ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2018м. ДніпроСправа № 904/9837/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Гриценко К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тачанка Сад", м. Каховка Херсонської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Асоціація дитячого харчування", м. Дніпро

про стягнення 506 421 грн. 11 коп. за договором поставки від 19.07.2017р. № 19-07/17

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. №б/н від 12.12.2017, адвокат;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. №0109/17 від 01.09.2017, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тачанка Сад" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Асоціація дитячого харчування" заборгованість в розмірі 506 421 грн. 11 коп., з яких: 505 558 грн. 58 коп. - сума основного боргу, 608 грн. 27 коп. пеня, 254 грн. 26 коп. - 10% річних, відповідно до умов договору поставки від 19.07.2017р. № 19-07/17.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

Ухвалою господарського суду від 2311.2017 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 14.12.2017.

Ухвалою господарського суду від 14.12.2017 розгляд справи відкладений на 11.01.2018, у зв'язку з необхідністю надання сторонами витребуваних судом документів та неявкою відповідача в призначене судове зсідання.

11.01.2018 відповідач подав до суду заяву про розстрочку сплати заборгованості, в якій зазначив, що відповідач являється виробником соціально значущої продукції - дитячого харчування, ціна на яке регулюються державою у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №1548 від 25.12.1996 року «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)». Тобто відповідач не в змозі підвищувати ціни вище встановленого державою граничного рівня, а значить не має можливості шляхом підвищення ціни на продукцію перекривати недостатність обігових грошових коштів для повернення боргу позивачеві. Також на можливість розрахунків з позивачем впливає достатньо тривале відстрочення платежу за договорами постачання з торговельними мережами, що придбають вироблену відповідачем продукцію (оплата за поставлений товар здійснюється не менше ніж через 90 днів з дня поставки), на інших умовах покупці відмовляються від придбання дитячого харчування. При цьому постачальники сировини, пакувальних матеріалів та енергоносіїв, що необхідні для виробництва дитячого харчування, вимагають попередню оплату, що також впливає на брак коштів у відповідача. Окрім того, дуже важливим аргументом є те, що деякі покупці, після отримання товару або після співпраці, користуючись прогалинами у законодавстві та шахрайським шляхом заволодівають коштами за товар, таким чином, що з них не можливо нічого стягнути, як на прикладі це було з ТОВ «Торгівельний будинок «Амстор». Також, у разі миттєвої сплати заборгованості, з'явиться велика ймовірність того, що в підприємства прийде занепад, та будуть звільнені працівники підприємства. Враховуючи вказане, відповідач просить суд надати розстрочку на сплату заборгованості наступним чином: 50000,00 грн. до 31.01.2018; 50000,00 грн. до 28.02.2018; 50000,00 грн. до 31.03.2018; 50000,00 гри. до 30.04.2018; 64017,43 грн. до 31.05.2018. Крім того, у судовому засіданні 11.01.2018 відповідач на підтвердження часткової оплати основного боргу перед позивачем на суму 250 000 грн. 00 коп. надав суду копію платіжного доручення від 28.12.2017 № 34065.

Ухвалою від 11.01.2018 господарський суд ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження, та з урахуванням стадії вирішення спору до набрання новим ГПК України законної сили, яка відповідає стадії розгляду справи по суті, відкласти розгляд справи на 12.02.2018, у звязку із ненаданням витребуваних судом документів.

08.02.2018 на адресу суду надійшли письмові пояснення позивача від 05.02.2018 № 23, в яких останній повідомив суд, що відповідачем після порушення провадження у даній справі частково оплачено основний борг у загальній сумі 300 000 грн. 00 коп., у звязку із чим сума основного боргу складає 205 558 грн. 58 коп. Крім того, зазначив, що позивач заперечує проти заяви відповідач про розстрочку виконання рішення суду, оскільки викладені відповідачем обставини є ознаками звичайної підприємницької діяльності, наявність яких з можливістю розстрочки виконання рішення ст.. 331 ГПК України не повязується.

У судовому засіданні 12.02.2018 позивач надав заяву від 12.02.2018, в якій із посиланням на приписи ч. 3 ст. 130 ГПК України, повідомив, що не підтримує свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 300 000 грн. 00 коп. основного боргу, у звязку із задоволенням їх відповідачем після звернення із даним позовом до суду, та просить суд покласти понесені позивачем судові витрати на відповідача у повному обсязі.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

19.07.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тачанка Сад" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Асоціація дитячого харчування" (покупець) було укладено договір поставки № 19-07/17 (далі - договір).

