Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 905/3038/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.

секретар судового засідання - Підгірська Г.О.

за участю представників:

позивача - Соколов М.В. - адвокат

відповідачів:

ТДВ "Орендне підприємство "Шахта імені Святої Матрони Московської" - не з'явилися

Управління Пенсійного фонду України в місті Дзержинську Донецької області - Кузнецова О.М. (довіреність)

третіх осіб - не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Дзержинську Донецької області

на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06.06.2017 у справі Господарського суду Донецької області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Добре тепло"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені Святої Матрони Московської" та Управління Пенсійного фонду України в місті Дзержинську Донецької області

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецької області, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, Артемівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37

про визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Добре тепло" (далі - ТОВ "Добре тепло") звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Орендне підприємство "Шахта імені Святої Матрони Московської" (далі - ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської") та Управління Пенсійного фонду України в м. Дзержинську Донецької області (далі - Управління Пенсійного фонду України) про визнання за ТОВ "Добре тепло" права власності на вугілля марки Ж (0ч200) у кількості 1950 тон, зміст золи 33,0%, вологи - 5,8%, сірки - 2,8% вартістю 1 688 029,20 грн, яке знаходиться за адресою: Донецька область, Костянтинівський район, с. Клебан-Бик, вул. Набережна, 1а, вугільний склад ТОВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської" та виключення з опису та звільнення з під арешту цього майна.

Позовні вимоги з посиланням на приписи статей 203, 204, 316, 319, 328, 392, 626-628, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини 1 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" обґрунтовані тим, що ТОВ "Добре тепло" на підставі договору № 30 від 01.01.2016, специфікації до цього договору та договору № 34 від 01.01.2016 є власником майна - вугільної продукції, придбаної у ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської", яка зберігалась на складі останнього і безпідставно була включена Торецьким міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області в перелік арештованого майна.

ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської" вважаючи позивача законним власником майна - вугільної продукції зазначало про помилкове включення Торецьким міським відділом ДВС ГТУЮ в Донецькій області в акт опису та арешту цього майна, яка відповідачу не належить, а за договором купівлі - продажу та відповідної специфікації передана у власність позивача і перебувала на зберіганні на складі відповідача.

Управління Пенсійного фонду України просило відмовити у задоволенні позову вказуючи, що Управління у справі про право власності на описане майно виступає лише стягувачем у зведеному виконавчому провадженні, до складу якого входять і інші стягувачі, а договір № 30 від 01.01.2016 на поставку вугільної продукції, укладений між ТОВ "Добре тепло" та ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської" не спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, оскільки у реквізитах сторін продавцем був вказаний завідомо недійсний рахунок, який відкрито у банківській установі, що ліквідується та є арештованим Торецьким міським відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у межах виконавчого провадження.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 27.10.2016 залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Торецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, який у запереченнях на позовну заяву просив відмовити у її задоволенні з посиланням на дотримання норм чинного законодавства при проведенні опису й арешту майна боржника та ненадання представником боржника - ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської" будь-яких документів на підтвердження права власності, зокрема, на описане та арештоване вугілля.

Ухвалою суду від 15.11.2016 залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичних осіб - сторін виконавчого провадження, за яким здійснено опис та арешт спірного майна.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 10.01.2017 (суддя Харакоз К.С.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Визнано недійсною специфікацію від 01.08.2016 до договору № 30 від 01.01.2016, укладену між ТОВ "Добре тепло" та ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської", за якою постачальник зобов'язався поставити, а покупець прийняти і оплатити товар - вугілля звичайної марки ЖО-200 ТУ У 10.1-1-2003 у кількості 2000 тонн на суму 1 731 312,00грн. (з ПДВ).

Мотивуючи рішення суд першої інстанції зазначав, що судом не встановлено ні факту оплати, ні факту приймання спірного майна позивачем у встановлений договором та специфікацією від 01.08.2016 спосіб, а також не встановлено факту відображення зазначених господарських операції в бухгалтерському та податковому обліку сторін за цим договором. Доказів про фактичне виконання робіт (переважування, обстеження, участь у маркшейдерських замірах, участь у відборі проб та перевірці якісних характеристик товару, тощо) з передачі арештованого вугілля від продавця - ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської" покупцеві - ТОВ "Добре тепло" також не надано.

