КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2018 р. Справа№ 911/4654/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання Подоляка Р.Ю.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 20.02.2018 року,

розглянувши апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на рішення господарського суду Київської області від 11.12.2017 (повний текст складено 29.12.2017)

у справі №911/4654/15 (суддя - Ярема В.А.)

за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Української міської ради

до 1. Обухівської районної державної адміністрації Київської області

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Ленд Проект"

3. Обухівської міської ради Київської області в особі відділу державної реєстрації виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Київської обласної ради

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1. ОСОБА_3

2. ОСОБА_4

3. ОСОБА_5

4. ОСОБА_6

5. ОСОБА_7

6. ОСОБА_8

7. ОСОБА_9

8. ОСОБА_10

9. ОСОБА_11

10. ОСОБА_12

11. ОСОБА_13

12. ОСОБА_14

13. ОСОБА_15

14. ОСОБА_16

15. ОСОБА_17

16. ОСОБА_18

17. ОСОБА_19

18. ОСОБА_20

19. ОСОБА_21

20. ОСОБА_22

21. ОСОБА_23

22. ОСОБА_24

23. ОСОБА_25

24. ОСОБА_26

25. ОСОБА_27

26. ОСОБА_28

27. ОСОБА_29

28. ОСОБА_30

29. ОСОБА_31

30. ОСОБА_32

31. ОСОБА_33

32. ОСОБА_34

33. ОСОБА_35

34. ОСОБА_36

35. ОСОБА_37

36. ОСОБА_38

37. ОСОБА_39

38. ОСОБА_40

39. ОСОБА_41

40. ОСОБА_42

41. ОСОБА_43

42. ОСОБА_44

43. ОСОБА_45

44. ОСОБА_46

45. ОСОБА_47

46. ОСОБА_48

47. ОСОБА_49

48. ОСОБА_50

49. Головного територіального управління юстиції у Київській області

про визнання недійсними розпоряджень, рішень та витребування майна

в с т а н о в и в:

У жовтні 2015оку Перший заступник прокурора Київської області (далі - прокурор) звернувся до господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Української міської ради (далі - позивач) з позовом до Обухівської районної державної адміністрації Київської області (далі - відповідач 1) та товариства з обмеженою відповідальністю "Ленд Проект" (далі - ТОВ "Ленд Проект", відповідач 2), враховуючи заяву про уточнення позовних вимог від 02.12.2015, просив:

- визнати недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації "Про передачу у власність громадянам земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва та ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради" від 17.10.2012 №1361 в частині передачі у власність ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_35, ОСОБА_34, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44 земельних ділянок в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області;

- визнати недійсними рішення Реєстраційної служби Обухівського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки за ТОВ "Ленд-Проект" від 22.11.13 №№8242348, 8238247, 8250869, 8250101, 8232098, 8229066, 8244014, 8251511, 8236425, 8245240, 8249361, 8246331, 8251973, 8240865, 8252379, 8247466, 8254084, 8253420, 8254241, 8252989; від 23.11.2013 №№8270897, 8271476, 8271072, 8271152, 8271433, 8271391, 8270985, 8271280; від 25.11.2013 №№8282554, 8302434, 8281380, 8290615, 8299952, 8297061, 8298793, 8284655, 8287229, 8283658, 8301164, 8289466, 8291600, 8288514, 8295499, 8303780.

- визнати недійсним розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 19.12.2012 №2303 "Про передачу у власність 4-ом громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради";

- визнати недійсними рішення Реєстраційної служби Обухівського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки за ТОВ "Ленд-Проект" від 22.11.13 №№8254241, 8253420, 8254084, 8252989;

- витребувати в комунальну власність на користь територіальної громади в особі Української міської ради з незаконного володіння ТОВ "Ленд-Проект" земельні ділянки: площею 1,9835 га з кадастровим номером НОМЕР_2; площею 1,7009 га з кадастровим номером НОМЕР_1; площею 0,9850 га з кадастровим номером НОМЕР_3, загальною вартістю 633 227,20 гривень.

В обґрунтування своїх позовних вимог прокурор зазначив, що спірні розпорядження прийняті Обухівською районною державною адміністрацією в порушення вимог земельного законодавства, у зв'язку з чим на думку прокурора, вони, а також прийняті на їх підставі спірні рішення Обухівського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію відповідних прав є незаконними, оскільки згідно схем розміщення земельних ділянок останні розташовані в адміністративних межах населеного пункту села Плюти. Прокурор вказує, що повноваження щодо розпорядження спірними земельними ділянками згідно положень пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України належить Українській міській раді, а відтак спірні розпорядження прийняті Обухівською районною державною адміністрацією Київської області з перевищенням повноважень, передбачених ст. ст. 17, 116, 118, 122 та п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України.

