РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.03.2018Справа № 910/22599/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., при секретарі судового засідання Коноплянко Л.В., розглянувши господарську справу № 910/22599/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м.Київ, вул.Лейпцизька, 1-а)

до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація - 105 Голосіївського району" (01033, м.Київ, вул.Тарасівська, 2)

про стягнення 426 732,47 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Довгалюк А.В. за дов.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, про стягнення 390 131,31 грн. інфляційних втрат, 36 601,16 грн. 3% річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, посилаючись на невиконання Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна організація - 105 Голосіївського району" своїх зобов'язань по договору № 06443/2-01 від 14.03.2006 щодо оплати заборгованості за надані у період з 01.10.2013 по 30.06.2014 послуги постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі.

Ухвалою суду від 14.12.2017 порушено провадження у справі № 910/22599/17, розгляд справи призначено на 16.01.2018.

05.01.2018 до суду від позивача надійшло письмове підтвердження про відсутність спору між тими ж сторонами з того ж предмета спору та з тих же підстав та документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 16.01.2018 у зв'язку із набранням чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, справу вирішено розглядати за правилами загального провадження, підготовче засідання призначено на 13.02.2018.

13.02.2018 через канцелярію суду відповідач подав відзив на позов, в якому проти позову заперечує з тих підстав, що ч. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що вимога про сплату інфляційних нарахувань та річних може бути пред'явлена лише як невід'ємна частина вимоги про сплату боргу.

Позивач відповіді на відзиву визначений строк, не подав.

Ухвалою суду від 13.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.03.2018.

21.02.2018 позивачем подано до суду відповідь на відзив, яку суд залишає без розгляду, оскільки відповідь на відзив відповідачем подана після закриття провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті, за відсутності викладених підстав щодо неможливості подання її у встановлений строк, тому суд не оцінює доводи викладені у вказаному документі при розгляді справи.

У судовому засіданні 01.03.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач участь свого представника у судовому засіданні не забезпечив, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

У судовому засіданні 01.03.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.03.2006 року між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал", правонаступником якого є ПАТ "Київводоканал" (постачальник) та ЖЕО-105 (абонент) був укладений Договір № 06443/2-01 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі (надалі договір), за умовами якого позивач зобов'язався надавати відповідачу послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод, а відповідач зобов'язався розраховуватися за вищезазначені послуги згідно з умовами Договору.

Відповідно до п. 2.2.2. Договору, оплата вартості послуг здійснюється відповідачем щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення позивачем розрахункового документу до банківської установи відповідача.

У разі неотримання від позивача поточного щомісячного розрахункового документа, відповідач здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води (пункт 2.2.3. Договору).

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманих послуг за період з 01.10.2013 року по 30.06.2014 року з постачання питної (холодної) води та приймання стічних вод, в розмірі 567 338,33 грн., та приймання стічних вод з постачання води на підігрів в розмірі 54 437,61 грн., а також постачання питної (холодної) води на підігрів в розмірі 20 915,49 грн., всього 642 691,43 грн. не виконав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 у справі № 910/22599/17 позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА ОРГАНІЗАЦІЯ-105 ГОЛОСІЇВСЬКОГО РАЙОНУ" на користь Публічного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ" 642 691,43 грн. заборгованості за надані з 01.10.2013 року по 30.06.2014 року послуги з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі по договору № 06443/2-01 від 14.03.2006, 61 311,29 грн. інфляційних втрат, 6 471,81 грн. 3% річних, 29 296,45 грн. пені та 32 134,57 грн. штрафу.

Позивач, стверджуючи, що грошове зобов'язання в сумі 642 691,43 грн. щодо сплати вартості отриманих послуг виконано, проте з прострочення виконання зобов'язання, а саме: 19.08.2016 відповідачем здійснено оплату у розмірі 234 411,40 грн. та 02.12.2016 у розмірі 15 438,11 грн. та 537 494,15 грн., тому в порядку ст. 625 ЦК України, звернувся до суду про стягнення інфляційних втрат в сумі 390 131,31 грн. та 36 601,16 грн. 3% річних.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення на суму 234 411,40 грн. боргу з 01.12.2014 по 18.08.2016 (враховуючи погашення вказаної суми 19.08.2016) та на суму 408 280,03 грн. боргу з 01.12.2014 по 01.12.2016 (враховуючи погашення вказаної суми 01.12.2016).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України).

Також підстави припинення зобов'язання визначені статтями 599, 600, 601, 604 - 609 Цивільного кодексу України.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 906/1283/16.

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи, що Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2015 у справі № 910/22599/17 стягнуто з Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація - 105 Голосіївського району" 61 311,29 грн. інфляційних втрат, 6 471,81 грн. 3% річних за період прострочення до 30.06.2014 і оплату заборгованості відповідачем здійснено 19.08.2016 та 02.12.2016, що підтверджується копіями платіжних доручень, які долучені до справи, нараховані позивачем у даній справі інфляційні втрати та 3% річних у заявленому розмірі 390 131,31 грн. інфляційних втрат, 36 601,16 грн. 3% річних є обґрунтованими.

Відповідач свого контррозрахунку суми позову не надав.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов щодо можливості застосування ст. 625 ЦК України лише як невід'ємної частини боргу не приймаються судом до уваги, оскільки ґрунтуються на невірному розумінні норм матеріального права.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно положень ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження підстав звільнення його від відповідальності за прострочення виконання зобов'язання у визначені строки.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-77, 86, 129, 232, 233, 237- 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНА ОРГАНІЗАЦІЯ-105 ГОЛОСІЇВСЬКОГО РАЙОНУ" (01033, м. Київ, Голосіївський район, вулиця Тарасівська, будинок 2, ) на користь Публічного акціонерного товариства "АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "КИЇВВОДОКАНАЛ" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, будинок 1-А, ) 390 131 (тридцять дев'ять тисяч сто тридцять одну) грн. 31 коп. інфляційних втрат, 36 601 (тридцять шість тисяч шістсот одну) грн. 16 коп. 3% річних, 6400 (шість тисяч чотириста) грн. 99 коп. судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено: 02.03.2018

Суддя О.М.Ярмак