КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2018 р. м. Київ Справа№ 910/15387/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Григораш Н.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 21.02.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Каралоп Марини Анатоліївни на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 (повний текст підписано 25.10.2017)

у справі № 910/15387/17 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Каралоп Марини Анатоліївни

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" (відповідач 1)

Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації, (відповідач 2)

про зобов'язання укласти додаткову угоду до договору оренди нежитлового приміщення

за зустрічним позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва"

до Фізичної особи-підприємця Каралоп Марини Анатоліївни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача (за зустрічним позовом) Солом'янська районна у місті Києві державної адміністрації

про виселення

В судовому засіданні 21.02.2018 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 Фізична особа-підприємць Каралоп Марина Анатоліївна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" та Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації про зобов'язання укласти додаткову угоду до договору оренди нежитлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 18.12.2013 між Солом'янською районною у місті Києві державною адміністрацією, Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" та Фізичною особою-підприємцем Каралоп Мариною Анатоліївною було укладено договір оренди нежитлового будинку (приміщення) №375, який на думку позивача є автоматично пролонгованим до 16.12.2019, а отже за відсутності заперечень, щодо продовження строку дії договору позивач звернувся з даним позовом про зобов'язання укласти додаткову угоду до договору оренди нежитлового приміщення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2017 було порушено провадження у справі № 910/15387/17, розгляд справи призначено на 27.09.2017.

22.09.2017 Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" (далі - позивач за зустрічним позовом, відповідач - 1 за первісним позовом) подало зустрічний позов до Фізичної особи-підприємця Каралоп М.А. про виселення.

В обґрунтування вказаного позову заявник зазначає, що на засіданні постійної комісії з питань власності Київської міської ради ФОП Каралоп М.А. було відмовлено у продовженні договору про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду №375, що підтверджується протоколом № 60 засідання постійної комісії Київради з питань власності від 08.08.2017, відповідач за зустрічним позовом нежиле приміщення не звільняє та продовжує його використовувати без відповідного погодження з власником та орендодавцем, у зв'язку з чим Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" завернулась до суду із даним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2017 зустрічний позов Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" було прийнято судом для спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі №910/15387/17 у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено.

Прийнято рішення про виселення Фізичної особи-підприємця Каралоп Марини Анатоліївни із займаного нею приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Горовиця, 8, загальною площею 25,7 кв.м.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Каралоп Марини Анатоліївни на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 200,00 грн.

Рішення обґрунтовано недоведеністю позовних вимог за первісним позовом, обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог за зустрічним позовом.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач за первісним позовом звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення змінити, задовольнити первісний позов, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального (ст. ст. 759, 763, 764 ЦК України, ч. 2 ст. 291 ГК України, ст. 17, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна») та процесуального права, рішення прийнято за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого суду господарського суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що відповідачами за первісним позовом не заявлялись вимоги щодо невідповідності розміру орендної плати.

Апелянт вказує, що спірне нежитлове приміщення, що розташоване у місті Києві за адресою: вул. Горовиця, 8, було передано згідно договору №375 від 18.12.2013 орендодавцем - Солом'янською районною у місті Києві державною адміністрацією, а не балансоутримувачем - КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва", а отже повертати дане приміщення за актом приймання-передачі можливо саме орендодавцю, який не заявив вимог щодо повернення зазначеного приміщення. Таким чином, на думку апелянта, КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" не є належним позивачем за зустрічним позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач 2 за первісним позовом не погоджується з доводами позивача за первісним позовом, заперечує проти задоволення апеляційної скарги, а оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач 1 за первісним позовом вказує, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, оскільки судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 14.11.2017 апеляційну скаргу позивача за первісним позовом передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Іоннікова І.А., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.11.2017 у справі №910/15387/17 колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу було повернуто скаржнику без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України.

06.12.2017 апеляційна скарга позивача за первісним позовом надійшла до суду повторно.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) апеляційну скаргу 06.12.2017 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11.12.2017 у справі №910/15387/17 апеляційну скаргу прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 31.01.2018.

31.01.2018 розгляд справи не відбувся у зв'язку з перебуванням головуючого судді Скрипки І.М. на лікарняному.

