ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"26" лютого 2018 р. Справа № 918/96/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р.,

при секретарі судового засідання В'юненко І.І., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради

до відповідача Фізичної особи-підприємця Юшчишина Юрія Миколайовича

про стягнення в сумі 366 781 грн. 38 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: Теперик О.В. (дов. № ордер РН-418 № 38 від 06.03.2017 р.);

Від прокуратури: Ковальчук І.Л. (посвідчення № 031264 від 12.01.2015 р.);

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Юшчишина Юрія Миколайовича про стягнення основного боргу в сумі 305 336 грн. 36 коп. та штрафних санкцій - 61 445 грн. 02 коп.

Ухвалою господарського суду від 09 лютого 2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/96/17.

Ухвалою господарського суду від 15 березня 2017 року провадження по справі № 918/96/17 зупинено до набрання законної сили рішення Рівненського міського суду у справі № 569/8838/16-а за позовом Юшчишина Юрія Миколайовича до Рівненської міської ради про зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити певні дії та зобов'язано сторони повідомити про результати розгляду справи № 569/8838/16-а в Рівненському міському суді.

10 листопада 2017 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду від прокуратури надійшло клопотання, в якому останній повідомляє суд, що ухвалою Рівненського міського суду від 16 червня 2017 року позов по справі № 569/8838/16-а залишено без розгляду, а тому просило суд провадження по справі поновити.

15 листопада 2017 року ухвалою суду провадження по справі № 918/96/17 поновлено, справу призначено до слухання в судовому засіданні на 07 грудня 2017 року.

20 листопада 2017 року виправлено описку в даті призначення судового засідання на 11 грудня 2017 року.

11 грудня 2017 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду позивачем подані письмові пояснення по справі, в яких останній зазначає про укладення додаткової угоди до договору про зменшення розміру пайового внеску.

11 грудня 2017 року у судовому засіданні оголошено перерву по справі на 26 грудня 2017 року.

Ухвалою господарського суду від 26 грудня 2017 року справу № 918/96/17 визначено розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, підготовче засідання призначено на 15 січня 2018 року.

15 січня 2018 року через відділ канцелярії прокуратурою подано заяву в порядку ч.3 ст.237, в якій просить суд вийти за межі позовних вимог та за результатами розгляду справи №918/96/17, визнати недійсною додаткову угоду до договору про пайову участь замовника будівництва у розвитку інфраструктури міста Рівного № 22 від 14 серпня 2015 року, укладену 06 вересня 2017 року між Рівненською міською радою та ФОП Ющишиним Юрієм Миколайовичем.

Вищезазначена заява прийнята судом до розгляду.

Ухвалою господарського суду від 15 січня 2018 року розгляд справи № 918/96/17 відкладено в підготовчому провадженні на 12 лютого 2018 року.

До відділу канцелярії та документального забезпечення суду 09 лютого 2018 року від прокуратури надійшли письмові пояснення.

Крім того, до канцелярії суду 12 лютого 2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову та заяви про вихід за межі позовних вимог.

У судовому засіданні 12 лютого 2018 року суд перейшов до розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду від 12 лютого 2018 року розгляд справи № 918/96/17 відкладено по суті на 26 лютого 2018 року.

26 лютого 2018 року через відділ канцелярії позивачем подано пояснення по справі, в яких останній не підтримує заяву прокуратури про визнання недійсної додаткової угоди.

У судовому засіданні 26 лютого 2018 року прокуратура наполягала на задоволенні позову з урахуванням заяви про вихід за межі позовних вимог, в свою чергу уповноважений представник відповідача проти позову заперечив, вказував на безпідставність заяв прокуратури, просив суд у їх задоволенні відмовити.

Позивач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання 26 лютого 2018 року хоча про дату, місце та час судового засідання був належним чином повідомлений.