Прокурор зазначає, що рішенням Київської обласної ради від 15.04.2005 №254-23-ІV було встановлено межі села Плюти із визначенням загальної площі даного населеного пункту у розмірі 394 га, а в подальшому рішенням Української міської ради від 14.05.2009 було затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель, зокрема, села Плюти, що була розроблена Державним підприємством "Київський інститут землеустрою" з наявними в ній відомостями щодо складу земель в межах населеного пункту села Плюти, площа якого становить 394 га.

До того ж, в обґрунтування встановлення меж села Плюти площею 394 га, прокурор посилався на встановлені ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2011 у справі №2а-244/10 обставини щодо того, що площа села Плюти становить 394,0 га.

Звернення до суду із зазначеним позовом в інтересах держави в особі Української міської ради прокурор обґрунтовує тим, що міська рада, як орган уповноважений на розпорядження спірними землями, не здійснює належним чином захист інтересів територіальної громади щодо відповідних земель, які були передані у приватну власність з порушенням норм законодавства.

Відповідно до наданого при первісному розгляді зазначеного спору клопотання відповідач 1 позов прокурора визнав та просив його задовольнити у повному обсязі.

У свою чергу відповідач 2 заперечив проти поданого позову прокурора та зазначив, що станом на момент прийняття відповідачем 1 спірних розпоряджень встановлені рішенням Київської обласної ради від 15.04.2005 №254-23-ІV межі села Плюти із визначенням загальної площі даного населеного пункту у розмірі 394 га не були винесені на місцевість із закріпленням таких меж території межовими знаками та внесенням відповідних відомостей до державного земельного кадастру, як передбачалось чинним на той час законодавством. Таким чином, відповідач 2 вважає, що на момент прийняття відповідачем 1 спірних розпоряджень площа села Плюти становила 96 га, а передані у приватну власність громадянам земельні ділянки були розташовані поза межами села Плюти, відтак Обухівська районна державна адміністрація Київської області правомірно розпорядилась спірними землями.

Рішенням господарського суду Київської області від 02.12.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 у справі №911/4654/15, в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 та рішення господарського суду Київської області від 02.12.2016 у справі №911/4654/15 скасовано, справу №911/4654/15 передано на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Так, під час нового розгляду справи №911/4654/15, рішенням господарського суду Київської області від 11.12.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Стягнуто з прокуратури Київської області в доход Державного бюджету України 17 536 грн. 64 коп. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Перший заступник прокурора Київської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 11.12.2017 у справі №911/4654/15 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

З 15 грудня 2017 року набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII (далі - ГПК України).

Відповідно до пп. 9 п. 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2018 апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області у справі №911/4654/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В, судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Київської області на рішення господарського суду Київської області від 11.12.2017, справу №911/4654/15 призначено до розгляду.

Прокурор у судових засіданнях суду апеляційної інстанції надав свої пояснення по справі в яких, підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду яким, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю "Ленд Проект" у судових засіданнях також надав свої пояснення по справі, в яких заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 11.12.2017 року, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник Київської обласної ради у судовому засіданні19.02.2018 надав суду свої пояснення в яких зазначив, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. При цьому, представник Київської обласної ради у судове засідання 20.02.2018 не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Крім того, не з'явились у судове засідання і представники Української міської ради, Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Обухівської міської ради Київської області в особі відділу державної реєстрації виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області та треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідачів.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились у судове засідання, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч.1, п.1 ч.3 ст. 202 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки, представники учасників справи, що не з'явились, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Участь представників, що не з'явилися, у судовому засіданні 20.02.2018 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи та про витребування додаткових доказів не надходило. При цьому, судом враховано, що представник Київської обласної ради приймав участь у попередньому судовому засіданні та надавав суду свої пояснення, які судом апеляційної інстанції прийняті до уваги.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

Застосовуючи відповідно до ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, 17.10.2012 Обухівською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження №1361 "Про передачу у власність громадянам земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва та ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради", яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам для ведення індивідуального садівництва та ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району та передано у власність громадянам земельні ділянки загальною площею 77,2491 га (згідно з додатком).