Після виходу головуючого судді у справі з лікарняного 05.02.2018, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 у справі №910/15387/17 розгляд справи призначено на 21.02.2018.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні апеляційної інстанції 21.02.2018 підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення змінити, задовольнити первісний позов, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник відповідача 2 за первісним позовом в судовому засіданні апеляційної інстанції 21.02.2018 заперечував проти доводів позивача за первісним позовом, викладених в апеляційній скарзі з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача 1 за первісним позовом в судове засідання апеляційної інстанції 21.02.2018 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази (а.с.229, 230).

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача обов'язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача 1 за первісним позовом за наявними у справі матеріалами.

Пунктом 9 ч.1 Перехідних положень ГПК України, що набрав чинності 15.12.2017, роз'яснено, що справи у суді апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18.12.2013 між Комунальним підприємством "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, що є правонаступником Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної у місті ради (перейменоване у подальшому на Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва", далі - орендодавець, відповідач - 1 за первісним позовом), та Фізичною особою-підприємцем Каралоп Мариною Анатоліївною (далі - орендар, позивач за первісним позовом), відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, ст. 626 Цивільного кодексу України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, яке затверджене рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250 та на виконання розпорядження Київської міської державної адміністрації № 787 від 30.09.2010 "Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.09.2010 № 7/4819 "Про питання організації управління районами в м. Києві"; рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 "Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва"; розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10.12.2010 № 1112 "Про питання організації управління районами в м. Києві"; розпорядження Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 24.01.2011 № 20 "Про закріплення на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної у м. Києві ради майна, яке передано до сфери управління Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації", було укладено Додаткову угоду про внесення змін до Договору № 485/Б від 23.06.2010 "Про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, які передаються в оренду" (далі - Договір) про те, що орендодавець за згодою орендаря передає, а Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація (далі - відповідач - 2 за первісним позовом) приймає на себе обов'язки орендаря по Договору за згодою орендаря в подальшому виступає балансоутримувачем.

Судом встановлено, що даною Додатковою угодою сторони домовились викласти Договір у новій редакції та присвоїти йому новий номер - Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 375 від 18.12.2013 (в подальшому суд застосовує термін "Договір" маючи на увазі Договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 375 від 18.12.2013).

Відповідно до п. п. 2.1., 2.4. Договору об'єктом оренди є нежиле приміщення, загальною площею 25,7 кв.м., згідно з викопіюванням з по поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього Договору (Додаток № 1 до Договору).

Об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Солом'янської районної у місті Києві ради.

Пунктом 9.1 Договору передбачено, що Договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 18.12.2013 до 17.12.2016.

Позивач за первісним позовом зазначав суду про те, що, оскільки орендодавець не заперечував проти пролонгації Договору після його закінчення, він є таким, що продовжений на 2 роки та 364 дні.

Відповідачі 1 та 2 за первісним позовом заперечували проти доводів позивача за первісним позовом, зазначаючи про те, що не мають наміру продовжувати орендні договірні відносини з позивачем за первісним позовом.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, місцевим господарським судом було зазначено, що позивачем за первісним позовом не було доведено суду реальної наявності підстав вважати, що Договір є пролонгованим на той самий строк і на тих самих умовах.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, ст. 629 ЦК України).

Частинами 1, 2 та 4 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Проаналізувавши умови Договору, судом встановлено, що між сторонами виникли відносини за договором найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України).

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" істотними умовами договору оренди є, зокрема, термін, на який укладається договір оренди.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Судом встановлено, що строк дії Договору закінчився 17.12.2016.

05.12.2016 позивач за первісним позовом звернувся до Голови Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації з листом № 8, в якому висловив намір продовжувати орендувати приміщення, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Горовиця, 8.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" неодноразово було повідомлено про необхідність зміни розрахунку орендної плати.

Орендна плата та її розмір є істотною умовою Договору, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а тому звернення Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" до позивача за первісним позовом щодо перерахування орендної плати є фактично заявою про зміну істотної умови Договору.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Матеріалами справи не підтверджується факт досягнення між сторонами Договору домовленостей щодо внесення змін в частині розміру орендних платежів, а тому у відповідності до ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Договір не вважається таким, що є пролонгованим автоматично на той самий термін і на тих самих умовах.