Враховуючи те, що норми статтей 182, 183, Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 1 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Частиною першою ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Будь-яких письмових заяв і клопотань на день розгляду справи від позивача, щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло, разом з тим, матеріали справи містять письмові пояснення позивача, в яких викладена правова позиція останнього, за таких обставин суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

14 серпня 2015 року між Рівненською міською радою та ФОП Юшчишиним Ю.М. укладено договір пайової участі замовника будівництва у розвитку інфраструктури міста Рівного (надалі - договір, а.с. 11 - 12).

Пунктом 1.1 договору визначено, що предметом цього договору є визначення для ФОП Юшчишина Ю.М., який є замовником об'єкта "Будівництво адміністративно-побутового центру (1 черга)", що знаходиться за адресою: м.Рівне, вул. М.Вовчка, 21, 21-А, 23 - розміру пайової участі замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Рівного, у відсотковому значення 3% від загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, при розрахунку розміру пайової участі не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчику від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і поза майданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У пункті 2.2.1 визначено, сума платежу становить 337 618 грн. 65 коп. та повинна бути сплачена до 14.11.2015 року.

Керуючись статтею 527 ЦК України, ФОП Юшчишин Ю.М. зобов'язується виконати обов'язки належним чином та в повному обсязі за цим Договором, а Рівненська міська рада прийняти виконання зобов'язання (пункт 2.2.2 Договору).

Згідно пункту 3.1 договору визначено, що договір діє з моменту його підписання сторонами до повного виконання.

Матеріалами справи стверджено, що на виконання вищевказаного договору ФОП Юшчишиним Ю.М. сплачено 29 900 грн. згідно платіжного доручення від 22.03.2016 року № 119 (а.с. 89) та 2 390 грн. згідно платіжного доручення від 28.03.2016 року № 123 (а.с. 88).

Отже, відповідачем було частково оплачено суму визначену договором.

Решту суми, зокрема 305 336 грн. 36 коп. ФОП Юшчишиним Ю.М. не оплатив.

У зв'язку з неоплатою відповідачем зазначеної суми, прокурор в інтересах позивача звернувся з даним позовом, щодо стягнення 305 336 грн. 36 коп. боргу, крім того, прокуратура через неналежне виконання зобов'язання відповідачем, на підставі пункту 4.1 договору просила суд стягнути з ФОП Юшчишина Ю.М. 61 445 грн. 02 коп. пені.

Відповідач заперечив проти позову, мотивуючи це тим, що під час проведення будівництва проведені роботи по спорудженню інженерних мереж поза межами земельної ділянки, а саме встановлено водопровідну перемичку, яка повинна бути прийнята на баланс Рівненської міської ради та вартість вказаної водонапірної перемички повинна бути врахована у якості пайової участі.

Відповідно до ч.5 ст.30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об'єкти передаються у комунальну власність.

Відповідно до ч.8 ст.39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Частиною 9 цієї статті встановлено, що зареєстрована декларація про готовність об'єкта в експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Отже, відповідно до вказаних вимог законодавства об'єкти інженерної інфраструктури можуть бути прийняті у комунальну власність лише після їх прийняття в експлуатацію.

Відповідно до вимог частини 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної документації" договір про пайову участь повинен бути укладений до моменту прийняття об'єкту будівництва в експлуатацію, об'єкти інженерної інфраструктури, збудовані поза земельною ділянкою, можуть бути прийняті в комунальну власність лише після укладення такого договору та прийняття об'єкту в експлуатацію.

Відповідно до положень п.п. 2.2.2., 2.2.3. додатку № 3 до рішення Рівненської міської ради від 27.12.2012 року № 2703, яким затверджена примірна форма договору про пайову участь замовника будівництва у розвитку інфраструктури міста Рівного, у разі передачі замовником будівництва зовнішніх інженерних мереж в комунальну власність, сторони договору про пайову участь укладають додаткову угоду про зменшення розміру пайового внеску з врахуванням вартості інженерних мереж, що передаються в комунальну власність.

Як свідчать матеріали справи, Рівненською міською радою було прийняте рішення від 06.07.2017 року № 3039 "Про надання згоди на передачу у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області новозбудованої зовнішньої каналізації мережі та водопровідної перемички", на виконання ст.ст. 30, 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (а.с. 80).

