УХВАЛА

м. Київ

22.02.2018Справа №910/26216

За заявою:Державного агентства автомобільних доріг України
провизнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню
у справі№910/26216
за позовом Mott MacDonald Limited (Мотт МакДональд Лімітед)
доДержавного агентства автомобільних доріг України
простягнення 547 916,67 доларів США
Суддя Бойко Р.В.
при секретарі судового засідання Бариновій О.І.
Представники сторін:
від позивача:Свідло С.В., Чехет Т.Е.
від відповідача:не з'явився
вільний слухач:ОСОБА_3

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.01.2013 у справі №910/26216 позовні вимоги Mott MacDonald Limited (Мотт МакДональд Лімітед) задоволено повністю та присуджено до стягнення з Державного агентства автомобільних доріг України на користь позивача борг у розмірі 547 916,67 доларів США та судовий збір у розмірі 64 380,00 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 02.09.2013 рішення господарського суду міста Києва від 17.01.2013 у справі №910/26216 залишено без змін.

На виконання вказаного рішення 15.05.2013 господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

15.02.2018 до суду надійшла заява Державного агентства автомобільних доріг України про визнання наказу господарського суду міста Києва №910/26216 від 15.05.2013 таким, що не підлягає виконанню з тих підстав, що в ньому не визначено місцезнаходження юридичної особи стягувача, а також не зазначено ідентифікаційний код позивача, що, на думку заявника, свідчить, про невизначеність процесуальної правоздатності юридичної особи стягувача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.02.2018 у справі №910/26216 призначено розгляд заяви Державного агентства автомобільних доріг України про визнання наказу господарського суду міста Києва №910/26216 від 15.05.2013 таким, що не підлягає виконанню, на 22.02.2018.

22.02.2018 через відділ діловодства суду від представника позивача (стягувача) надійшли заперечення (відповідь) на заяву Державного агентства автомобільних доріг України від 15.02.2018, за змістом яких вбачається, що позивач заперечує проти заяви відповідача та вказує, що остання є необґрунтованою оскільки як положеннями Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній станом на дату видачі спірного наказу, так і в редакції, чинній з 15.12.2017, не передбачено такої підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню як "оформлення наказу не у відповідності до вимог, які встановлені для виконавчого документу". Крім того, стягувач вказує, що невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, а не підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню. Також, стягувач вказує на недобросовісність боржника та умисність його дій на ухилення від виконання остаточного судового рішення.

В судове засідання 22.02.2018 представники позивача з'явились, підтримали пояснення, викладені у запереченнях, проти заяви боржника заперечували та просили відмовити в її задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання 22.02.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомленний належним чином, що підтверджується інформацією з пошукової системи відстеження поштових відправлень, яка міститься на офіційному сайті Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» за електронною адресою https://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku, згідно якої поштове відправлення №120, яким направлено на адресу відповідача ухвалу суду від 15.02.2018, було вручене представнику відповідача за довіреністю 19.02.2018.

Частиною 3 статті 328 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд відзначає, що з огляду на наявність доказів належного та своєчасного повідомлення боржника про дату, час і місце розгляду відповідної заяви, встановлені ч. 3 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України строки та порядок розгляду заяв про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, правові підстави для відкладення розгляду заяви Державного агентства автомобільних доріг України від 15.02.2018 у зв'язку із неявкою представника боржника відсутні.

Статтею 338 Господарського процесуального кодексу України визначено, що процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Відповідно до змісту частин 1 та 2 статті 328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Розглянувши заяву Державного агентства автомобільних доріг України, дослідивши наявні у матеріалах справи документи та заслухавши пояснення представників позивача, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви про визнання наказу №910/26216 від 15.05.2013 таким, що не підлягає виконанню, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи компанія Mott MacDonald Limited (Мотт МакДональд Лімітед) 05.06.2013 звернулась до Державної казначейської служби України із заявою про виконання рішення суду, в якій просила стягнути з боржника кошти на виконання спірного судового рішення та перерахувати їх на рахунок за вказаними нею реквізитами. До вказаної заяви позивачем, було долучено наказ господарського суду міста Києва №910/26216 від 15.05.2013. У своїй заяві про виконання рішення суду від 05.06.2013 компанія Mott MacDonald Limited (Мотт МакДональд Лімітед) вказувала, що просить стягнуті кошти перерахувати на банківський рахунок за наступними реквізитами:

Банк: СSOB

Адреса банку: Вацлавська площа 32115 20, Прага 1

Currency: USD/ долар США

Асс. no.: 191239558/0300 Bank: CSOB

BIC: CEKOCZPP

IBAN: CZ92 0300 0000 0001 9123 9558.

А усі документи з приводу виконання рішення суду компанія Mott MacDonald Limited (Мотт МакДональд Лімітед) просила направляти на адресу її представників: Юридичної фірми "Василь Кісіль і Партнери" (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 17/52-А).

