаржником усунено недоліки виявлені наведеними вище ухвалами касаційного суду він вважає, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин і такий строк має бути безумовно поновлений.

Але Суд не вважає наведені обставини поважними і такими, що дають підстави для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, оскільки такі обставини носять виключно суб'єктивний характер і залежали тільки від скаржника.

Крім цього, Суд зазначає, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є органом державної влади, а держава, встановлюючи обов'язкові для всіх правила поведінки, в першу чергу повинна сама їх дотримуватись.

Наведене вище дає Суду підстави для застосування наслідків, передбачених частиною 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) у вигляді залишення касаційної скарги без руху.

Керуючись статтями 234, 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ), статтями 107 - 111 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року), Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10 травня 2017 року у справі № 2/161 залишити без руху.

2. Надати скаржнику строк, тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали, для наведення інших підстав для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.