Рівненською міською радою прийняте рішення від 06.09.2017 № 687 "Про прийняття у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області новозбудованої зовнішньої каналізаційної мережі та водопровідної перемички" (а.с. 75), відповідно до якого вирішено, прийняти у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області новозбудовану зовнішню водопровідну мережу на вул. Марка Вовчка у м.Рівне та водопровідну перемичку між вулицями Марка Вовчка та Відінською у м.Рівне на ділянці довжиною 58 погонних метрів.

06.09.2017 року між Рівненською міською радою та ФОП Юшчишиним Ю.М. укладено додаткову угоду до договору про пайову участь замовника будівництва у розвитку інфраструктури міста Рівного від 14 серпня 2015 року № 22 (а.с. 83).

Предметом додаткової угоди є зменшення розміру пайової участі замовника будівництва об'єкта "Будівництво адміністративно-побутового центру (І черга)" визначеної договором про пайову участь від 14 серпня 2015 року №22 (пункт 1.1 додаткової угоди).

Відповідно до п. 1.2 додаткової угоди Розмір пайової участі визначено відповідно до пункту 2.2.1 договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Рівного від 14 серпня 2015 року № 22, з урахуванням положень пунктів 2.2.2 - 2.2.3 додатку 3 до рішення Рівненської міської ради від 27 грудня 2012 року №2703, становить 32 282 грн. 65 коп.

Пунктом 2.2.1 додаткової угоди сторони погодили, що пайовий внесок замовників на розвиток інфраструктури міста повинен бути сплачений єдиним платежем у сумі 32 282 грн. 65 коп. до 06 жовтня 2017 року.

Згідно пункту 2.2.2 додаткової угоди визначено, що Рівненська міська рада підтверджує факт сплати відповідачем пайової участі, визначеної відповідно пункту 2.2.1 договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Рівного від 14 серпня 2015 року у розмірі 32 280 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 2.2.3 з моменту виконання відповідачем обов'язків за цією додатковою угодою, обов'язок відповідача вважається виконаним.

Зазначена додаткова угода підписана уповноваженими представниками позивача та відповідача і скріплена відтиском печатки Рівненської міської ради.

Статтею 204 ЦК України презумується правомірність правочину.

На час розгляду справи доказів недійсності чи розірвання додаткової угоди від 06 вересня 2017 року до договору про пайову участь замовника будівництва у розвитку інфраструктури міста Рівного від 14 серпня 2015 року № 22, зокрема відповідних судових рішень з цього приводу, господарському суду не надано.

З зазначених вище обставин суд вбачає, що додатковою угодою позивач та відповідач змінили порядок розрахунку за основним договором, зокрема змінивши кінцеву дату розрахунку з 14 листопада 2015 року на 06 жовтня 2017 року.

Також, зазначеною додатковою угодою, Рівненська міська рада зарахувала для ФОП Юшчишина Ю.М. 305 336 грн. 00 коп. (розмір витрат на влаштування інженерних мереж та об'єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, що передаються у комунальну власність) в рахунок пайового внеску у розвиток інфраструктури міста Рівного.

Отже, укладеною додатковою угодою позивач та відповідач врегулювали спірні відносини, які стали предметом даного позову, зокрема 305 336 грн. 00 коп. витрат на влаштування інженерних мереж та об'єктів інженерної інфраструктури було зараховано в суму пайового внеску, а решта суми в розмірі 32 290 грн. 00 коп. сплачені відповідачем у 2016 році, про що зазначалося вище, також нарахована пеня є безпідставною, оскільки додатковою угодою сторони змінили строки розрахунку, відповідно до яких, відповідач прострочення не допустив.

Разом з тим, на момент порушення провадження у справі, прокурор правомірно звернувся в суд щодо стягнення боргу з відповідача на користь позивача і предмет спору (борг) існував.

Предмет спору припинив існування в момент укладення додаткової угоди та зміни порядку розрахунку.

Суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Частиною 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Приймаючи рішення, судом враховані роз'яснення постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в якій зазначено, що закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв'язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Враховуючи ту обставину, що в даній справі відсутній предмет спору, суд закриває провадження у справі №918/96/17.

Крім того, приймаючи рішення, судом було враховано заяву прокуратури, про вихід за межі позовних вимог та визнання недійсною додаткову угоду до договору про пайову участь замовника будівництва у розвитку інфраструктури міста Рівного № 22 від 14 серпня 2015 року, щодо якої суд зазначає наступне.

Згідно частини 3 статті 237 ГПК України ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

З зазначеної статті суд вбачає, що позивач вправі просити суд визнати недійсним правочин, який стосується предмету позову, якщо доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

Як свідчать матеріали справи на момент порушення провадження у даній справі, а саме 09 лютого 2017 року, додаткової угоди до договору не існувало, оскільки остання була укладена 06 вересня 2017 року, а приписи норми ч.3 ст. 237 ГПК України поширюються лише на обставини, які мали місце до порушення провадження по справі, а тому згадана норма не підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Окрім того, ч.3 ст.237 ГПК України вказує на те, що вихід за межі позовних вимог є правом суду, а не обов'язком, тому досліджуючи подану прокуратурою заяву, суд оцінює її в сукупності усіх доказів, наявних в матеріалах справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням зазначеного, вбачається, що заява про вихід за межі позовних вимог повинна підтверджуватися належними та допустимими доказами, щоб суд міг скористатися наданим ч.3 ст. 237 ГПК України правом та вийти за межі позовних вимог.

Однак, як зазначалося вище, між Рівненською міською радою та ФОП Юшчишиним Ю.М. правомірно укладено додаткову угоду до договору про пайову участь замовника будівництва у розвитку інфраструктури міста Рівного № 22 від 14 серпня 2015 року, прокуратурою не надано будь-яких доказів, які б вказували на невідповідність зазначеної додаткової угоди нормами ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, або моральним засадам суспільства (ст. 203 ЦК України).

Усі зазначені обставини у заяві, є припущеннями, які не підтверджені відповідними доказами, які б вказували на неправомірність зазначеного правочину.

Також, судом взято до увагу ту обставину, що сторони правочину, зокрема і Рівненська міська рада (позивач) не підтримали заяву про вихід за межі позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на вимоги ч. 3 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України, суд вбачає, що в даному випадку немає необхідності виходити за межі позовних вимог та визнавати недійсною додаткову угоду до договору про пайову участь замовника будівництва у розвитку інфраструктури міста Рівного № 22 від 14 серпня 2015 року, укладену 06 вересня 2017 року між Рівненською міською радою та ФОП Юшчишиним Юрієм Миколайовичем.

Разом з тим, суд роз'яснює, що в межах даної справи розглядалися позовні вимоги, щодо стягнення боргу на підставі договору.

Отже, прокуратура, вправі звернутися до суду в окремому провадженні з іншою позовною заявою, щодо визнання додаткової угоди до договору про пайову участь замовника будівництва у розвитку інфраструктури міста Рівного № 22 від 14 серпня 2015 року, укладену 06 вересня 2017 року між Рівненською міською радою та ФОП Юшчишиним Юрієм Миколайовичем недійсною.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Зважаючи на те, що на момент розгляду даної справи у судовому засіданні 26.02.2018 року відсутнє відповідне клопотання прокуратури, суд на даний час не вбачає підстав для вирішення питання про повернення судового збору з бюджету, проте, прокуратура не позбавлена права заявити таке клопотання і після постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 231, 233-234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.Закрити провадження у справі № 918/96/17 за позовом Заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради до Фізичної особи-підприємця Юшчишина Юрія Миколайовича про стягнення основного боргу в сумі 305 336 грн. 36 коп. та штрафних санкцій - 61 445 грн. 02 коп.

2.Копію даної ухвали направити сторонам у справі.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 255-257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 02.03.2018 року.

Суддя Войтюк В.Р.