При цьому, суд першої інстанції встановив, що специфікація від 01.08.2016 та акт від 11.08.2016 підписані представниками ТОВ "Добре тепло" та ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської" не з метою створення реальних правових наслідків у вигляді переходу права власності, а з метою формальної зміни титулу спірного майна, з метою ухилення від виконання рішень суду, що відповідає ознакам фіктивності правочину, наведеним у статті 232 ЦК України, що зумовило застосування судом пункту 1 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та визнання недійсною специфікацію від 01.08.2016 до договору № 30 від 01.01.2016, укладену між ТОВ "Добре тепло" та ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської", за якою постачальник зобов'язався поставити, а покупець прийняти і оплатити товар - вугілля звичайної марки ЖО-200 ТУ У 10.1-1-2003 у кількості 2000 тонн на суму 1 731 312,00 грн. (з ПДВ), та, як наслідок, відмову в задоволені позову, через недоведеність права власності позивача на спірне майно.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 06.06.2017 (Склярук О.І. - головуючий, Геза Т.Д., Дучал Н.М.) рішення Господарського суду Донецької області від 10.01.2017 скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволені, визнано за ТОВ "Добре тепло" право власності на вугілля вартістю 1 688 029,20 грн, яке знаходиться за адресою: Донецька область, Костянтинівський район, с. Клебан-Бик, вул. Набережна, 1а, вугільний склад ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської", виключено це вугілля з опису та звільнено з під арешту.

Суд апеляційної інстанції встановив, що з огляду на приписи статті 334 ЦК України та пункту 2.6. договору від 01.01.2016 № 30 право власності у позивача на спірне вугілля виникло з моменту підписання акта приймання передачі № 123, а саме з 11.08.2016, а факт встановлення оплати спірного майна або його не оплати, не впливає на вирішення питання щодо набуття або не набуття позивачем права власності на це майно, оскільки момент набуття права власності пов'язаний не з оплатою товару, а з його передачею від позивача ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської".

Судом апеляційної інстанції також зазначено, що з матеріалів справи вбачається, і це встановлено місцевим господарським судом, що починаючи з січня 2016 ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської" здійснювало поставку вугілля позивачу на підставі договору № 30 від 01.01.2016 та додатків до нього. Частина вугілля постачалася залізничним транспортом на адресу осіб, яких визначав позивач, а частина вугілля зберігалася на складі продавця на підставі договору зберігання, що підтверджується доданими до справи документами, а тому відсутні підстави вважати, що саме додаток № 8 від 01.08.2016 до договору № 30 від 01.01.2016 було укладено з метою не виконання судових рішень і він є фіктивним правочином, у зв'язку з відсутні підстави для визнання його недійсним на підставі статті 232 ЦК України.

Управління Пенсійного фонду України не погоджуючись з висновком суду апеляційної інстанції у касаційній скарзі просить постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06.06.2017 скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду Донецької області від 10.01.2017 вказуючи на залишення судом апеляційної інстанції поза увагою правомірність висновку місцевого суду про неналежність специфікації від 01.08.2016 як доказу на підтвердження права власності позивача на спірне майно - вугільну продукцію, а також неправомірне прийняття судом апеляційної інстанції в якості доказу протоколу лабораторних випробувань датований 11.08.2016 і безпідставність висновків про здійснення розрахунків між ТОВ "Добре тепло" та ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської", зроблених судом на підставі пояснень позивача.

Заперечуючи проти касаційної скарги ТОВ «Добре тепло» просить залишити її без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06.06.2017 - без змін, вважаючи безпідставними посилання скаржника на невідповідність протоколу лабораторних випробувань від 11.08.2016, оскільки у ньому чітко ідентифіковані кількість вугільної продукції, її місцезнаходження, а дата протоколу лабораторних випробувань співпадає з датою акта приймання - передачі продукції, при цьому, діючим законодавством не передбачено, що документ, який посвідчує якість продукції або товару має містити відомості про право власності.

Товариство вважає висновок суду першої інстанції про необхідність складання актів за Інструкцією П-7 та Інструкцією П-6, таким, що не відповідає нормам законодавства, оскільки вказані акти мають складатися у разі виявлення при прийманні продукції невідповідності кількості продукції товаросупровідним документам, проте, при прийманні спірної вугільної продукції від ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської" та складанні акта приймання - передачі продукції від 11.08.2016 не було виявлено розбіжностей, у зв'язку з чим акти відповідно до інструкцій П-6 та П-7 не складалися.

