ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2018м. ДніпроСправа № 904/15/18
за позовом Фізичної особи-підприємця Савісько Миколи Миколайовича, м. Золотоноша Черкаської області

до Фізичної особи-підприємця Карпенко Руслана Миколайовича, м. Дніпро

про стягнення пені, інфляційних збитків та річних відсотків у загальному розмірі 21 285,05 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Чернявська Е.О.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

С У Т Ь С П О Р У:

Фізична особа-підприємець Савісько Микола Миколайович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, яким просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Карпенко Руслана Миколайовича пеню у розмірі 13 297,01 грн. за загальний період з 28.06.2016 по 31.12.2017, 3% річних у розмірі 1 446,00 грн. за період з 28.06.2016 по 31.12.2017 та збитки від інфляції у розмірі 6 542,04 грн. за період з липня 2016 року по листопад 2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору транспортного експедирування вантажів №1603/37-1 від 16.03.2016 щодо своєчасного розрахунку за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2018 відкрито провадження у справі №904/15/18, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, перше судове засідання призначено на 30.01.2018. З 30.01.2018 судове засідання відкладено на 21.02.2018.

У судове засідання, яке відбулося 21.02.2018, представники позивача та відповідача не з'явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

13.02.2018 від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, оскільки забезпечення участі представника в судовому засіданні потягне за собою додаткові витрати, при тому, що інших доводів, ніж викладених у позові позивач не має.

Відповідач відзиву на позов не подав, тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

16.03.2016 між Фізичною особою - підприємцем Карпенко Русланом Миколайовичем (експедитор) та Фізичною особою - підприємцем Савісько Миколою Миколайовичем (перевізник) укладено договір №1603/37-1 транспортного експедирування вантажів автомобільним транспортом у міжнародному та внутрішньому сполученні, відповідно до п. 1.1 договору, перевізник зобов'язується доставити ввірений йому експедитором вантаж до пункту призначення у міжнародному та внутрішньому сполученні за заявкою експедитора та видати його вантажоодержувачу у встановлені строки передбачені договором або заявкою, а експедитор зобов'язується здійснювати за перевезення вантажу встановлену плату у розмірі та в строки, передбачені даним договором та заявкою.

Згідно з п. 2.1 договору, перевізник здійснює перевезення вантажів на підставі письмових заявок експедитора, що є невід'ємними частинами договору, яка надається експедитором за 24 години до моменту завантаження вантажу.

Розділом 3 договору, визначено обов'язки експедитора, в тому числі, підписати акт наданих послуг після виконання останнім зобов'язань відносно доставки вантажу на місце, зазначене в заявці (п. 3.2.5 договору) та своєчасно проводити оплату за надані послуги відповідно до погоджених сторонами тарифів у кожному конкретному випадку перевезення вантажів, на підставі виставленого рахунку після отримання оригіналів товарно-супровідних документів (п. 3.2.6 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору, підтвердженням наданих послуг з перевезення вантажів є акт виконаних послуг, належним чином оформлені оригінали СМR та ТТН з відміткою вантажоотримувача.

Оплата здійснюється у гривнах шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок перевізника після отримання в належній формі оформлених документів: оригіналів рахунку, оригінала акта виконаних робіт та оригіналів інших документів що закривають перевезення (СМR, ТТН), якщо інше не зазначено в заявці. (п.5.2 договору). (пункт 5.2 договору).

Згідно з п. 6.1 договору, виконання перевізником зобов'язань за даним договором підтверджується актом наданих послуг підписаним між експедитором та перевізником.

Акт наданих послуг підписується сторонами договору після здійснення вивантаження автомобіля та відсутності претензій зі сторони вантажовідправника та вантажоотримувача (п. 6.2 договору).

В рамках наведеного вище договору, Позивач та Відповідач уклали заявку №П-42 від 16.03.16 до договору № 1603/37-1 від 16.03.16 щодо міжнародного перевезення вантажу (кормові суміші) за маршрутом Городок, Львівської області (Україна) - Ашхабад (Туркменістан). Погоджено суму фрахту 5 200 дол. США.

Заявкою погоджено умови оплати: 30% по факту замитнення, 70% протягом 5 днів після отримання факсокопій документів з них 200 дол. США після отримання оригіналів документів.