Державною казначейською службою України прийнято до виконання вказаний наказ господарського суду міста Києва №910/26216 від 15.058.2013 та починаючи з червня 2013 року наказ господарського суду міста Києва №910/262165 від 15.05.2013 про стягнення з Державного агентства автомобільних доріг України на користь Mott MacDonald Limited (Мотт МакДональд Лімітед) боргу у розмірі 547 916,67 доларів США та судового збору у розмірі 64 380,00 грн. перебуває на виконанні у даній службі.

05.07.2013 Державна казначейська служба України звернулась до господарського суду міста Києва із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду шляхом стягнення з Державного агентства автомобільних доріг України на користь стягувача боргу у гривневому еквіваленті, посилаючись на те, що в органах казначейства розпорядникам та одержувачам бюджетних коштів відкриваються рахунки тільки в національній валюті (відповідно до Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України), а тому у боржника як розпорядника бюджетних коштів у Казначействі відсутній рахунок в іноземній валюті, а також на те, що органи Казначейства не мають ліцензії на здійснення операцій в іноземній валюті, тоді як комерційні банки та кредитно-фінансові установи мають право здійснювати валютні операції лише після отримання ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій, виданої Національним банком України, що, на думку заявника, унеможливлює виконання рішення суду про стягнення з Державного агентства автомобільних доріг України боргу в іноземній валюті.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.09.2013 у справі №910/26216 відмовлено у задоволенні даної заяви Державної казначейської служби України у зв'язку з тим, що такі доводи заявника є необґрунтованими. В той же час, у змісті вказаної ухвали із посиланням на чинні станом на дату постановлення даної ухвали норми законодавства викладено детальний порядок виконання судового рішення про стягнення коштів в іноземній валюті на користь стягувача.

При цьому, як вбачається з листів Державного агентства автомобільних доріг України №1225/1/9-33-297/10 від 24.03.2016, №1123/1/9-33 від 20.05.2016 необхідна для виконання остаточного судового рішення у справі №910/26216 сума коштів передбачена у складі видатків за напрямком "Співфінансування спільних з міжнародними фінансовими організаціями проектів, нагляд за їх виконанням, витрати, пов'язані з підготовкою та реалізацією угод щодо виконання робіт за рахунок коштів міжнародних фінансових організацій, інших кредиторів та інвесторів, а також із презентацією інвестиційних проектів під час проведення міжнародних заходів", визначених паспортом бюджетної програми на 2016 рік №3111020 "Розвиток мережі та утримання автомобільних доріг загального користування", затвердженим спільним наказом Міністерства фінансів України та Державного агентства автомобільних доріг №99/421 від 06.04.2016.

В свою чергу, Державне агентство автомобільних доріг України у своїх листах до позивача №1225/1/9-33-297/10 від 24.03.2016 та №1123/1/9-33 від 20.05.2016 повідомляло компанію Mott MacDonald Limited (Мотт МакДональд Лімітед), що відразу після затвердження паспорту бюджетної програми 3111020 "Розвиток мережі та утримання автомобільних доріг загального користування" на 2016 рік, борг буде погашено та боржником в межах його повноважень буде здійснено всі дії для погашення заборгованості, присудженої до стягнення рішенням господарського суду міста Києва від 17.01.2013 у справі №910/26216.

Державній казначейській службі України було відомо про наявність у боржника коштів, необхідних для виконання судового рішення, проте остання у своїх листах №5-08/3548-11713 від 05.07.2016, №5-08/3896-12742 від 22.07.2016, №5-08/7301-19762 від 27.11.2017 вказує на те, що законодавством не передбачено порядку та способу виконання судового рішення в іноземній валюті, однак спірний наказ можливо виконати у добровільному порядку шляхом перерахування Державним агентством автомобільних доріг України коштів для закупівлі іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України, проте боржник не звертався до казначейства стосовно добровільного виконання наказу господарського суду міста Києва №910/26216 від 15.05.2013.

Незважаючи на наведене станом на 15.02.2018 остаточне судове рішення у даній справі залишається невиконаним, однак боржник звернувся із заявою про визнання наказу господарського суду міста Києва №910/26216 від 15.05.2013 таким, що не підлягає виконанню з тих підстав, що в ньому не вказано адресу місцезнаходження стягувача та його ідентифікаційний код.

По-перше, суд звертає увагу боржника, що під час розгляду справи №910/26216 процесуальна правоздатність та дієздатність позивача була встановлена та є відомою (повинна бути відомою) Державному агентству автомобільних доріг України. Суд критично оцінює доводи заявника щодо наявності у нього сумніві у дієздатності/правоздатності стягувача хоча б з тих підстав, що в нього не виникало таких сумнівів при укладенні договору про надання послуг №MMD 08522009 від 27.07.2009, стягнення заборгованості за яким було предметом спору у справі №910/26216.

Більше того, інформація, яка необхідна для виконання боржником остаточного судового рішення - а саме банківські реквізити, на які необхідно здійснити перерахунок коштів, та яка, нібито, є невідомою боржнику вказувалась у договорі про надання послуг №MMD 08522009 від 27.07.2009 та у заяві стягувача до Державної казначейської служби України від 05.06.2013.