Судом першої інстанції не було взято до уваги доводи ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської" про наявність в акті опису й арешту заперечень щодо належності спірного вугілля, яке висловлено головним інженером товариства, присутнім при складанні цього акта опису та арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи у режимі відеоконференції, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом спору у даній справі є вимога ТОВ "Добре тепло" про визнання за ним права власності на вугілля марки Ж (0ч200) у кількості 1950 тон, вартістю 1 688 029,20 грн, яке знаходиться за адресою: Донецька область, Костянтинівський район, с. Клебан-Бик, вул. Набережна, 1а, вугільний склад ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської", виключення цього майна з опису і звільнення з під арешту майна.

Судами установлено, що 17.08.2016 Торецьким міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 51491635, було складено акт опису й арешту майна ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської" за адресою: Донецька область, місто Торецьк, вул. Фестівальна, б.1, та за адресою: Донецька область, Костянтинівський район, селище Клепан-Бик, вул. Набережна, 1а, серед якого, зокрема вугілля маркування (коксуючий) у кількості 1942 тонн, з оціночною вартістю (зі слів представника боржника) 1 165 200,00 грн.

Звертаючись з даним позовом про визнання права власності на вугілля, виключення його з опису і звільнення з-під арешту, ТОВ "Добре тепло" з посиланням, зокрема на приписи статей 316, 319, 328, 392, 626-628, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини 1 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" обґрунтовувало свої вимоги тим, що він є власником вказаної в акті опису та арешту майна вугільної продукції на підставі договору від 01.01.2016 № 30 та специфікації від 01.08.2016 до цього договору. На підставі договору від 01.01.2016 № 34 вугільна продукція зберігалася на складі відповідача і помилково була включена Торецьким міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області в перелік арештованого майна.

За змістом статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 392 цього Кодексу власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Частиною 1 статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, до 05.01.2017, чинній на момент проведення опису та арешту майна, а також звернення позивача до суду) було передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як вбачається з матеріалів справи та судових рішень, відповідно до пункту 1.1 договору від 01.01.2016 № 30, укладеного між ТОВ "Добре тепло" (покупець) та ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської" (постачальник), постачальник зобов'язується передавати у власність, а покупець приймати і оплатити вугільну продукцію, марка, кількість,якісні показники, ціна, строки і умови поставки якої визначається в специфікаціях, які оформлені у вигляді додатків до цього договору, які є невід'ємною його частиною.

Розділами 2-5 договору визначені умови постачання, кількість і якість, приймання вугілля за кількістю і якості, та порядок розрахунків.

Так, за фактом поставки товару постачальник надає покупцеві такі документи: акт приймання-передачі товару; посвідчення про якість рядового вугілля; лист на передачу товару у власність (повний ланцюг листів на підтвердження власності в оригіналах); рахунок-фактуру; копію транспортного документу про відправку товару (у випадку передачі вантажоперевізнику/відвантаження товару постачальником), а також податкову накладну.

Факт поставки підтверджується актом приймання-передачі товару за підписом постачальника та покупця (пункт 2.5 договору).

За змістом пункту 2.6 договору від 01.01.2016 № 30 право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент поставки товару.

За приписами статті 334 ЦК України якою визначений момент набуття права власності за договором і на яку посилався суд апеляційної інстанції, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з цим, відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 692 ЦК України унормовано, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 266 ГК України загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до пункту 5.1 договору № 30 від 01.01.2016 оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 120 банківських днів з моменту підписання акта приймання-передачі товару.

За специфікацією від 01.08.2016 до договору від 01.01.2016 № 30 постачальник зобов'язався поставити, а покупець прийняти і оплатити товар - вугілля звичайної марки ЖО-200 ТУ У 10.1-1-2003 у кількості 9000 тонн на суму 7 790 904,00грн. (з ПДВ) - за специфікацією від 01.07.2016р. на умовах ІНКОТЕРМС 2010 - FCA станція Кривий торець Донецькій залізній дороги, вантажоотримувач - ПАТ "Авдіївський коксохімічний завод".

Згідно з актом приймання передачі від 11.08.2016 № 123 ТДВ "Орендне підприємство "Шахта імені Святої Матрони Московської" було реалізовано вугілля Ж 0-200 в кількості 1950 тонн, зола 33,00%, волога 5,80%, сірка 2,80%. Відвантажене вугілля передається ТОВ "Добре тепло". Вартість відвантаженого вугілля становить 1 688 029,20 грн, у т.ч. ПДВ - 281 338,20 грн..

