ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2018 року м. Дніпро Справа № 30/5005/9937/2012

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач)

судді Антонік С.Г., Орєшкіна Е.В.

секретар Логвіненко І.Г.

за участю:

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність № 1773 від 26.10.2017 р., представник;

від ГТУЮ у Дніпропетровській області: ОСОБА_2, довіреність № 06-65/77 від 05.01.2018 р., представник;

представники позивача та третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця "Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2017 року (суддя Євстигнеєва Н.М., м. Дніпро)

у справі № 30/5005/9937/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс", зареєстроване у регістрі підприємств Латвійської Республіки, Єдиний реєстраційний номер 4

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця "Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Лемтранс", м. Донецьк

про стягнення 967 523,51 доларів США

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та судового акту місцевого господарського суду:

03.11.2017 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області зі скаргою на дії державного виконавця, у якій просило:

1. Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області стосовно винесення постанови від 19.10.2017 року про відкриття виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження № 54947390;

2. Визнати недійсною постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 19.10.2017 року про відкриття виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження № 54947390;

3. Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо винесення постанови від 19.10.2017 року про накладення арешту на майно боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390;

4. Визнати недійсною постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 19.10.2017 року про накладення арешту на майно боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390;

5. Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області стосовно винесення постанови від 23.10.2017 року про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390;

6. Визнати недійсною постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 23.10.2017 року про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390 (а.с.175-181, т.14).

Обґрунтовуючи скаргу, відповідач зазначив, що державний виконавець при винесенні постанови від 19.10.2017 року про відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу суду від 26.07.2017 року, за яким з відповідача на користь позивача було стягнено 570 203,41 доларів США, визначивши суму боргу в еквіваленті до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на день відкриття виконавчого провадження у розмірі 15 067 853,19 грн., вийшов за межі своїх повноважень, порушив вимоги законодавства, змінивши при цьому спосіб та порядок виконання рішення, оскільки на момент винесення рішення (20.04.2017 року), відповідно до даних НБУ курс гривні до долара становив 26,787 грн., у зв'язку з чим, сума до стягнення мала становити 15 274 038,74 грн. Також 19.10.2017 року державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, що склала 16 574 638,51 грн., а 23.10.2017 постанову про арешт коштів боржника.

Таким чином, на думку скаржника, Закон України "Про виконавче провадження" не містить норми згідно якої державний виконавець при примусовому виконанні рішення суду в іноземній валюті повинен суму стягнення у іноземній валюті перерахувати в еквіваленті до офіційного курсу гривні, тим більше, встановленого на момент прийняття рішення у справі, а не на момент фактичного виконання, що свідчить про незаконність дій органу державної виконавчої служби.

12.12.2017 року відповідачем надані доповнення від 22.11.2017 року за №НЮв-4/1454 до скарги від 02.11.2017 року, в яких скаржник просив також визнати недійсною постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про внесення змін від 15.11.2017 у ВП № 54947390, якою змінено грошовий еквівалент суми заборгованості станом на момент виконання рішення суду відносно того, який існував на момент відкриття виконавчого провадження (а.с.62-64, т.15).

У вказаних доповненнях відповідач також зазначив, що відкриття виконавчого провадження у гривневому еквіваленті та накладення арешту на відповідну суму у гривні, ненадання боржнику можливості для виконання рішення суду у іноземній валюті, що виразилося у незазначенні відповідних реквізитів банківської установи у доларах США, як це передбачено рішенням суду, призвело до виконання рішення суду у інший, ніж передбачено судом, спосіб; проведення дій у гривневому еквіваленті, призвело до додаткових витрат філії. Щодо доцільності стягнення виконавчого збору відповідач зазначив, що державним виконавцем не було стягнуто з боржника на користь стягувача присуджених за наказом грошових коштів, а стягнуто в примусовому порядку лише 232106,97 грн.; рішення господарського суду Регіональна філія "Придніпровська залізниця" виконала добровільно, перерахувавши грошові кошти на виконання рішення суду на зазначений відділом ДВС рахунок у Державній казначейській службі, а саме: 15 067 853,19 грн. основна заборгованість, десять відсотків витрат виконавчого провадження у розмірі 111,00 грн., десять відсотків виконавчого збору у сумі 1 506 785,32 грн. Таким чином, стягнення 10% виконавчого збору державним виконавцем здійснено не з суми, яка фактично стягнута за виконавчим документом, а з суми, яку боржник добровільно сплатив на рахунок державного казначейства (з суми 15 067 853,19 грн.). Оскільки примусове виконання рішення у виконавчому провадженні фактично проведено у сумі 232 106,97 грн., виконавчий збір у сумі 1 506 785,32 грн. підлягає поверненню, як безпідставно стягнутий; наведене, на думку скаржника, відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 28.01.2015 у справі № 924/205/13-г, від 15.11.2016 у справі №2а-2171/11/1370.

