КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2018 р. Справа№ 910/18449/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Мартюк А.І.

Агрикової О.В.

при секретарі Вінницькій Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Харченко О.М. довіреність № 300 від 27.11.17

від відповідача : не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім-"Фрегат"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2017р. (повне рішення складено 12.12.2017)

у справі № 910/18449/17 (суддя Паламар П.І.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпорт Фудз Компані"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім-"Фрегат"

про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, ціна позову 93121,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Імпорт Фудз Компані" (далі - позивач) звернулося в Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім-"Фрегат" (далі - відповідач) про стягнення 93 121,81 грн., у тому числі: 83761,20 грн. вартості товару, поставленого відповідачу на підставі договору дистрибуції № 3-0517 від 1 травня 2017 р., а також 984,49 грн. три проценти річних з простроченої суми та 8376,12 грн. договірного штрафу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 у справі №910/18449/17 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпорт Фудз Компані" м. Києва задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім-"Фрегат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпорт Фудз Компані" 83761,20 грн. боргу, 777,95 грн. три проценти річних з простроченої суми, 8376,12 грн. штрафу, 1596,45 грн. витрат по оплаті судового збору. У позові в іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім-"Фрегат" 22.12.2017 подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Також скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги. Скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки договір дистрибуції з боку відповідача укладений неповноважною особою, отже підлягає визнанню недійсним, також судом невірно визначено строк оплати, а тому невірно розраховано 3% річних.

11.01.2018 матеріали справи, разом з апеляційною скаргою, надійшли до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, зупинено дію оскаржуваного рішення, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2018 розгляд справи призначено на 28.02.2018.

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

27.02.2018 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливістю явки представника та необхідністю ознайомлення з відзивом на апеляційну скаргу.

Клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відхилено судом, оскільки частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що договір укладений повноважними особами, товар отриманий відповідачем, однак у встановлений строк не оплачений.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

01.05.2017 р. між позивачем - ТОВ "Імпорт Фудз Компані", в особі директора Наумчука Ю.В., який діє на підставі Статуту, як постачальником та Чернівецькою філією "Торговий Дім -"Фрегат", в особі директора Гуцула О.В, який діє на підставі Довіреності №16/10/09-5 від 16.10.2009, як дистриб'ютором, було укладено договір дистрибуції № 3-0517 (далі - Договір), згідно з умовами якого позивач зобов'язався передати відповідачу товар для подальшого поширення на території за ціною, найменуванням, в асортименті та кількістю вказаними у видаткових та товарно-транспортних накладних, а останній - прийняти та оплатити вартість одержаного товару протягом 30 календарних днів з моменту його прийняття.

Строк дії договору відповідно до умов п. 11.1 договору встановлений з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2017 р.

Повноваження директора Чернівецької філії "Торговий Дім -"Фрегат" Гуцула О.В. підтверджується наявною у матеріалах справи (а.с.89) Довіреністю №16/10/09-5 від 16.10.2009, згідно якої Гуцл О.В. має право, у тому числі, укладати договори купівлі-продажу. Зазначеним спростовуються доводи відповідача про те, що договір укладений не уповноваженою особою.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар (алкогольні напої) на загальну суму 83761,20 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковою накладною № ИФ-0000170 від 22 травня 2017 р., товарно-транспортною накладною № 12737027 від 22 травня 2017 р., товарно-транспортною накладною на переміщення алкогольних напоїв від 22 травня 2017 р.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що як вбачається з наявного у матеріалах справи договору укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рабен Україна" транспортного-експедиторського обслуговування № К68/2017-01 від 21 березня 2017 р. позивачу належним чином були надані транспортно-експедиторські послуги з доставки відповідачу проданого на підставі спірного договору товару. Крім того, протоколом обшуку від 14 червня 2017 р., проведеного на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 р., підтверджено виявлення на складі відповідача переданої позивачем на підставі спірного договору продукції.

Однак, в порушення умов Договору, відповідач у встановлений строк отриманий товар не оплатив, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі договору дистрибуції № 3-0517, який за правовою природою є господарським договором поставки.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже є чинним і обов'язковим для сторін.

Предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про стягнення заборгованості за поставлений товар, а також застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов'язань.

Статтею 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару на загальну суму 83761,20 грн.

У відповідності до частин 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У Договорі сторони домовились, що товар повинен бути оплачений на протязі 30 календарних днів з моменту його прийняття (п.5.4 Договору).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, відповідно до наведених положень Договору та норм ЦК України, відповідач повинен був оплатити отриманий 22.05.2017 товар до 21.06.2017, однак у встановлений строк оплату не здійснив, а тому позовні вимоги про стягнення 83761,20 грн. є доведеними, обґрунтованими і правомірно задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 218 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.3 Договору встановлено, що у випадку прострочення дистриб'ютором оплати товару біль ніж на 45 календарних днів, то він додатково безумовно сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від неоплаченого товару.

Отже, позовні вимоги про стягнення 8376,12 грн. також є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010).

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 984,49 грн. 3% річних за період з 22.06.2017 (початок прострочення) до 12.10.2017 (день складання позовної заяви), однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, у розрахунку позивачем зазначено "143 дні прострочки", хоча фактична кількість днів у вказаному періоді складає 113, а тому місцевий господарський суд, здійснивши власний розрахунок, дійшов вірного висновку про те, що сума 3% річних становить 777,95 грн., отже вказані вимоги підлягають до часткового задоволення.

Доводи відповідача про те, що початок прострочення повинен обраховуватись з 25.06.2017, з посиланням на те, що у накладній зазначено "оплатити 24.06.2017", відхиляються колегією суддів, оскільки строк оплати встановлений п.5.4 Договору і зазначення в накладній іншої дати не є підставою для зміни вказаного строку.

Відповідно до ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 у справі № 910/18449/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім-"Фрегат" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 у справі № 910/18449/17 - без змін

2. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18449/17.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.03.2018.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді А.І. Мартюк

О.В. Агрикова