На підставі вказаного розпорядження Обухівської районної державної адміністрації відділом Держкомзему у місті Українка Обухівського району Київської області видано державні акти на право власності на земельні ділянки наступним громадянам: ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_51, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_35, ОСОБА_34, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_52, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, які в подальшому їх відчужили на користь ОСОБА_50 за відповідними договорами купівлі-продажу земельних ділянок, який вніс їх до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "Ленд Проект".

Крім того, відповідними рішеннями від 17.10.2012 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Пасічник У.М. зареєстровано право власності на земельні ділянки за товариством з обмеженою відповідальністю "Ленд Проект".

19.12.2012 Обухівською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження №2303 "Про передачу у власність 4-ом громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради", яким передано у власність ОСОБА_46, ОСОБА_45, ОСОБА_47, ОСОБА_48 (далі-громадяни) земельні ділянки площами відповідно: 1,5002 га, 1,7337 га, 1,6907 га, 1,5854 га, загальною площею 6,5100 га.

29.12.2012 на підставі вищенаведеного розпорядження відділом Держкомзему у місті Українка Обухівського району Київської області видано зазначеним громадянам державні акти на право власності на земельні ділянки.

17.04.2013 вказані громадяни за договорами купівлі-продажу земельних ділянок НОМЕР_4, НОМЕР_5 відчужили належні їм земельні ділянки на користь громадянина ОСОБА_49, які він вніс до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "Ленд Проект".

Рішеннями про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області Пасічник У.М. від 22.11.2013 №№8254241, 8253420, 8254084, 8252989 за товариством з обмеженою відповідальністю "Ленд Проект" зареєстровано право власності на земельні ділянки та видано свідоцтва про право власності на земельні ділянки від 22.11.2013 за НОМЕР_6, НОМЕР_7.

У відповідності до положень статей 13, 14, 19 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статей 17, 116, 122 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірних розпоряджень) до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів, зокрема, для сільськогосподарського використання.

Поряд з тим, відповідно до пункту 12 розділу X "Перехідні положення" ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття спірних розпоряджень) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Так, посилаючись, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції на наявні в матеріалах справи, виготовлені ДП "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" схеми розміщення земельних ділянок за каталогами координат розташування земельних ділянок, що містяться в проекті землеустрою щодо відведення спірних земельних ділянок, прокурор зауважив, що передані відповідачем 1 за спірними розпорядженнями у власність громадянам земельні ділянки станом на момент винесення відповідних актів знаходились в межах села Плюти площею 394 га, які були встановлені згідно рішення Київської обласної ради від 15.04.2005 №254-23-ІV "Про встановлення межі с. Плюти Обухівського району Київської області".

Відповідно до приписів ст. ст. 83, 84, 173, 174, 176 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття як рішення Київської обласної ради від 15.04.2005 №254-23-ІV, так і спірних розпоряджень) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою, які розробляються відповідно до техніко-економічного обґрунтування їх розвитку, генеральних планів населених пунктів.

Рішення про встановлення і зміну меж сіл, селищ приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською чи Севастопольською міською радами за поданням районних та відповідних сільських, селищних рад.

Межі адміністративно-територіальних утворень посвідчуються державним актом України. Форма та порядок видачі державного акта України на межі адміністративно-територіального утворення встановлюються Верховною Радою України.

Поряд з тим, приписами статей 46, 55 Закону України "Про землеустрій" (в редакції, що діяла на момент прийняття як рішення Київської обласної ради від 15.04.2005 №254-23-ІV, так і спірних розпоряджень) передбачено, що для встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних утворень розробляються проекти землеустрою щодо встановлення і зміни меж відповідних адміністративно-територіальних утворень.

Установлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до пп. 1, 2, 4 та 7 Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 1993 №15, та чинного станом на 21.06.2004, державний земельний кадастр призначений для забезпечення Рад народних депутатів, заінтересованих підприємств, установ, організацій і громадян вірогідними і необхідними відомостями про природний, господарський стан та правовий режим земель з метою організації раціонального використання та охорони земель, регулювання земельних відносин, землеустрою, обгрунтування розмірів плати за землю.

Державний земельний кадастр включає дані реєстрації права власності, права користування землею та договорів на оренду землі, обліку кількості та якості земель, бонітування грунтів, зонування територій населених пунктів, економічної та грошової оцінки земель.