По-друге, зважаючи на те, Державна казначейська служба України ще у 2013 році зверталась про зміну способу та порядку виконання рішення суду, а боржник протягом 2013-2017 років підтверджував свою готовність виконати судове рішення, на виконання якого виданий спірний наказ, суд приходить до висновку, що ні самим боржником, ні органом, який у даному випадку зобов'язаний виконати спірний наказ, не ставилось під сумнів процесуальний статус наказу №910/26216 від 15.05.2013 та необхідність його виконання, незважаючи на незазначення в ньому адреси та ідентифікаційного коду стягувача.

При цьому, ні Державна казначейська служба України, ні сам боржник протягом всього строку перебування на примусовому виконання спірного наказу в казначейській службі не звертались до суду із заявою про виправлення помилки у даному наказі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ні у ДКС України, ні у Державного агентства автомобільних доріг України не виникало сумнівів у відповідності даного наказу вимогам законодавства та необхідності його виконання.

По-третє, в силу положень Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Господарського процесуального кодексу України Державне агентство автомобільних доріг України мало не пасивно очікувати примусового виконання рішення, а повинно було самостійно перерахувати спірну суму коштів, присуджену до стягнення рішенням господарського суду міста Києва від 17.01.2013 у справі №910/26216, стягувачу.

З огляду на наведене, звернення боржника від 15.02.2018 про визнання оспорюваного наказу таким, що не підлягає виконанню, який перебуває на виконанні у ДКС України, з червня 2013 року, свідчить лише про намір останнього ухилитись від виконання остаточного судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Варто зазначити, що наведені приписи були розглянуті Конституційним Судом України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012, в якому вказано, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування нашою державою права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі - "Конвенція") та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст. 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як вбачається із практики Європейського суду з прав людини, право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справах "Горнсбі проти Греції", "Бурдов проти Росії", "Ясіун'єне проти Литви", "Руйану проти Румунії", "Совтрансавто-Холдинг" проти України", "Шмалько проти України").

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Агрокомплекс проти України" міститься висновок, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України").

Тобто, практика Європейського суду з прав людини однозначно свідчить про те, що невід'ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

В даному випадку матеріали справи не містять доказів виконання остаточного судового рішення - рішення господарського суду міста Києва від 17.01.2013 у справі №910/26216, як і не міститься в матеріалах справи доказів вжиття Державною казначейською службою України адекватних та співмірних заходів, спрямованих на виконання вказаного остаточного судового рішення.

В той же час, наявні у матеріалах справи листи боржника та ДКС України адресовані стягувачу фактично являють собою формальні відписки та не можуть свідчити про вжиття ними заходів, спрямованих на реальне виконання судового рішення, при тому, що спірна сума коштів, необхідна для виконання такого рішення суду була передбачена у видатках боржника починаючи з квітня 2016 року, а відтак і могла бути списана казначейською службою та спрямована на виконання рішення суду.

При цьому, суду не зрозуміло яким чином державним органом - Державною казначейською службою України, на який законодавцем покладено обов'язок з виконання судових рішень про стягнення коштів з розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, та на виконанні у якого майже 5 років перебуває наказ господарського суду міста Києва №910/26216 від 15.05.2013, допускається порушення норм як Конституції України, так і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд звертає увагу, що державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. Крім того, кожна держава-учасниця повинна забезпечити адекватний та достатній юридичний інструментарій для забезпечення своїх зобов'язань (рішення у справах "Бурдов проти Росії", "Півень проти України").

У рішенні у справі "Ромашов проти України" Європейський суд вказував, що важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "суду" (рішення у справі "Горнсбі проти Греції").

А у справі "Михайленки проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що відмовою протягом декількох років вжити необхідних заходів для виконання остаточних рішень у цій справі державні органи України позбавили положення пункту 1 статті 6 Конвенції усього її практичного значення.

З огляду на наведене та зважаючи на наявність у боржника та ДКС України всіх необхідних реквізитів стягувача для виконання наказу господарського суду міста Києва №910/26216 від 15.03.2013, а також зважаючи на наявність коштів для виконання остаточного судового рішення, які передбачені у складі видатків боржника ще з квітня 2016 року, та відсутність будь-яких доказів вжиття ДКС України та боржником заходів для виконання такого судового рішення, що в своїй сукупності свідчить про те, що єдиною метою звернення боржника із даною заявою є ухилення від виконання остаточного судового рішення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання наказу №910/26216 від 15.03.2013 таким, що не підлягає виконанню, а відтак заява Державного агентства автомобільних доріг України не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 328 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Державного агентства автомобільних доріг України про визнання наказу господарського суду міста Києва №910/26216 від 15.05.2013 таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та підлягає оскарженню окремо від рішення суду в порядку передбаченому ч. 1, 2 ст. 255 Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний тексту ухвали складено 26.02.2018.

Суддя Р.В. Бойко