Оскільки вказані доповнення подані відповідачем без дотримання встановленого процесуального порядку, то місцевим господарським судом зазначені доповнення не прийняті до розгляду, скарга розглядалась за первісно заявленими вимогами.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2017 року у справі № 30/5005/9937/2012 відмовлено Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця "Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в задоволенні скарги на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Оскаржувана ухвала мотивована тим, що:

- виконуючи рішення господарського суду у гривні та конвертуючи грошові кошти у долари США, державний виконавець діяв у межах повноважень, наданих йому ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, Положенням про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженої постановою Національного банку України від 28.07.2008 року № 216, Інструкцією про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.12.2002 року № 502;

- незазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження гривневого еквіваленту суми заборгованості неможливо з огляду на відсутність у банку, обслуговуючого відділ державної виконавчої служби, права на здійснення валютних операцій та особливості застосування системи АСВП, якою користуються державні виконавці;

- щодо визнання незаконними дій державного виконавця стосовно накладення арешту на рухоме майно боржника та арешт коштів боржника, визнання недійсними відповідних постанов від 19.10.2017, 23.10.2017 року, то заявником не наведені обґрунтування незаконності дій державного виконавця;

- визначення зміни способу і порядку виконання рішення наведене у п.7.1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" і застосування грошового еквіваленту до суми заборгованості не відповідає такому поняттю.

Також суд першої інстанції погодився з тим, що резолютивна частина постанови про накладення арешту на майно боржника від 19.10.2017 року, на підставі якої було здійснено публічне обтяження (арешт) рухомого майна боржника, не містила рішення про накладення арешту на майно, проте, вказані обставини не прийняті судом як підстави для визнання такої постанови недійсною, з огляду на припинення чинності арешту та скасування інших заходів примусового виконання рішення за постановою від 20.11.2017 року про закінчення виконавчого провадження.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення:

Не погодившись із вказаною ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця "Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2017 року у даній справі, визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області при виконанні рішення суду у даній справі у виконавчому провадженні № 54947390, розгляд справи провести за участю представників учасників провадження у справі, судові витрати щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що:

- судом порушені норми матеріального та процесуального права, а висновки, викладені в ухвалі, не відповідають обставинам справи;

- також судом не надано правової оцінки твердженням та наданим доказам відповідача щодо самостійного виконання боржником рішення суду та неправомірності стягнення державним виконавцем виконавчого збору; зокрема, скаржник посилається на те, що самостійно та добровільно перерахував грошові кошти, які становили суму основної заборгованості, десяти відсотків витрат виконавчого провадження, десяти відсотків виконавчого збору, на виконання рішення суду на зазначений відділом ДВС рахунок ГТУ № 0157 у Державній казначейській службі України 31.10.2017 року та повідомив про це виконавця листами від 31.10.2017 року № НЮВ-4/1373, НЮВ-4/1381, тому підстав для застосування частин 1, 2 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" та стягнення з відповідача виконавчого збору, обрахованого із суми 15 067 853,19 грн. не було; при цьому скаржник зазначає, що підставою для стягнення виконавчого збору є здійснення державним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача присуджених виконавчим документом сум; фактично державним виконавцем за платіжною вимогою № 54947390/В11 від 14.11.2017 року стягнуто лише 232 106,97 грн., а виконавчий збір у сумі 1 506 785,32 грн. підлягає поверненню скаржнику;

- крім того, судом не взяті до уваги доводи і докази відповідача про зміну державним виконавцем способу виконання рішення суду; так, рішенням від 20.04.2017 року з відповідача на користь позивача стягнено 570 203,41 долари США, про що 26.07.2017 року видано наказ, державним виконавцем 19.10.2017 року під час відкриття виконавчого провадження визначений грошовий еквівалент вказаної суми у розмірі 15 067 853,19 грн., при тому, що на момент винесення рішення, відповідно до даних НБУ, курс гривні до долару США становив 26,787 грн., у зв`язку з чим сума до стягнення мала становити 15 274 038,74 грн., отже, в порушення норм чинного законодавства державним виконавцем безпідставно розраховано суму з урахуванням курсу НБУ станом на момент відкриття виконавчого провадження, що свідчить про незаконність дій органу державної виконавчої служби, оскільки чинним законодавством державного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, а підстави для перерахунку суми заборгованості, розрахованої та визначеної у рішенні суду відсутні; також скаржник зазначає, що Закон України "Про виконавче провадження" не містить норми згідно якої державний виконавець при примусовому виконані рішення суду в іноземній валюті повинен суму стягнення перерахувати в еквіваленті до офіційного курсу гривні, тим більше, встановленого на момент прийняття рішення у справі, а не на момент фактичного виконання, що узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною у постанові від 26.07.2017 року у справі № 38/281; при цьому судом першої інстанції безпідставно прийняті до уваги доводи державної виконавчої служби щодо відсутності права відділу ДВС на здійснення валютних операцій, оскільки в матеріалах справи міститься довідка обслуговуючого банку про відкриття рахунку в іноземній валюті 03.11.2017 року, та не прийняті доводи та докази боржника про наявність у останнього валютного рахунку та наявність на ньому грошових коштів у необхідній кількості для виконання рішення суду.