Кадастр ведеться Держкомземом, Комітетом по земельних ресурсах і земельній реформі Республіки Крим, управліннями земельних ресурсів обласних, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій, відділами земельних ресурсів районних державних адміністрацій, виконавчими комітетами сільських, селищних, міських Рад народних депутатів.

До земельно-кадастрової документації належать кадастрові карти та плани (графічні і цифрові), схеми, графіки, текстові та інші матеріали, які містять відомості про межі адміністративно-територіальних утворень, межі земельних ділянок власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, правовий режим земель, що перебувають у державній, колективній і приватній власності, їх кількість, якість, народногосподарську цінність та продуктивність по власниках землі і землекористувачах, населених пунктах, територіях сільських, селищних, міських, районних Рад народних депутатів, областях, Республіці Крим та Україні в цілому. Земельно-кадастрова документація включає книги реєстрації державних актів на право колективної, приватної власності на землю, право постійного користування землею, договорів на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди.

Аналізуючи вказані норми права, можна зробити висновки, що межі населеного пункту встановлюються, змінюються відповідними компетентними органами у відповідності до положень законодавства, яке діяло на час утворення населеного пункту або зміни його меж.

Межі населеного пункту вважаються встановленими, а органи місцевого самоврядування набувають права розпоряджатися земельними ділянками, які відповідно до розроблених проектів щодо встановлення меж відповідної сільської, селищної, міської ради включаються до їх територій, після встановлення (винесення) меж території населеного пункту в натуру (на місцевість), закріплення меж території межовими знаками та внесення відомостей про земельну ділянку до державного земельного кадастру, якщо межі населеного пункту не були встановлені/змінені у іншому порядку передбаченому законодавством, яке діяло на час утворення населеного пункту, його розбудови та/або зміни меж.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України №6-2686цс16 від 27.09.2017.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за поданням Обухівської районної ради, рішенням Київської обласної ради "Про встановлення межі села Плюти Обухівського району"№074-04-ХХІV від 24.10.2002 встановлено межі села Плюти загальною площею 394 га, у тому числі: 10 га землі водного фонду, 88 га землі лісового фонду, 96 га землі житлової та громадської забудови, 96 га сінокоси, 104 га землі садівничих товариств. Відповідно до п. 2 зазначеного рішення після набуття ним чинності здійснити перенесення в натуру меж зазначеного населеного пункту у встановленому чинним законодавством порядку.

Рішенням Київської обласної ради "Про встановлення межі села Плюти Обухівського району Київської області" №254-23-ІV від 15.04.2005 встановлено межі села Плюти Обухівського району Київської області згідно з проектом землеустрою щодо встановлення і зміни межі села Плюти в межах Української міської ради Обухівського району Київської області, розробленим ДП "Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" за договором №428а від 24.10.2003, з визначенням загальної площі села Плюти 394 га.

Зазначеним рішенням також встановлено, що проект землеустрою, зазначений в пункті 1 цього рішення, зберігається в Обухівському районному відділі земельних ресурсів. Визнано таким, що втратило чинність, рішення Київської обласної ради від 24.10.2002 №074-04-ХХІV "Про встановлення межі села Плюти Обухівського району".

Однак, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції суду не надано належних та допустимих доказів винесення відповідно до вимог на той час законодавства меж території села Плюти в натуру (на місцевість), а також закріплення меж території межовими знаками та внесення відомостей про межі території села Плюти площею 394 га до державного земельного кадастру, станом на момент винесення відповідачем 1 спірних розпоряджень.

Водночас, як правильно зауважив місцевий господарський суд, відповідно до наявних в матеріалах справи листів Управлінням Держземагенства в Обухівському районі від 25.02.2016 №10-1003-99.6-1008/2-16 та від 26.02.2016 №10-1003-99.6-1037/2-16 слідує, що згідно статистичної інформації форми 2-зем (станом на 01.07.2012,) державної статистичної звітності за формою №6-зем (станом на 31.12.2012) та індексно-кадастрової карти, автоматизованої системи кадастру та інших облікових даних площа села Плюти в період з 01.07.2012 по 31.12.2012 становила 96 га.

Аналізуючи лист Управління Держземагенства в Обухівському районі від 26.02.2016 №10-1003-99.6-1037/2-16 та надаючи йому оцінку, колегія суддів звертає увагу, що за поданням прокурора Обухівського району про усунення порушень вимог земельного законодавства №565вих-12 від 15.02.2012, винесеним у зв'язку з невідповідністю відомостей щодо меж та площі села Плюти згідно статистичної звітності з огляду на відсутність документів на винесення меж відповідного населеного пункту в натурі на місцевості та їх закріплення межовими знаками, місцевим відділом Держкомзему було внесено зміни до форми 6-зем, інших облікових даних та обліковано (відображено) межі села Плюти площею 96 га.