Постачальник зобов'язується в строки, обумовлені договором, передати у власність покупцеві ягоди, фрукти (далі по тексту - товар), а покупець зобов'язується прийняти такий товар та на умовах даного договору оплатити його вартість (п. 1.1. договору).

Найменування товару, його кількість, ціна за одиницю товару, строки поставки (передачі) товару покупцю, вартість товару, а також інші погоджені сторонами умови зазначаються у специфікації (специфікаціях - якщо їх декілька), яка є невід'ємною частиною договору (п. 1.2. договору).

Загальна вартість товару (сума договору), поставка якого здійснюється на умовах цього договору, визначається специфікацією (на підставі всіх специфікацій - якщо їх декілька). Вартість товару визначена в гривнях і включає в себе ПДВ за ставкою 20% (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору при оплаті покупцем товару, якщо згідно призначення платежу неможливо визначити за який товар здійснюється оплата, а також у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошових зобов'язань покупця за цим договором в повному обсязі, такі перераховані покупцем грошові кошти погашають вимоги постачальника до покупця в наступній черговості:

- у першу чергу сплачується заборгованість покупця перед постачальником, яка виникла за раніше поставлений згідно цього договору товару в хронологічному порядку;

- у другу чергу сплачується неустойка, штраф, пеня, проценти, відсотки;

- у третю чергу сплачуються (погашаються) всі інші зобов'язання покупця.

Товар вважається переданим постачальником за кількістю, асортиментом та якістю в момент поставки. З цього моменту право власності на товар, а також ризик випадкової втрати, знищення та (або) пошкодження товару переходить до покупця. Моментом поставки вважається момент підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної на товар. Приймання товару за кількістю, асортиментом та якістю здійснюється покупцем в момент поставки (п. 3.2. договору).

Обов'язки постачальника: передати товар покупцеві у строк, зазначений у специфікації; виконувати інші зобов'язання, покладені на постачальника договором (п. 4.1. договору).

Обов'язки покупця: в порядку, передбаченому договором оплатити вартість товару; в строк, вказаний у специфікації отримати товар; виконувати інші зобов'язання, покладені на покупця договором (п. 4.2. договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до 31.12.2017 року, а в частині виконання зобов'язань сторін за цим договором - до їх припинення (п. 5.1. договору).

При порушенні покупцем строків оплати товару більш ніж на 10 (десять) календарних днів, покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу (п. 7.3. договору).

Відповідно до п. 7.4. договору при порушенні покупцем строків оплати товару постачальник має право:

а) стягнути з покупця суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, і нарахуванням 10 (десяти) процентів річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України;

б) не виконувати прийняті замовлення (заявки) покупця (затримати виконання), призупинити відвантаження, доставку, поставку товару на строк погашення простроченої заборгованості покупцем, з обов'язковим письмовим

попередженням про це покупця. В цьому випадку, постачальник звільняється від відповідальності, передбаченої п. і 7.1. договору;

в) відмовитися від продовження договірних відносин (від договору) і повернути покупцю раніше сплачені ним суми передплати (не зараховані в рахунок погашення зобов'язань покупця, включаючи санкції).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється у день виконання зобов'язання, забезпеченого санкцією (п. 7.5. договору).

Сторонами підписано та скріплено їх печатками Специфікацію № 1 від 19.07.2017 до договору (а.с. 31), в якій визначили товар, який підлягає поставці: абрикос 1с, врожаю 2017 року у кількості 5000,0 +/-10% кг. вартістю 79 980 грн. 00 коп. з ПДВ. Постачання товару здійснюється до 22.07.2017 за умови отримання постачальником оплати у розмірі, передбаченому в п. 3.1. цієї Специфікації. Покупець сплачує вартість товару у наступному порядку: 100% загальної вартості товару за цією Специфікацією, що становить 79 980,00 оплачується до 21.07.2017.

Сторони підписали Специфікацію № 2 від 21.07.2017 до договору (а.с. 32), в якій визначили товар, який підлягає поставці: абрикос, 1 сорт, врожаю 2017 року у кількості 1200,0 +/-10% кг.; абрикос, 3 сорт, врожаю 2017 року у кількості 1400,0 +/-10% кг.; персик, врожаю 2017 року у кількості 1200,0 +/- 10% кг. загальною вартістю 44 800 грн. 80 коп. з ПДВ. Постачання товару здійснюється до 22.07.2017 за умови отримання постачальником оплати у розмірі, передбаченому в п. 3.1. цієї Специфікації. Покупець сплачує вартість товару у наступному порядку: 100% загальної вартості товару за цією Специфікацією, що становить 44 800,80 грн. оплачується до 24.07.2017.

Позивач зазначає, що на виконання специфікації № 1 та специфікації № 2 поставив відповідачу товар на загальну суму 125 248 грн. 84 коп., на підтвердження чого надав копію підписаної сторонами та скріпленої їх печатками видаткової накладної № 21/07-1 від 21.07.2017 про поставку товару на суму 125 248 грн. 84 коп. (а.с. 33).

Як вказує позивач, вартість отриманого за специфікацією № 1 товару була оплачена покупцем 20.07.2017 в сумі 79 980 грн. 00 коп., тобто в повному обсязі та своєчасно, що підтверджується випискою з банківського рахунку постачальника за 20.07.2017 (а.с. 35), відповідно до якої 20.07.2017р. відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 79 980 грн. 00 коп. з призначенням платежу: «сплата по рахунку № 19/07-1 від 19.07.2017р. за абрикос врожаю 2017р.».

Вартість отриманого за специфікацією № 2 товару була оплачена покупцем в сумі 45 268 грн. 84 коп., що підтверджується виписками з банківського рахунку (а.с. 36-43), відповідно до яких:

- 02.08.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 5 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу: «сплата по рахунку № 21/07-1 від 21.07.2017р. за абрикос врожаю 2017р.»;

- 11.08.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 10 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу: «сплата по рахунку № 21/07-1 від 21.07.2017р. за абрикос врожаю 2017р.»;

- 14.08.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 10 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу: «сплата по рахунку № 21/07-1 від 21.07.2017р. за абрикос врожаю 2017р.»;

- 15.08.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 10 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу: «сплата по рахунку № 21/07-1 від 21.07.2017р. за абрикос врожаю 2017р.»;

- 23.08.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 10 268 грн. 84 коп. з призначенням платежу: «сплата по рахунку № 21/07-1 від 21.07.2017р. за абрикос врожаю 2017р.», тобто, як вказує позивач, в повному обсязі, але несвоєчасно.

За умовами п. 7.3. договору при порушенні покупцем строків оплати товару більш ніж на 10 (десять) календарних днів, покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача підлягає стягненню з відповідача пеня за загальний період з 25.07.2017 по 23.08.2017 у загальному розмірі 608 грн. 27 коп.

У пп. а) п. 7.4. договору сторони узгодили, що при порушенні покупцем строків оплати товару постачальник має право стягнути з покупця суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, і нарахуванням 10 (десяти) процентів річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Із посиланням на п. 7.4. договору та положення ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача 10% річних в сумі 254 грн. 26 коп. за загальний період з 25.07.2017 по 23.08.2017.

Крім того, позивач зазначає, що в період з 10.08.2017 по 14.09.2017 постачальником на адресу покупця був відвантажений персик на загальну суму 574 558 грн. 58 коп., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими їх печатками видатковими накладними:

- № 10/08-1 від 10.08.2017 про поставку товару на суму 153 787 грн. 20 коп. (а.с. 44);

- № 11/08-1 від 11.08.2017 про поставку товару на суму 156 635 грн. 52 коп. (а.с. 45);

- № 16/08-1 від 16.08.2017 про поставку товару на суму 152 352 грн. 00 коп. (а.с. 46);

- № 13/09-1 від 13.09.2017 про поставку товару на суму 58 229 грн. 10 коп. (а.с. 47);

- № 14/09-1 від 14.09.2017 про поставку товару на суму 53 554 грн. 76 коп. (а.с. 48).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, як стверджує позивач, в період з 10.08.2017 по 14.09.2017 між ТОВ «Тачанка Сад» та ТОВ «Асоціація дитячого харчування» було укладено п'ять договорів поставки товару у спрощений спосіб шляхом обміну видатковими накладними та довіреностями.

Господарський суд не погоджується із вказаними твердженнями позивача з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до 31.12.2017, а в частині виконання зобов'язань сторін за цим договором - до їх припинення.

Отже, поставки товару за видатковими накладними № 10/08-1 від 10.08.2017, № 11/08-1 від 11.08.2017, № 16/08-1 від 16.08.2017, № 13/09-1 від 13.09.2017, № 14/09-1 від 14.09.2017 здійснювалась в період дії договору поставки № 19-07/17 від 19.07.2017.

Господарський суд зазначає, що відповідно до видаткових накладних № 10/08-1 від 10.08.2017, № 11/08-1 від 11.08.2017, № 16/08-1 від 16.08.2017, № 13/09-1 від 13.09.2017, № 14/09-1 від 14.09.2017 поставка товару здійснювалась на виконання договору поставки № 19-07/17 від 19.07.2017, про що свідчить відповідна відмітка у вказаних вище видаткових накладних.

Господарський суд наголошує, що вказані вище видаткові накладні підписані сторонами без жодних зауважень чи заперечень.