Узагальнені доводи інших учасників справи:

Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у відзиві на апеляційну скаргу проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вказує на відповідність ухвали господарського суду матеріалам та обставинам справи, нормам чинного законодавства, зазначає, що доводи відповідача про добровільне виконання рішення суду та безпідставність стягнення виконавчого збору не відповідають дійсності, оскільки відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження" на стадії відкриття виконавчого провадження вже не існує поняття добровільного виконання рішення, а стягнення виконавчого збору передбачено ч.5 ст.26 цього Закону; наведена скаржником судова практика стосується виконання рішення за Законом України "Про виконавче провадження" у попередній редакції; отже, стягнення виконавцем виконавчого збору у загальній сумі 1 525 367,51 грн. відповідає 10% суми стягнутої з боржника, що в еквіваленті складає 15 253 675,07 грн.; доводи скаржника про зміну державним виконавцем способу виконання рішення також не відповідають дійсності, оскільки особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті врегульовані ст..49 Закону України "Про виконавче провадження", яка передбачає можливість стягнення коштів з боржника у гривні або іншій валюті з подальшим перерахуванням цих сум у необхідну валюту; крім того, змістом статей 99 Конституції України, ст. 533 Цивільного кодексу України визначено, що гривня, як національна валюта України, є універсальним платіжним засобом, і положення законодавства не містять заборони на вираження грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання в іноземній валюті в гривню за офіційним курсом НБУ; отже, враховуючи вказані норми права, а також положення ст. ст.1, 36 Закону України "Про Національний банк України" щодо встановлення Національним банком України офіційного курсу гривні до іноземних валют, якими врегульовано питання використання іноземної валюти та переведення її в гривню як національну валюту України, орган ДВС стверджує, що у разі пред`явлення до виконання виконавчого документу із зазначенням у ньому про стягнення грошової суми в іноземній валюті, державний виконавець не має перешкод для визначення суми боргу у національній валюті шляхом переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день проведення виконавчих дій; при цьому правова позиція щодо сплати платежу за валютним кредитом або іншим валютним зобов`язанням боржником у гривні по курсу, встановленому на день платежу, якщо інше не передбачено договором, викладені у постанові Верховного суду України від 08.02.2017 року у справі № 6-1905цс16; таким чином, державним виконавцем реалізовано порядок виконання рішення, встановлений Законом України "Про виконавче провадження" і жодним чином не змінено спосіб виконання такого рішення; також не відповідають дійсності доводи скаржника про фактичне виконання рішення суду у національній валюті, оскільки при отриманні коштів від боржника 01.11.2017 року, державним виконавцем 08.11.2017 року була подана заявка на купівлю іноземної валюти або банківських металів № 1, і стягувачу суму боргу переведено у необхідній сумі саме у валюті, визначеній рішенням суду. Також представник органу ДВС зазначає, що скаржником вказано про порушення судом норм матеріального та процесуального права, проте, не зазначено яких саме норм.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечує, посилається на відповідність оскаржуваної ухвали вимогам закону, матеріалам та обставинам справи, зазначає, що рішення виконано у валюті, визначеній рішенням господарського суду, позивачем отримано суму заборгованості, яка визначена у рішенні від 20.04.2017 року; державний виконавець діяв у межах, визначених Законом України "Про виконавче провадження", і за наявності у боржника грошових коштів, підстави для зміни способу виконання рішення були відсутні; щодо стягнення суми виконавчого збору позивач зазначив, що діючим Законом України "Про виконавче провадження" взагалі не передбачене надання боржнику строку на добровільне або самостійне виконання рішення суду, примусове виконання рішення починається одразу з дня відкриття виконавчого провадження, після чого на боржника автоматично покладається додатковий обов"язок по сплаті виконавчого збору, який стягується за рахунок коштів або майна боржника; дане положення закону було прийнято для стимулювання боржників вчасно виконувати судові рішення, після набрання ними чинності; при цьому, в даному випадку, відповідач мав достатньо часу для дійсно добровільного виконання рішення, до моменту подання стягувачем заяви до виконавчої служби, проте, останнім жодних дій вчинено не було, отже, стягнення виконавчого збору є правомірним, останній поверненню не підлягає.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 року відповідачу поновлено строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження у справі, розгляд апеляційної скарги призначений в судовому засіданні на 14.02.2018 року.

14.02.2018 року судове засідання не відбулось в зв'язку із технічною неможливістю забезпечення проведення судового засідання (відсутність електропостачання) та здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Після усунення перешкод в проведенні судового засідання ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 року розгляд справи призначено в судовому засіданні на 26.02.2018 року.

26.02.2018 року в судовому засіданні оголошено перерву до 28.02.2018 року.

В судових засіданнях представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду скасувати.

Представник органу Державної виконавчої служби в судових засіданнях 26.02.2018 року та 28.02.2018 року проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити скаргу без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

Позивач та третя особа наданими їм процесуальними правами не скористались та не забезпечили явку в судове засідання своїх повноважних представників.

Беручи до уваги, що неявка в судове засідання представника позивача та третьої особи не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників позивача та третьої особи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників відповідача, органу ДВС, присутніх в судовому засіданні, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, судова колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції:

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс" (sabiedriba ar ierobezotu atbildibu "RV TRANS") задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Придніпровська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ ТРАНС" 570 203,41 долари США, з яких: 554 603,18 доларів США збитків від пошкодження вагонів, 15 600,23 доларів США - витрат з транспортування пошкоджених вагонів на місце зберігання. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ ТРАНС" на користь Публічного акціонерного товариства "Придніпровська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 741,12 грн., та витрати, повязані зі сплатою вартості судової експертизи у сумі 37 984,91 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Придніпровська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" витрати по оплаті сум за проведення судової експертизи у розмірі 36 800,00грн. (а.с.111-122, т.13).

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" залишено без задоволення; апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ ТРАНС" задоволено частково; рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 у справі № 30/5005/9937/2012 в частині відмови в стягненні упущеної вигоди скасовано і в цій частині прийнято нове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 281 700, 88 доларів США упущеної вигоди; 55881,80 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви; в іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 у справі № 30/5005/9937/2012 залишено без змін. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ ТРАНС" витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 61 469,90 грн. (а.с.229-239, т.13).

26.07.2017 року на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду було видано накази №30/5005/9937/2012 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ ТРАНС": 281 700,88 дол. США - упущеної вигоди; 61 469,90 грн. - витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги; 55881,80 грн. - витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви (а.с.2-4, т.14).

Також, 26.07.2017 на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 та постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду було видано наказ №30/5005/9937/2012 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ ТРАНС" 570 203,41 дол. США, з яких: 554 603,18 дол. США збитків, завданих пошкодженням вагонів, 15 600,23 дол. США - витрат з транспортування пошкоджених вагонів (а.с.5, т.14).

Ухвалами від 02.08.2017 року виправлені описки у резолютивній частині рішення від 20.04.2017 року, задоволена заява позивача та виправлені описки в наказах суду від 26.07.2017 року (а.с.31, 32-34, т.14).

Постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2017 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" задоволено частково; постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 у справі №30/5005/9937/2012 скасовано частково:

- в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс" 281 700,88 доларів США упущеної вигоди, залишивши в цій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 без змін.

- в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс" 55 881,80 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 61 469,90 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017 у справі № 30/5005/9937/2012 залишено без змін (а.с.120-132, т.14).

19.10.2017 року до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про відкриття виконавчого провадження звернувся позивач (стягувач) ТОВ "РВ Транс" (а.с.102-103, т.15). Вказану заяву зареєстровано за № 8898.

19.10.2017 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №54947390 з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2017 по справі №30/5005/9937/2012 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс" 570 203,41 доларів США, що на момент відкриття виконавчого провадження складає 15 067 853,19 грн. (відповідно даних НБУ до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют (а.с.110-112, т.15)).

Також, 19.10.2017 державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 16 574 638,51 грн., а 23.10.2017 прийнято постанову про арешт коштів боржника (а.с.117, 118-119, т.15).

23.10.2017 року листом №НЮв-4/1322/2 відповідач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з проханням, з метою уникнення дестабілізації роботи залізничного транспорту у регіоні, утриматись від проведення заходів примусового виконання рішення суду та надати можливість Регіональній філії "Придніпровська залізниця" добровільного виконання рішення суду (а.с.131, т.15), а 24.10.2017 року листом №НЮв-4/1337 відповідач просив надати реквізити для перерахування заборгованості (а.с.176-177, т.15).

31.10.2017 листом № НЮв-4/1373 відповідач повідомив Відділ примусового виконання рішень про добровільне виконання рішення суду та надав копії платіжних доручень: № 474934 від 31.10.2017 року на суму 15 067 853,19грн.; №474980 від 31.10.2017 року на суму 1 506 785,32 грн.; №767 від 31.10.2917 року на суму 111 грн.; також у цьому листі просив зняти арешт з майна боржника та закінчити виконавче провадження у зв"язку з добровільним виконанням (а.с.134-138, т.15).

Листом від 01.11.2017 року № НЮв-4/1381 відповідач повторно повідомив орган ДВС про виконання рішення суду (а.с.139, т.15).

02.11.2017 року відповідачем до відділу ДВС подана заява № НЮв-4/1383, в якій останній запропонував відділу державної виконавчої служби для накладення арешту рахунок № 3788, відкритий у Дніпропетровському обласному управлінні ПАТ "Державний ощадний банк України", з метою зняття арештів з інших рахунків відповідача, накладених згідно постанови від 23.10.2017 року (а.с.140, т.15).

02.11.2017 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 прийнято постанову про зняття арешту з коштів, відповідно до якої знято арешт з усіх грошових коштів відповідача, окрім коштів на рахунку № 3788, відкритому у Дніпропетровському обласному управлінні ПАТ "Державний ощадний банк України" в межах суми 285 135,92 грн. (а.с.120, т.15). Вказану постанову обґрунтовано недостатністю коштів, перерахованих боржником на виконання рішення суду, з урахуванням курсової різниці валют на момент виконання рішення; залишком заборгованості за рішенням суду в сумі 285 135,92 грн.

03.11.2017 року Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області відкритий валютний рахунок у ПАТ КБ "Приватбанк", що підтверджується довідкою № 08.7.0.0.0/21 від 06.11.2017 року, оскільки рахунки відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито у Державній казначейській службі України, банк якої не має права на здійснення валютних операцій (а.с.125, т.15).

06.11.2017 року Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області за платіжним дорученням № 1893 перераховано у ПАТ КБ "Приватбанк" грошові кошти для здійснення закупівлі валюти для подальшого виконання наказу від 26.07.2017 року (а.с.128, т.15).

08.11.2017 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області оформлено заявку на купівлю іноземної валюти або банківських металів № 1, відповідно до якої виконавець доручив банку купити 570 203,41 доларів США для виконання наказу по справі № 30/5005/9937/2012 від 26.07.2017 року у межах виконавчого провадження 54947390/В11 (а.с.129, т.15).

Вказану суму грошових коштів перераховано позивачу (стягувачу) ТОВ "РВ Транс" 13.11.2017 року на рахунок, зазначений позивачем у заяві від 13.11.2017 року (а.с.130, т.15 на звороті; а.с.143, т.15).

14.11.2017 року відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за платіжною вимогою № 54947390/В11 стягнуто з відповідача 232 106,97 грн. (а.с.71, т.15).

15.11.2017 року державним виконавцем прийнято постанову про внесення змін до постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2017 року, яка обґрунтована тим, що при відкритті виконавчого провадження була зазначена сума заборгованості в гривневому еквіваленті та становила розмір 15 067 853,19 грн. (дані НБУ до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на 19.10.2017 року - 26,425466), а виконавчий збір, який становить 10% від суми стягнення відповідно складає 1 506 785,32 грн.; 01.11.2017 року на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень надійшли кошти у загальному розмірі 16 574 749,51 грн., але, враховуючи, що сума боргу збільшилась через необхідність стягнення коштів у іноземній валюті, з урахуванням різниці курсу валют на момент виконання зазначеного рішення суду (08.11.2017 року, дані НБУ до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют - 26,751287) відносно того, що існував на момент відкриття виконавчого провадження, отже, фактично сума боргу, яка перерахована на користь стягувача складає 15 253 675,07 грн.

20.11.2017 року постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу №30/5005/9937/2012 від 26.07.2017 року в зв"язку з повним виконанням, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, накладені постановою державного виконавця від 19.10.2017 року (а.с.123, т.15).

03.11.2017 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до господарського суду зі скаргою, в якій просить:

1. Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області стосовно винесення постанови від 19.10.2017 про відкриття виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження № 54947390;

2. Визнати недійсною постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3І від 19.10.2017 про відкриття виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження № 54947390;

3. Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо винесення постанови від 19.10.2017 про накладення арешту на майно боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390;

4. Визнати недійсною постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3І від 19.10.2017 про накладення арешту на майно боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390;

5. Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області стосовно винесення постанови від 23.10.2017 про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390;

6. Визнати недійсною постанову заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 23.10.2017 про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390.

Скаржник зазначив, що в порушення норм чинного законодавства державним виконавцем безпідставно розраховано суму заборгованості з урахуванням курсу НБУ станом на момент відкриття виконавчого провадження, що свідчить про незаконність дій органу державної виконавчої служби, оскільки чинним законодавством державного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, а підстави для перерахунку суми заборгованості, розрахованої та визначеної у рішенні суду відсутні. Тим самим, державний виконавець, зазначивши у постанові про відкриття виконавчого провадження суму заборгованості у гривні, яка є еквівалентною до стягненої суми у доларах США, станом на день відкриття провадження, змінив спосіб та порядок виконання рішення суду, що і стало причиною звернення зі скаргою.

За результатами розгляду скарги відповідача, 27.12.2017 року Господарським судом Дніпропетровської області постановлено ухвалу, яка і є предметом апеляційного оскарження.

Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції:

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов"язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, до яких, зокрема, відносяться і накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

За ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 ст.26 вищевказаного Закону передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви або повідомлення, передбачених частиною першою цієї статті, отримує в Єдиному державному реєстрі виконавчих документів електронну копію виконавчого документа та виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника передбачений розділом 7 Закону України "Про виконавче провадження".

Частинами 1, 2 ст.48 вищевказаного Закону регламентовано, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відтак, в ході виконавчого провадження державний виконавець, на свій розсуд, може звертати стягнення як на кошти боржника у гривнях, так і в іноземній валюті.

При цьому слід зазначити, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню за наказом, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

З огляду на зазначене виконання за наказом повинне було здійснюватися в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" .

Згідно із частиною третьою статті 49 цього Закону у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов'язання, що існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов'язанням в іноземній валюті, а тому судове рішення підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження". При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов'язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.11.2017 року по справі № 697/307/15-ц.

В Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що органи державної виконавчої служби мають відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів на їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках.

Порядок примусового списання коштів в іноземній валюті регулюється постановою Національного Банку України "Про затвердження Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України" від 28 липня 2008 року № 216 .

Пунктами 5.1, 5.2 цього Положення передбачено, що платіжна вимога на списання оформляється, приймається, надсилається для виконання до уповноваженого банку, виконується, повертається та відкликається відповідно до порядку, визначеного нормативно-правовими актами Національного банку з питань здійснення безготівкових розрахунків у національній валюті в Україні, з урахуванням особливостей, викладених у цьому Положенні.

Платіжна вимога на списання подається органом державної виконавчої служби безпосередньо до уповноваженого банку, у якому відкрито рахунок клієнта-боржника / коррахунок банку-боржника [така платіжна вимога обов'язково має містити підпис відповідального виконавця уповноваженого банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування державних коштів (далі - орган казначейства), що обслуговує орган державної виконавчої служби, та відбиток штампа уповноваженого банку або органу казначейства, що обслуговує орган державної виконавчої служби], або через уповноважений банк чи орган казначейства, що обслуговує орган державної виконавчої служби.

Уповноважений банк виконує платіжну вимогу на списання коштів у визначеному в ній виді іноземної валюти (з конвертацією в інший вид іноземної валюти, визначений у призначенні платежу) або платіжну вимогу на списання національної валюти для купівлі за її рахунок відповідного виду іноземної валюти (визначений у призначенні платежу), у якій обов'язково зазначено: номер рахунку клієнта-боржника/коррахунку банку-боржника (в іноземній або національній валюті), з якого здійснюватиметься списання; номер рахунку в іноземній валюті органу державної виконавчої служби / приватного виконавця; сума та назва національної/іноземної валюти, що підлягає списанню для купівлі/конвертації. У призначенні платежу зазначається, що іноземна валюта, яка списується, підлягає конвертації на МВРУ в іншу іноземну валюту (її назва) або те, що за національну валюту, що списується, купується іноземна валюта (її назва) з посиланням на статтю 49 Закону України "Про виконавче провадження" та назва, номер (якщо він є) і дата видачі виконавчого документа. (пункт 5.4 Положення).

Таким чином, у разі виявлення коштів боржника в фінансовій установі у гривнях державний виконавець дає доручення цій фінансовій установі про купівлю відповідної іноземної валюти. За відсутності у цієї установи права на купівлю валюти державний виконавець зобовязує її перерахувати стягнуту суму у гривнях до фінансової установи, яка має таке право.

Порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій з готівковою іноземною валютою на території України для уповноважених банків, а також для уповноважених фінансових установ та національного оператора поштового звязку, їх кас, пунктів обміну іноземної валюти та пунктів обміну іноземної валюти, що відкриваються банком, фінансовою установою на підставі укладених агентських договорів з юридичною особою-резидентом встановлено Інструкцією про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 грудня 2002 року № 502.

В абзаці 2 пункту 1 цієї Інструкції визначено, що банки, фінансові установи здійснюють операції з готівковою іноземною валютою на підставі генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій.

Судом першої інстанції встановлено, що за заявою позивача, поданою до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 19.10.2017 року, державним виконавцем 19.10.2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу від 26.07.2017 року по цій справі по стягненню 570 203,41 долара США, отже, виконавцем дотримано вимог ст.26 вищевказаного Закону.

Оскільки рахунки відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито у Державній казначейській службі України та у банку відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відсутнє право на здійснення валютних операцій, державний виконавець зобов'язаний у постанові про відкриття виконавчого провадження стягувану суму боргу в іноземній валюті, зазначити в еквіваленті до гривні; при цьому неможливість не зазначення заборгованості у національній валюті - гривні, пов'язана також з особливостями Автоматичної системи виконавчого провадження (АСВП), про що було зазначено державним виконавцем у поясненнях в суді першої інстанції.