Крім того, внесені до статистичної звітності за формою №6-зем відомості не свідчать про встановлення меж населеного пункту у тих розмірах, що вказуються у відповідній звітності, оскільки остання складається за поданими в односторонньому порядку даними.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість доводів прокурора щодо того, що станом на момент прийняття відповідачем 1 спірних розпоряджень межі та площа села Плюти у розмірі 394 га були визначені рішенням Київської обласної ради №254-23-ІV від 15.04.2005 "Про встановлення межі села Плюти Обухівського району Київської області", а спірні земельні ділянки входили до адміністративних меж населеного пункту села Плюти.

Разом з тим, виходячи з системного аналізу норм чинного на час прийняття Київською обласною радою рішення про зміну меж села Плюти земельного законодавства, враховуючи вказівки суду касаційної інстанції, місцевий господарський суд вірно зазначив, що рішення Київської обласної ради від 15.04.2005 №254-23-ІV "Про встановлення межі села Плюти Обухівського району Київської області" та затверджений проект землеустрою щодо встановлення і зміни межі села Плюти в межах Української міської ради Обухівського району Київської області від 2005 року не створюють правових наслідків у вигляді зміни меж села Плюти та встановлення його площі у розмірі 394 га, оскільки зазначені документи не є документами, що підтверджують винесення меж території села Плюти в натуру (на місцевість), їх закріплення межовими знаками та внесення зазначених відомостей до державного земельного кадастру.

Таким чином, на переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, ані прийняте Київською обласною радою рішення "Про встановлення межі села Плюти Обухівського району Київської області"від 15.04.2005 №254-23-ІV, ані затвердження проекту землеустрою щодо встановлення і зміни межі села Плюти від 2005 року, без розроблення в подальшому технічної документації із землеустрою, якою б визначалось місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у розумінні ст. 55 Закону України "Про землеустрій" та без встановлення межових знаків, не змінюють повноваження Обухівської районної державної адміністрації щодо розпорядження спірними земельними ділянками.

Посилання скаржника на встановлені ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2011 у справі №2а-244/10 обставини щодо того, що площа села Плюти становить 394,0 га, що на думку прокурора є преюдиційними обставинами, оцінюються судом критично, так, як з огляду на предмет та підстави заявленої вимоги у справі №2а-244/10 суд адміністративної юрисдикції не встановлював обставин того, що площа села Плюти становить 394,00 га, а тому відповідні обставини не є преюдиційними у розумінні ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо викладених у постанові Вищого господарського суду України від 18.10.2017 у даній справі вказівок касаційної інстанції про необхідність встановити, яка на сьогодні площа села Плюти на підставі яких даних, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Враховуючи межі предмету та підстав заявлених прокурором вимог, при вирішенні зазначеного спору, судом першої інстанції досліджувалась площа села Плюти саме на момент прийняття відповідачем 1 спірних розпоряджень, у той час як відповідно до ч. 3 ст. 173 Земельного кодексу України, включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, якщо не буде проведено їх вилучення (викуп) відповідно до цього Кодексу.

За таких обставин, на переконання колегія суддів, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що на час прийняття відповідачем 1 спірних розпоряджень передані у власність громадянам спірні земельні ділянки не входили до меж населеного пункту села Плюти, а відтак повноваження щодо розпорядження таким землями згідно пункту 12 розділу X "Перехідні положення" ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття спірних розпоряджень) належали саме Обухівській районній державній адміністрації Київської області.

Таким чином, розпорядження "Про передачу у власність громадянам земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва та ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради" від 17.10.2012 №1361 та розпорядження "Про передачу у власність 4-ом громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради" від 19.12.2012 №2303 прийняті органом виконавчої влади у відповідності до обсягу наданих законодавством повноважень.

Відповідно до п. 2 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 N02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" зазначається, що обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Таким чином, оскільки прокурором, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було доведено обставин порушення спірними розпорядженнями прав та законних інтересів Української міської ради на спірні земельні ділянки, оскільки не доведено обставин їх перебування в адміністративних межах села Плюти, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог Першого заступника прокурора Київської області про визнання недійсними розпорядження від 17.10.2012 №1361 Обухівської районної державної адміністрації "Про передачу у власність громадянам земельних ділянок для ведення індивідуального садівництва та ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради" та розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 19.12.2012 №2303 "Про передачу у власність 4-ом громадянам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради".