Доводи апелянта про те, що 22.11.2016 та 28.03.2017 балансоутримувачем надавалось доручення ФОП Каралоп М.І. для виготовлення за власний рахунок замовлення оцінки об'єкту оренди загальною площею 25.7 кв. м., який розташований за адресою: м. Київ, вул. Горовиця, 8 є необґрунтованими, оскільки надіслання Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" листа з пропозицією надати оцінку є лише виконанням вимог чинного законодавства, а не підтвердженням продовження договору оренди.

Пунктом 9.7 договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Додаткова угода, як це передбачено п.9.7 договору, між сторонами не укладалась.

Більш того, на засіданні постійної комісії Київської міської ради з питань власності було прийнято рішення, оформлене протоколом № 60 від 08.08.2017, про відмову позивачу за первісним позовом у продовженні строку дії Договору у зв'язку зі скаргами мешканців прилеглих житлових будинків.

Враховуючи вищезазначене, висновки господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні первісного позову є обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству України.

Щодо вимог зустрічної позовної заяви Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва", колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п. 4.15 Договору орендар після припинення дії Договору оренди зобов'язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі балансоутримувачу.

Листом №38-6716/03 від 27.12.2016 відповідач 1 за первісним позовом повідомив позивача за первісним позовом, що у випадку відсутності погодження на використання зазначеного приміщення, останнє необхідно звільнити, передавши по акту прийому-передачі представникам балансоутримувача та оплатити орендну плату та інші платежі, які передбачені договором по день фактичної здачі приміщення (а.с. 46).

Солом'янською районною в м. Києві державною адміністрацією листом №108-108/ОП/КО-268-762 від 01.03.2017 позивача за первісним позовом повідомлено про відсутність підстав для продовження терміну дії договору (а.с. 54).

Крім того, спірне нежитлове майно необхідне для власних потреб житлово-експлуатаційної дільниці №903 КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва".

Відповідно до п. 12.7 Положення про оренду майна територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київської міської ради ІІІ сесія VІІ скликання №415/1280 від 21 квітня 2015 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва» орендарю може бути відмовлено в зміні істотних умов договору оренди у випадку, якщо орендоване майно необхідне для власних потреб територіальної громади міста Києва.

Відповідно до п. 12.4 рішенням Київської міської ради ІІІ сесія VІІ скликання №415/1280 від 21 квітня 2015 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва» питання про надання дозволу на продовження строку договору оренди та його умови вирішується на підставі письмового звернення орендаря до органу виконавчої влади (в копії орендодавцю), поданого не пізніше як за три місяці до закінчення строку його дії. У разі, якщо звернення орендаря не надійшло або орендар не отримав дозволу на оренду об'єкту оренди, орендар повинен звільнити об'єкт оренди по закінченню терміну дії договору та передати орендодавцю об'єкт оренди по акту приймання-передачі.

За таких обставин, враховуючи, що колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позовні вимоги за первісним позовом про зобов'язання укласти додаткову угоду до договору оренди нежитлового приміщення не підлягають задоволенню, оскільки відсутні підстави про поновлення договору оренди, вимоги зустрічної позовної заяви про виселення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апелянта, що КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" не є належним позивачем за зустрічним позовом є помилковими, оскільки в матеріалах справи міститься лист Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації №108-13844 від 29.08.2017 (а.с. 154), яким доручено КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" вжити заходи відповідно до чинного законодавства у зв'язку з тим, що ФОП Каралоп М.А. відмовлено у продовженні строку дії договору оренди №60 від 08.08.2017.

Отже, звертаючись з зустрічним позовом, КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва", яка також є стороною спірного договору оренди, діяла за дорученням Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації.

При цьому вимоги про повернення орендованого майна, як про це помилково зазначає апелянт, КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" не заявляла, позов заявлено про виселення ФОП Каралоп М.А. з орендованого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Каралоп Марини Анатоліївни на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі №910/15387/17.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Каралоп Марини Анатоліївни на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі №910/15387/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі №910/15387/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/15387/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України з урахуванням перехідних положень ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017.

Повний текст постанови підписано 03.03.2018.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська