Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 910/3070/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Шевченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 у справі

за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Твінс" про стягнення 40 818 652, 48 грн,

за участю представників:

від прокуратури - Савицька О.В., прокурор ГПУ;

від позивача - Крук Р.Р., за довіреністю;

від відповідача - Гусак А.М., адвокат;

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Заступник прокурора міста Києва (далі - Заступник прокурора) в інтересах держави в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Твінс" (далі - ТОВ "Твінс") про стягнення 40 818 652,48 грн.

В обґрунтування своїх вимог Заступник прокурора зазначав про те, що 18.04.2008 між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), правонаступником якого є позивач, та відповідачем, як забудовником було укладено договір № 218 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва (далі - договір № 218), предметом якого є сплата забудовником пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, у зв'язку з будівництвом офісного центру загальною площею 27 513, 50 кв.м. та відкритою автостоянкою на 16 м/м площею 350 кв. м. на вул. Дмитрівській, 38, 40 у Шевченківському районі міста Києва.

Оскільки ТОВ "Твінс" виконало свої договірні зобов'язання лише частково на суму 7 650 120 грн, Заступник прокурора просив стягнути з відповідача на користь Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 37 286 084,56 грн основного боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3 532 567,92 грн пені, а всього - 40 818 652,48 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 (суддя Усатенко І.В.) позов задоволено частково.

Вирішено стягнути з ТОВ "Твінс на користь Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 37 020 359,90 грн основного боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3 532 567,92 грн пені.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Рішення мотивовано порушенням відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині повної оплати пайового внеску, що є підставою для покладення на нього обов'язку сплатити пайовий внесок з врахуванням його правильного розрахунку судом та пеню.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 (колегія суддів у складі: Тарасенко К.В., Тищенко О.В., Корсакова Г.В.) рішення суду першої інстанції змінено. Позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ТОВ "Твінс" на користь Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 17 539 685,86 грн. основного боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3 532 567,92 грн. пені.

Постанова обґрунтована тим, що додатковою угодою від 05.05.2016 № 4 до договору № 218 сторонами було продовжено строк сплати пайового внеску до 30.06.2016, тому прострочення виникло з 01.07.2016, а не з 03.02.2010, як зазначено в рішенні місцевого суду.

Заступник прокурора звернувся з касаційною скаргою, в якій зазначає про те, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано приписи статей 625, 632 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та не враховано, що за умовами договору № 218 інфляційні нарахування є елементом вартості пайового внеску, а не мірою відповідальності відповідача за порушення ним грошового зобов'язання.

У касаційній скарзі Заступник прокурора просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) надав пояснення до касаційної скарги Заступника прокурора у яких мотивував порядок розрахунку спірної суми пайового внеску та зазначив про правильне застосування судом першої інстанції приписів статті 625 ЦК України, в зв'язку з чим просив задовольнити касаційну скаргу Заступника прокурора.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "Твінс" зазначає про те, що:

- судом апеляційної інстанції правильно застосовано положення статті 625 ЦК України та здійснено нарахування інфляційних втрат з дня прострочення виконання відповідачем свого грошового зобов'язання;

- алгоритм розрахунку пайового внеску визначається Порядком визначення розмірів пайової участі (внесків) забудовників (інвесторів) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, затвердженим рішенням Київської міської ради від 30.12.2010 № 573/5385, тому розмір пайового внеску не може змінюватися на власний розсуд за домовленістю сторін договору;

- суди обох інстанцій не врахували, що додатковою угодою № 1 до договору № 218 сторонами помилково внесено зміни до пункту 2.1 цього договору в результаті чого розрахований на підставі закону розмір пайового внеску збільшився до 23 854,56 тис.грн, що є недопустимим;

- пунктом 5 додаткової угоди № 1 до договору № 218 передбачено, що штрафні санкції (пеня та інфляція) у сумі 10 530,95 тис.грн, визначені у пункті 2 цієї угоди, підлягають обов'язковій оплаті, тобто за період дії договору № 218 інфляційні втрати вже були нараховані відповідачу у 2010 році внаслідок прострочення ним виконання грошового зобов'язання.

У відзиві ТОВ "Твінс" просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

У додаткових поясненнях ТОВ "Твінс" надає аналіз правової природи інфляційних втрат та зазначає про неможливість її інакшого застосування, як за порушення виконання грошового зобов'язання. Також ТОВ "Твінс" наголошує на тому, що судом першої інстанції за період з лютого по жовтень 2010 року стосовно відповідача застосовано двічі один і той самий вид відповідальності - стягнення інфляційних втрат за одне й те ж саме порушення - прострочення сплати пайового внеску, що є порушенням вимог частини 1 статті 61 Конституції України. Дані пояснення ТОВ "Твінс" просить врахувати при винесенні постанови.

01.02.2018 в судовому засіданні усно оголошено перерву до 15.02.2018 о 16:45.

У судовому засіданні прокурор та представник позивача підтримали подану Заступником прокурора касаційну скаргу, а представник відповідача заперечив проти задоволення касаційної скарги та зазначив, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції є законною та обґрунтованою.

Відповідно до підпункту 11 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017, далі - ГПК України) заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши касаційну скаргу, вислухавши пояснення присутніх прокурора та представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи стосовно правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення у судових рішеннях та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається із матеріалів справи, 18.04.2008 між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), правонаступником якого є позивач, та відповідачем, як забудовником було укладено договір № 218 предметом якого є сплата забудовником пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, у зв'язку з будівництвом офісного центру загальною площею 27 513, 50 кв.м. та відкритою автостоянкою на 16 м/м площею 350 кв.м. на вул. Дмитрівській, 38, 40 у Шевченківському районі міста Києва.

Згідно пункту 1.2 договору розмір пайового внеску становить 41 624, 70 тис.грн.

Забудовник сплачує пайовий внесок у сумі, вказаній в пункті 2.1 договору, у строк з травня 2008 року по жовтень 2010 року рівними частками щомісячно, але не пізніше 28 числа на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету (пункт 3.1 договору).

Відповідно до пункту 3.4 договору не пізніше ніж за три дні до сплати останньої частки пайового внеску забудовник повинен отримати у Головного управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) розрахунок остаточної суми пайового внеску, що підлягає сплаті за договором з урахуванням індексу інфляції від дати розрахунку.

Пунктом 4.7 договору сторонами погоджено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги Головного управління економіки та інвестицій у такій черговості: 1) у першу чергу сплачується неустойка (штраф та пеня); 2) у другу чергу сплачується основна сума боргу.

Судами встановлено, що 04.02.2010 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 218, пунктом 1 якої сторони встановили, що забудовником станом на 03.02.2010 перераховані пайові кошти у сумі 7 650,12 тис.грн.

Заборгованість по сплаті забудовником пайової участі згідно договору № 218 становить 32 730,80 тис.грн., в т.ч. штрафні санкції (пеня та інфляція) у сумі 10 530,95 тис. грн (пункт 2 додаткової угоди № 1 до договору № 218).

У пункті 3 додаткової угоди № 1 до договору № 218 сторонами погоджено, що відповідно до абзацу 8 пункту 5 додатку 18 рішення Київської міської ради від 06.03.2009 № 124/1179 (із змінами) та рішення постійно діючої комісії з питань пайової участі КМДА від 03.02.2010, розмір пайового внеску згідно договору № 218 підлягає коригуванню та, відповідно до розрахунків 2, 3, 4 та 5 від 03.02.2010, становить 13 323,61 тис.грн. Дані розрахунки є невід'ємною частиною цієї угоди та договору № 218.

Пунктом 4 додаткової угоди № 1 до договору № 218 пункт 1.2 договору сторони виклали в наступній редакції: "1.2 Розмір пайового внеску, згідно з розрахунками становить 13 323,61 тис.грн".

Відповідно до рішення постійно діючої комісії з питань пайової участі КМДА від 03.02.2010 штрафні санкції (пеня та інфляція) у сумі 10 530,95 тис.грн, підлягають обов'язковій оплаті (пункт 5 додаткової угоди № 1 до договору № 218).

Пункт 2.1 договору № 218, в пункті 6 додаткової угоди № 1 до договору № 218, сторони виклали в наступній редакції: "2.1 Забудовник зобов'язаний перерахувати пайовий внесок у сумі 23 854,56 тис.грн. (без ПДВ) на умовах, визначених у цьому договорі".

Перераховані забудовником пайові кошти у сумі, вказаній в пункті 1 цієї угоди, зараховуються в оплату пайового внеску, визначеного в пункті 6 цієї угоди (пункт 7 додаткової угоди № 1 до договору № 218).

Пункт 3.1 договору № 218 в редакції пункту 7 додаткової угоди № 1 до договору № 218 був викладений сторонами в наступній редакції: "3.1 Забудовник сплачує залишок пайового внеску у сумі 16 204,44 тис.грн. (без ПДВ) в термін до 29.10.2012 включно, на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету ".

Згідно пункту 3.11 договору, в редакції викладеній в додатковій угоді № 1 до договору № 218, сума платежу на момент здійснення оплати коригується на індекс інфляції з моменту здійснення розрахунку пайового внеску.

Додатковою угодою від 19.06.2013 № 2 сторонами продовжено строк сплати пайового внеску в сумі 16 204,44 тис.грн до 01.07.2013 включно, але не пізніше введення об'єкту в експлуатацію.

Додатковими угодами від 08.11.2013 № 3 та від 05.05.2016 № 4 сторонами продовжено строк сплати пайового внеску в сумі 16 204,44 тис.грн до 31.01.2015 та до 30.06.2016 відповідно.

Невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині сплати всієї суми пайового внеску у строк до 30.06.2016 стала підставою для звернення з даним позовом.

Позов мотивовано тим, що відповідач свої зобов'язання за договором щодо сплати залишку пайового внеску у сумі 16 204,44 тис. грн. в строк до 30.06.2016 не виконав.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - стаття 610 ЦК України.

Відповідно до частин 1-3 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки, у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором (частина 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Відповідно до Порядку визначення розмірів пайової участі (внеску) забудовників у створенні (розвитку) соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 30.12.2010 № 573/5385 (далі - Порядок), пайова участь (внесок) забудовників (інвесторів) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста є внеском, який забудовник (інвестор) має сплатити до бюджету міста Києва без урахування ПДВ.

Задовольняючи частково позовні вимоги Заступника прокурора суди попередніх інстанцій виходили з того, що сума залишку пайового внеску становить 16 204 440 грн.

Проте погодитись з такими висновками судів не можна, виходячи з наступного.

У пункті 3 додаткової угоди № 1 до договору № 218 сторонами погоджено, що відповідно до абзацу 8 пункту 5 додатку 18 рішення Київської міської ради від 06.03.2009 № 124/1179 (із змінами) та рішення постійно діючої комісії з питань пайової участі КМДА від 03.02.2010, розмір пайового внеску згідно договору № 218 підлягає коригуванню та, відповідно до розрахунків 2, 3, 4 та 5 від 03.02.2010, становить 13 323,61 тис.грн. Дані розрахунки є невід'ємною частиною цієї угоди та договору № 218.

Згідно з пунктом 5 додаткової угоди № 1 до договору № 218, відповідно до рішення постійно діючої комісії з питань пайової участі КМДА від 03.02.2010, штрафні санкції (пеня та інфляція) у сумі 10 530,95 тис.грн, підлягають обов'язковій оплаті.

Судами встановлено, що забудовником станом на 03.02.2010 перераховані пайові кошти у сумі 7 650,12 тис.грн, які відповідно до пункту 4.7 договору № 218 підлягають зарахуванню в рахунок погашення пені та інфляційних втрат.

Таким чином, борг за штрафні санкції, визначені пунктом 5 додаткової угоди № 1 до договору № 218, становить 2 880,83 тис.грн.

Отже, сума боргу пайового внеску, яка підлягає сплаті відповідачем становить 13 323,61 тис.грн., а штрафних санкцій - 2 880,83 тис.грн.

Судами не враховано, що погоджені сторонами у додатковій угоді № 1 до договору № 218 сума пайового внеску у розмірі 23 854,56 тис.грн отримана шляхом додавання 13 323,61 тис.грн (розмір пайового внеску) та 10 530,95 тис.грн (пеня та інфляція) та сума пайового внеску у розмірі 16 204,44 тис.грн отримана шляхом віднімання від 23 854,56 тис.грн - 7 650,12 тис.грн (сплачених відповідачем) не були розраховані відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку визначення розмірів пайової участі (внеску) забудовників у створенні (розвитку) соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва та не можуть бути змінені за згодою сторін.

Як правильно зазначає у додаткових поясненнях ТОВ "Твінс", судом першої інстанції за період з лютого по жовтень 2010 року стосовно відповідача застосовано двічі один і той самий вид відповідальності - стягнення інфляційних втрат за одне й те ж саме порушення - прострочення сплати пайового внеску.

Приписами частини 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно пункту 3.11 договору, в редакції викладеній в додатковій угоді № 1 до договору № 218, сума платежу на момент здійснення оплати коригується на індекс інфляції з моменту здійснення розрахунку пайового внеску.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що розрахунок пайового внеску було здійснено 03.02.2010, тому вартість пайового внеску підлягає коригуванню на індекс інфляції та стягненню з відповідача саме з цієї дати, а не з 01.07.2016 (дня прострочення виконання грошового зобов'язання за додатковою угодою № 4 до договору № 218) на підставі приписів статті 625 ЦК України, як помилково вважав апеляційний господарський суд.

Згідно пункту 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 03.07.2014, остаточне 17.11.2014:

"Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, пункт 25, від 18.07.2006, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, пункт 280, від 21.04.2011)."

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України).

Оскільки передбачені статтею 300 ГПК України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) межі розгляду справи судом касаційній інстанції не дають йому права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, постановлені у цій справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, надати належну правову оцінку додатковій угоді № 1 до договору № 218, встановити дійсний розмір пайового внеску та пені, що підлягають стягненню з відповідача, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

У зв'язку із скасуванням попередніх судових рішень і передачею справи на новий розгляд, розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу Заступника прокурора міста Києва задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 у справі № 910/3070/17 скасувати.

3. Справу № 910/3070/17 направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. Краснов

Судді: Г. Мачульський

І. Кушнір