Під час здійснення виконавчих дій, державним виконавцем не виявлені у відповідача грошові кошти у валюті зобов`язання, проте, знайдені гривневі рахунки, що підтверджується відповіддю державної фіскальної служби на запит виконавця (а.с.115, т.15).

01.11.2017 року на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень надійшли кошти від боржника у загальному розмірі 16 574 749,51 грн., яких було недостатньо для закупівлі валюти для виконання рішення щодо стягнення 570 203,41 доларів США, сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

03.11.2017 року Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області для виконання рішення у цій справі відкритий валютний рахунок у ПАТ КБ "Приватбанк", що підтверджується довідкою № 08.7.0.0.0/21 від 06.11.2017 року.

Вказаними обставинами спростовуються доводи скаржника про наявність у обслуговуючого банку органу ДВС валютного рахунку, оскільки останній був відкритий саме для виконання рішення у цій справі.

15.11.2017 державним виконавцем прийнято постанову про внесення змін до постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2017 року, в якій з урахуванням коливання курсу гривні до долару США визначено, що при відкритті виконавчого провадження була зазначена сума заборгованості на момент відкриття, яка становила 15067853,19 грн. (дані НБУ до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют -26,425466), а виконавчий збір складав 10% від суми стягнення, тобто, 1506785,32 грн., але на момент виконання рішення 08.11.2017 року сума боргу збільшилась (дані НБУ до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют - 26,751287), та фактично сума боргу, яка перерахована на користь стягувача складає 15 253 675,07 грн., отже, і виконавчий збір має становити 1 525 367,51 грн. (п.2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження"). З урахуванням викладеного, державним виконавцем вирішено вважати суму стягнення за даним виконавчим документом 15 253 675,07 грн., а суму виконавчого збору у розмірі 1 525 367,51 грн.

Згідно з ч.3 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Відтак, прийнявши постанову про внесення змін заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області усунув допущені помилки.

Колегія суддів акцентує увагу скаржника, на те, що нормами чинного законодавства, викладеними вище, як-то, Цивільного кодексу України, ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" передбачене і вираження, і виконання зобов"язання (стягнення заборгованості) як у національній грошовій одиниці України гривні, так і у іншій валюті, за домовленістю сторін; важливим є саме виконання зобов"язання у передбаченій таким зобов"язанням грошовій одиниці; при цьому, виконуючи зобов'язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен братися до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).

Таким чином, зміни способу виконання рішення зазначенням виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження еквіваленту заборгованості у гривні не відбулось.

Судом першої інстанції було обґрунтовано зауважено, що під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто, за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості (пункт 7.1.3 постанови пленуму Вищого Господарського суду України №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України").

В рішенні господарського суду від 20.04.2017 року зазначено про стягнення грошових коштів у сумі 570 203 доларів США 41 цент. Відкриваючи виконавче провадження з виконання наказу господарського суду в постанові про відкриття виконавчого провадження (з урахуванням постанови про внесення змін від 15.11.2017, а.с.121, т.15) державним виконавцем зазначено про гривневий еквівалент суми 570 203,41 дол. США, що складає 15 253 675,07 грн. та суми виконавчого збору 1 525 367,51 грн., що не заборонено жодним законодавчим актом; рішення виконано у валюті зобов"язання, позивачем отримано 570203,41 долари США, що не заперечується останнім.

Щодо понесених додаткових витрат боржником, то відповідно до ч.5 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" витрати у зв'язку з валютообмінними фінансовими операціями та інші витрати, пов'язані з перерахуванням коштів, покладаються на боржника.

Згідно зі ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням викладеного, вимоги про визнання незаконними дій відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області стосовно винесення постанови від 19.10.2017 року про відкриття виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження № 54947390 та визнання недійсною постанови заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3І від 19.10.2017 року про відкриття виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження № 54947390 обґрунтовано не задоволені місцевим господарським судом.

Щодо вимог про визнання незаконними дій Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо винесення постанови від 19.10.2017 року про накладення арешту на майно боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390; визнання недійсною постанови заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3І від 19.10.2017 року про накладення арешту на майно боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390; визнання незаконними дій Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області стосовно винесення постанови від 23.10.2017 року про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390;визнання недійсною постанови заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3І від 23.10.2017 року про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390, то судом першої інстанції в їх задоволенні відмовлено обґрунтовано з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 ст.18 вищевказаного Закону встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно з частинами 1, 2 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника є забезпечувальним заходом, який застосовується для реального виконання рішення; арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Майно, яке підлягає арешту без проведення його опису, зазначено у ч. 7 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", якими є кошти боржника, що знаходяться на рахунках боржника у банках, інших фінансових установах, а також конкретне майно боржника, зазначене в заяві стягувача, право власності або інші майнові права боржника, дані на яке наявні в електронних державних базах даних та реєстрах.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови про арешт майна боржника від 19.10.2017 року, Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №53754711, обєктом обтяження є все рухоме майно в межах стягнення за виконавчим документом у сумі 570 203,41дол. США, а згідно постанови від 23.10.2017 року накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 16 574 749,51 грн. Отже, приймаючи рішення (у вигляді постанови) про арешт коштів та майна боржника державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень.