Позивач зазначає, що товар за видатковими накладними № 10/08-1 від 10.08.2017, № 11/08-1 від 11.08.2017, № 16/08-1 від 16.08.2017, № 13/09-1 від 13.09.2017, № 14/09-1 від 14.09.2017 відповідачем оплачено частково на суму 69 000 грн. 00 коп., що підтверджується банківськими виписками (а.с. 52-62), відповідно до яких:

- 28.08.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 10 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу: «сплата по рахунку № 9/08-1 від 09.08.2017р. за персик врожаю 2017р.»;

- 04.09.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 5 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу: «сплата по рахунку № 9/08-1 від 09.08.2017р. за персик врожаю 2017р.»;

- 12.09.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 5 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу: «сплата по рахунку № 9/08-1 від 09.08.2017р. за персик врожаю 2017р.»;

- 13.09.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 20 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу: «сплата по рахунку № 9/08-1 від 09.08.2017р. за персик врожаю 2017р.»;

- 15.09.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 5 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу: «сплата по рахунку № 9/08-1 від 09.08.2017р. за персик врожаю 2017р.»;

- 19.09.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 5 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу: «сплата по рахунку № 9/08-1 від 09.08.2017р. за персик врожаю 2017р.»;

- 22.09.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 5 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу: «сплата по рахунку № 9/08-1 від 09.08.2017р. за персик врожаю 2017р.»;

- 11.10.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 5 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу: «сплата по рахунку № 9/08-1 від 09.08.2017р. за персик врожаю 2017р.»;

- 18.10.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 5 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу: «сплата по рахунку № 9/08-1 від 09.08.2017р. за персик врожаю 2017р.»;

- 07.11.2017 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 4 000 грн. 00 коп. з призначенням платежу: «сплата по рахунку № 9/08-1 від 09.08.2017р. за персик врожаю 2017р.», у звязку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 505 558 грн. 58 коп.

19.10.2017 позивачем на адресу відповідача направлена вимога № 63 від 18.10.2017 (а.с. 63) про оплату вартості товару. На підтвердження доказу відправки на адресу відповідача вказаної вимоги позивач надав копії фіскального чека та опису вкладення (а.с. 64-65). Зазначена вимога отримана відповідачем 30.10.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 66). Однак, як стверджує позивач, відповідач заборгованість не сплатив.

На час розгляду справи сторонами долучено до матеріалів справи платіжні доручення від 28.12.2017 № 34065 та від 31.01.2018 № 34796 на підтвердження оплати відповідачем основного боргу у загальній сумі 300 000 грн. 00 коп. після звернення позивача із даним позовом до суду. Доказів погашення відповідачем решти суми заявлених позовних вимог сторонами до суду не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору поставки є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України (п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

За вказаних підстав, строк оплати поставленого позивачем товару:

- за видатковою накладною № 10/08-1 від 10.08.2017 є таким, що настав 10.08.2017;

- за видатковою накладною № 11/08-1 від 11.08.2017 є таким, що настав 11.08.2017;

- за видатковою накладною № 16/08-1 від 16.08.2017 є таким, що настав 16.08.2017;

- за видатковою накладною № 13/09-1 від 13.09.2017 є таким, що настав 13.09.2017;

- за видатковою накладною № 14/09-1 від 14.09.2017 є таким, що настав 14.09.2017.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обовязковим до виконання.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

Перевіривши розрахунок 10% річних, наданий позивачем, судом встановлено, що до стягнення з відповідача підлягають 10% річних у загальному розмірі 251 грн. 45 коп. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Згідно перерахунку, виконаного господарським судом, розмір пені є більшим, ніж заявлено позивачем. Разом з тим, суд позбавлений права збільшувати розмір позовних вимог. Предявлення вимог в меншому розмірі є правом позивача. Враховуючи викладене, суд розглядає вимоги про стягнення пені в заявленому позивачем розмірі.

Водночас, сторонами до матеріалів справи надані докази на підтвердження часткової сплати відповідачем основної заборгованості перед позивачем в сумі 300 000 грн. 00 коп. після звернення позивача із даним позовом до суду (платіжні доручення від 28.12.2017 № 34065 та від 31.01.2018 № 34796), тому грошові зобовязання відповідача у вказаній сумі в силу положень ст. 202 Господарського кодексу України, на час розгляду справи судом є припиненими Таким чином, між сторонами відсутній предмет спору щодо стягнення цих грошових коштів і провадження у справі в цій частині підлягає закриттю, згідно приписів п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобовязання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору поставки та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 255 558 грн. 58 коп. основного боргу, 608 грн. 27 коп. пені, 251 грн. 45 коп. 10 % річних - є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 300 000 грн. 00 коп. провадження підлягає закриттю. В решті позову слід відмовити.