Відповідно до акта маркшейдеровського заміру вугілля від 11.08.2016, складеного представниками постачальника, за даними проведеної перевірки станом на 11.08.2016 залишок вугілля на складі шахти склав 1950,00 тонн.

Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції та не спростовано судом апеляційної інстанції, а також ні позивачем ні відповідачем, факт оплати спірного вугілля не підтверджений жодним документом, які за поясненнями наданими представником позивача у судовому засіданні не можуть бути надані внаслідок здійснення розрахунків між сторонами у формі взаємозаліків без перерахування грошових коштів.

Разом з цим, матеріали справи не містять відповідних доказів на підтвердження проведення між сторонами взаємозаліків.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, а судом апеляційної інстанції не спростовано, що належними доказами не підтверджено приймання спірного майна позивачем у встановлений договором та специфікацією від 01.08.2016 спосіб.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження відображення господарської операції з поставки продукції в бухгалтерському та податковому обліку сторін за договором № 30 від 01.01.2016, а також доказів на підтвердження фактичного виконання робіт з передачі спірної вугільної продукції від постачальника покупцеві.

За приписами частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України унормовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 1 статті 83 ГПК України (у редакції, яка діяла під час розгляду справи судами попередніх інстанцій до 15.12.2017) передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Оскільки специфікація від 01.08.2016 до договору № 30 від 01.01.2016 є невід'ємною частиною цього договору та визначена позивачем в якості підстави для пред'явлення вимоги про визнання права власності на зазначену у цій специфікації кількість вугільної продукції, враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини справи, зокрема, щодо відсутності будь-яких доказів на підтвердження факту оплати та прийняття товару позивачем, а також не відображення зазначеної господарської операції у бухгалтерському та податковому обліках сторін договору, суд дійшов висновку що специфікація від 01.08.2016 та акт від 11.08.2016 підписані представниками ТОВ "Добре тепло" та ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської" не з метою створення реальних правових наслідків у вигляді переходу права власності, а за для формальної зміни титулу спірного майна, з метою його приховання від органів державної виконавчої служби та ухилення від виконання рішень суду щодо стягнення з відповідача грошових коштів.

Натомість суд апеляційної інстанції, дійшовши протилежних висновків, в порушення статті 101 ГПК (у редакції до 15.12.2017, чинній станом на час розгляду судами справи), на підставі належних та допустимих доказів не спростував вказаних висновків суду першої інстанції.

Доводи викладені ТОВ "Добре тепло" у відзиві на касаційну скаргу щодо неприйняття судом першої інстанції наявності в акті опису й арешту від 17.08.2016 заперечень представника ТДВ "ОП "Шахта імені Святої Матрони Московської" щодо належності спірної вугільної продукції колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це не спростовує встановлені судом першої інстанції обставини, а доказів на підтвердження вказаних заперечень сторонами не надано.

Посилання ТОВ "Добре тепло" на помилковість висновку суду першої інстанції про необхідність складання актів за Інструкцією П-7 та Інструкцією П-6 також не приймаються до уваги, оскільки вказаними Інструкціями передбачений порядок прийняття товару за кількістю і за якістю, що не було предметом ані позовних вимог, ані судового розгляду у даній справі.

Згідно зі статтею 300 ГПК України (у редакції після 15.12.2017, чинній на час здійснення касаційного провадження) переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом пункту 4 частини 1 статті 308 ГПК України (у редакції з 15.12.2017) суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону (стаття 312 ГПК України).

Ураховуючи наведені приписи законодавства, виходячи із обставин справи, встановлених судом першої інстанції, які не спростовані судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що оскаржена у справі постанова підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись статтями 129, 300, 301, пунктом 4 частини 1 статті 308, статтями 309, 312, 314, 315, 317,327 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Дзержинську Донецької області задовольнити.

2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06.06.2017 у справі № 905/3038/16 скасувати, рішення Господарського суду Донецької області від 10.01.2017 залишити в силі.

3. Судові витрати у зв'язку із розглядом касаційної скарги покласти на позивача. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Добре тепло" в дохід бюджету 32 038,13 грн судового збору за розгляд касаційної скарги.

4. Доручити видачу відповідного наказу Господарському суду Донецької області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Дроботова

Судді К.М. Пільков

Ю.Я. Чумак