Оскільки у поданій скарзі, заявник не навів обґрунтувань незаконності даних дій, пов'язаних із винесенням оскаржуваних постанов, дій державного виконавця та підстав, з яких слід визнати недійсними постанови про арешт майна та коштів боржника, господарським судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні даних вимог.

Колегією суддів не приймаються доводи скаржника про наявність у відповідача валютного рахунку та грошових коштів у достатній для виконання рішення кількості, що підтверджено останнім наданими суду першої інстанції довідкою про наявність доларів США на валютному поточному рахунку ПАТ "Укрзалізниця" в АТ "Ощадбанк" №61, відповідно до якої станом на 19.10.2017 року на рахунку відповідача обліковувались кошти у сумі 3 936 785,02 доларів США, на 04.11.2017 року 13 393 001, 15 доларів США, довідкою Державного ощадного банку України від 24.11.2015 року №16-13/2-2995, якою підтверджена наявність валютних поточних рахунків ПАТ "Укрзалізниця", зокрема, рахунку в доларах №61 (а.с.182-184, т.15), що, в свою чергу, підтверджує безпідставність стягнення державним виконавцем заборгованості з боржника у гривні та подальшого переведення позивачу у доларах США, позбавило відповідача права виконання рішення у валюті зобов'язання. За вказаними довідками валютний рахунок, і кошти на ньому належать ПАТ "Українська залізниця" (ОКПО 40075815), а рішення виконувалось регіональною філією "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (ОКПО 40081237); доказів того, що і у філії були в наявності валютні рахунки та грошові кошти на них матеріали справи не містять. Також, матеріалами справи підтверджено, що на запит державного виконавця державною фіскальною службою надані дані лише про гривневі рахунки філії відповідача (а.с.115, т.15).

Крім того, відповідач листами від 23.10.2017 року №НЮв-4/1322/2 та від 24.10.2017 року №НЮв-4/1337 звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з проханням надати можливість регіональній філії "Придніпровська залізниця" добровільно виконати рішення суду, та, в подальшому, повідомив державного виконавця про виконання рішення, з наданням відповідних доказів (платіжних доручень); при цьому перерахування грошових коштів було здійснено на рахунок, зазначений відділом примусового виконання, і жодних заперечень з приводу перерахування грошових коштів на зазначений у листі державного виконавця рахунок відповідачем надано не було, як і не заперечена валюта виконання зобов'язання.

Також судом апеляційної інстанції не приймаються доводи скаржника про добровільне виконання зобов`язання та безпідставність стягнення виконавчого збору з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Аналіз наведених норм Закону України "Про виконавче провадження" дає можливість зробити висновок про те, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: фактичне виконання судового рішення; вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (ч.5 статті 26 Закону).

За ч.9 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, редакція Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ передбачає можливість добровільного виконання рішення суду до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, і лише в цьому випадку виконавчий збір не стягується. Після відкриття виконавчого провадження починається примусове виконання рішення суду, за яке передбачене стягнення виконавчого збору у передбаченому законом розмірі.

Посилання скаржника на постанову Вищого господарського суду України від 26.07.2017 у справі №38/281, у якій зроблений висновок про те, що виконання судового рішення як примусове, так і добровільне, у спорі про стягнення заборгованості в іноземній валюті необхідно виконувати, виходячи саме із встановленого розміру зобовязання у відповідній валюті, не суперечать обставинам, встановленим у цій справі. Оскільки судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, не спростовано позивачем (стягувачем) та відповідачем (боржником), що виконання рішення господарського суду відбулося саме в доларах США, як і було зазначено в рішенні, наказі суду; з'ясувавши факт наявності грошових коштів на рахунках боржника (скаржника) у гривнях, виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою статті 49 Закону України "Про виконавче провадження", надав доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби (заява про купівлю іноземної валюти або банківських металів №1 від 08.11.2017, а.с.129, т.15) та, в подальшому, перевів належну суму позивачу (стягувачу) на рахунок, зазначений у заяві останнього, що не заперечується ТОВ "РВ Транс".

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а висновки, викладені в оскаржуваній ухвалі господарського суду від 27.12.2017 року відповідають вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, підстави для скасування або зміни постановленого судового акту (ухвали) відсутні, як відсутні правові підстави задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись статтями 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2017 року у справі № 30/5005/9937/2012 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.03.2018 року.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ С.Г. Антонік

Суддя _________________ Е.В. Орєшкіна