Під час судового розгляду справи відповідачем подано заяву про надання розстрочки виконання судового рішення на пять місяців з щомісячною виплатою стягуваної суми у рівних частинах, згідно наданого відповідачем графіку. В обґрунтування вказаної заяви відповідач просив врахувати, що він є являється виробником соціально значущої продукції - дитячого харчування, ціна на яке регулюються державою, у звязку із чим відповідач не в змозі підвищувати ціни вище встановленого державою граничного рівня та шляхом підвищення ціни на продукцію перекривати недостатність обігових грошових коштів для повернення боргу позивачеві. Також на можливість розрахунків з позивачем впливає достатньо тривале відстрочення платежу за договорами постачання з торговельними мережами, що придбають вироблену відповідачем продукцію (оплата за поставлений товар здійснюється не менше ніж через 90 днів з дня поставки), на інших умовах покупці відмовляються від придбання дитячого харчування. При цьому постачальники сировини, пакувальних матеріалів та енергоносіїв, що необхідні для виробництва дитячого харчування вимагають попередню оплату, що також впливає на брак коштів у відповідача. Крім того, зазначив, що у разі миттєвої сплати заборгованості, з'явиться велика ймовірність того, що в підприємства прийде занепад, та будуть звільнені працівники підприємства.

Проте, суд не вбачає підстав для надання розстрочки судового рішення з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно із ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

За умовами ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, обовязковою умовою надання розстрочки виконання судового рішення є в тому числі наявність обставин, що ускладнюють виконання такого рішення.

При прийнятті ухвали про розстрочку виконання рішення суд враховує матеріальні інтереси сторін, ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Суд зазначає, що заявником, не надано жодних доказів на підтвердження скрутного фінансового стану відповідача, не додано звіту про фінансові результати за останній звітній період чи інших доказів, які вказують на скрутне фінансове становище відповідача чи підтверджують наявність обставин, які ускладнюють виконання рішення відповідачем до суду не надано. В обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення суду відповідач у справі послався на обставини, які є звичайними обставинами при веденні господарської діяльності відповідачем, яку він здійснює на свій ризик. Позивач та відповідач знаходяться в рівних економічних умовах при здійсненні своєї господарської діяльності. Розстрочка виконання рішення суду призведе до надання переваг відповідачу у порівнянні з позивачем за відсутності для цього підстав. Відповідачем не доведено винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов'язує можливість надання розстрочки виконання рішення суду.

Також, при розгляді заяви суд враховує положення міжнародного договору, а саме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що передбачає право на справедливий суд. Під терміном справедливий судовий розгляд розуміється у тому числі забезпечення реального виконання рішення, на що Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу держав - членів Ради Європи. Обов'язок забезпечення механізмів реалізації права на справедливий суд покладено на держави-учасниці Конвенції.

Надання за вищезазначених обставин відповідачеві можливості тимчасово не виконувати рішення суду (розстрочка) буде порушенням права власності позивача у розумінні ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням вищевикладеного, заява ТОВ "Асоціація дитячого харчування" про розстрочку виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат у справі суд зазначає наступне.

12.02.2018 позивач надав заяву від 12.02.2018, в якій із посиланням на приписи ч. 3 ст. 130 ГПК України, повідомив, що не підтримує свої позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 300 000 грн. 00 коп. основного боргу, у звязку із задоволенням їх відповідачем після звернення із даним позовом до суду, та просить суд покласти понесені позивачем судові витрати на відповідача у повному обсязі.

Згідно із ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 130, ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 130, 231, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Асоціація дитячого харчування" (49089, м. Дніпро, пров. Архітектурний, буд. 5, ідентифікаційний номер 30394678) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тачанка Сад" (74800, Херсонська область, м. Каховка, вул. Південна, буд. 4, ідентифікаційний номер 39034959) 205 558 грн. 58 коп. (двісті п'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят вісім грн. 58 коп.) основного боргу, 608 грн. 27 коп. (шістсот вісім грн. 27 коп.) пені, 251 грн. 45 коп. (двісті п'ятдесят одну грн. 45 коп.) 10 % річних, 7 596 грн. 27 коп. (сім тисяч п'ятсот дев'яносто шість грн. 27 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 300 000 грн. 00 коп.

В решті позову відмовити.

В задоволенні зави Товариства з обмеженою відповідальністю "Асоціація дитячого харчування" про розстрочку виконання судового рішення від 07.01.2018 № 07/01/18 відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_3

Повне рішення складено - 21.02.2018