Що стосується вимог прокурора про визнання недійсним рішення Реєстраційної служби Обухівського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки за ТОВ "Ленд-Проект" колегія суддів зазначає наступне.

Так, в обґрунтування заявлених вказаних позовних вимог прокурор зазначив, що рішення про реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки за ТОВ "Ленд-Проект" були винесені Реєстраційною службою Обухівського районного управління юстиції Київської на підставі договорів купівлі-продажу поза волею належного власника - Української міської ради.

Однак, ані прокурором, ані позивачем нормативно та доказово не обґрунтовано відповідно заявлені позовні вимоги, та не зазначено, яким нормам чинного законодавства суперечать прийняті державними реєстраторами спірні рішення та, відповідно, передбачені законом підстави для скасування зазначених рішень.

Разом з тим, доказів визнання недійсними договорів купівлі-продажу, на підставі яких Реєстраційною службою Обухівського районного управління юстиції Київської було вчинено спірні реєстраційні дії, не надано.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що судом першої інстанції правомірно було відмовлено у задоволенні позовних вимог прокурора про визнання недійсним рішення Реєстраційної служби Обухівського районного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки за ТОВ "Ленд-Проект" з огляду на нормативну та доказову необґрунтованість таких вимог.

Що ж до вимоги прокурора про витребування в комунальну власність на користь територіальної громади в особі Української міської ради з незаконного володіння ТОВ "Ленд-Проект" спірних земельних ділянок, слід зазначити таке.

За твердженнями прокурора, передні у власність громадянам спірні земельні ділянки вибули з комунальної власності та в подальшому були відчужені на користь відповідача 2 з порушенням норм чинного законодавства поза волею Української міської ради, як уповноваженого на розпорядження спірними земельними ділянками органу місцевого самоврядування, а тому на думку прокурора наявні усі правові підстави для витребування таких земельних ділянок у порядку ст. 388 ЦК України на користь територіальної громади в особі Української міської ради.

Приписами статей 387, 388 ЦК України унормовано, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Так, за змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу.

Виходячи з системного аналізу наведеної норми, витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна, відповідачем - особа, яка незаконно володіє майном, тобто заволоділа ним без достатньої правової підстави.

Предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Предметом доказування у справах за такими позовами є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача тощо.

Так, зазначені у позовній заяві підстави повинні підтверджувати право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття його з володіння, наявність спірного майна у незаконному володінні відповідача на час звернення з позовом до суду.

За таких обставин, оскільки прокурором, ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було надано суду належних доказів перебування спірних земельних ділянок в адміністративних межах села Плюти станом на момент прийняття відповідачем 1 спірних розпоряджень та не доведено обставин порушення спірними розпорядженнями прав та законних інтересів Української міської ради на спірні земельні ділянки, тоді, як судом встановлено, що Обухівською районною державної адміністрацією Київської області правомірно були прийняті оскаржувані розпорядження та в межах своїх повноважень на час їх прийняття, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про нормативну необгрунтованість доводів прокурора про те, що вилучення спірних земельних ділянок відбулось з порушенням норм чинного законодавства поза волею Української міської ради, як уповноваженого на розпорядження спірними земельними ділянками органу місцевого самоврядування.

Оскільки прокурором не було доведено наявності обставин, з якими пов'язано виникнення передбачених ст. 388 ЦК України правових підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння, колегія суддів апеляційного господарського суду, погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні вимоги прокурора щодо витребування в комунальну власність на користь територіальної громади в особі Української міської ради з незаконного володіння ТОВ "Ленд-Проект" спірних земельних ділянок.

Таким чином, на переконання колегії суддів господарський суд Київської області правомірно відмовив Першому заступнику прокурора Київської області в інтересах держави в особі Української міської ради у задоволенні даного позову.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції ані прокурором, ані Українською міською радою не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Київської області від 11.12.2017, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Першого заступника прокурора Київської області слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Київської області від 11.12.2017 залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 129, 240, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області на рішення господарського суду Київської області від 11.12.2017 по справі № 911/4654/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 11.12.2017 по справі № 911/4654/15 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника.

4. Матеріали справи № 911/4654/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко

Дата складання повного тексту постанови 26.02.2018 року