Згідно з п. 7 заявки, перевізник зобов'язується надати експедитору належним чином оформлені документи, які є підставою для розрахунку: рахунок-фактуру, акт приймання-передачі наданих послуг в 2-х екз., СМR (при міжнародному перевезені) та ТТН (перевезенні по Україні) в 2-х екз.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2016 у справі №904/6109/16 стягнуто з Фізичної особи - підприємця Карпенко Руслана Миколайовича на користь Фізичної особи - підприємця Савісько Миколи Миколайовича 31 924,15 грн. - основного боргу, 1378,00грн. - витрат зі сплати судового збору, 3 192,00 грн. - витрат на оплату послуг адвоката.

Вказане рішення набрало законної сили 15.12.2016.

Даним рішенням встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором та заявкою, вантаж доставлено в пункт призначення Ашхабад (Туркменістан), що підтверджується оформленими належним чином СМR № 021793, актом виконаних робіт, та не заперечується відповідачем під час розгляду справи.

На виконання умов п. 5.1 договору, пакет документів щодо виконання послуг з перевезення вантажу, направлено позивачем на адресу відповідача, що підтверджується описом вкладенням у цінний лист від 14.06.16 та фіскальним чеком від 14.06.16. Отримання Відповідачем вказаного пакету документів підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Судом вставлено, що залишок боргу з оплати за надані послуги складає 31 924,15 грн.

Частиною 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач зазначає, що борг за надані послуги з перевезення у розмірі 31 924,15 грн., який підтверджується рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2016 у справі №904/6109/16, не сплачений, у зв'язку з наявністю прострочки оплати боргу нарахував на прострочену суму та просить стягнути з відповідача пеню, 3% річних та збитки від інфляції, що і є причиною звернення з позовом до суду.

Згідно зі ст. 193 Господарського процесуального кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Нормами статті 530 Цивільного кодексу України, встановлено що, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 598 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом, строк виконання зобов'язання є таким, що настав 27.06.2016, відтак, починаючи з 28.06.2016 зобов'язання вважається простроченим.

Згідно з ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 7.3 договору за несвоєчасну оплату вартості виконаних послуг експедитор сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочки платежу.

Позивач заявив до стягнення пеню у розмірі 13 297,01 грн., нараховану за період з 28.06.2016 по 31.12.2017.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п.2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Вищенаведеними норами спростовується посилання позивача щодо можливості нарахування пені за увесь період прострочки, оскільки умовами договору передбачено нарахування пені за кожен день прострочки.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення пені підлягає частковому задоволенню за період з 28.06.2016 по 28.12.2017 (183 дні) у розмірі 4 806,04 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення 3% річних у сумі 1 446,00 грн. за період з 28.06.2016 по 31.12.2017 та індекс інфляції у розмірі 6 542,04 грн. за період з липня 2016 по листопад 2017.

Перевіркою правильності нарахування 3% річних та індексу інфляції помилок не виявлено, у зв'язку з чим вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 1 446,00 грн. та індексу інфляції у розмірі 6 542,04 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 2 500,00 грн.

Згідно з ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом вищенаведених норм ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

При цьому, відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами ст. 129 ГПК України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Врахувавши вказане та надані позивачем докази (договір про надання правової допомоги від 20.12.2017, акт приймання-передачі наданих послуг №3/12 від 28.12.2017, ордер серія ТР №029245 від 28.12.2017, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №507 від 16.05.2008, квитанцію до прибуткового касового ордера №03/12 від 28.12.2017 на суму 2 500,00 грн.), проаналізувавши складність позову, розрахунків, суд дійшов висновку про адекватність визначеного розміру вартості адвокатських послуг у розмірі 2 500,00 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме витрати зі сплати судового збору у розмірі 961,73 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 502,71 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Карпенко Руслана Миколайовича (49000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця Савісько Миколи Миколайовича (19700, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) пеню у розмірі 4 806,04 грн., інфляційні збитки у розмірі 6 542,04 грн., 3% річних у розмірі 1 446,00 грн., витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 961,73 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 502,71 грн., про що видати наказ.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.М. Євстигнеєва