УХВАЛА

м. Київ

28.02.2018Справа № 910/9572/16
За скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА

Страхування", 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8,

на бездіяльність Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби

міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті

Києві, 03022, м. Київ, вул. Ломоносова, 22/15,

у справі № 910/9572/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА

Страхування", 04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8,

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова

компанія", 01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77,

про стягнення 49 000 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Секретар судового засідання Ваховська К.А.

Представники сторін:

Від стягувача: не з»явився

Від боржника: не з»явився

Від ВДВС: не з»явився

ВСТАНОВИВ :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в сумі 49 000 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 по справі №910/9572/16 позовні вимоги задоволено повністю, а саме стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (01033 м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 77, ідентифікаційний код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070 м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ідентифікаційний код 20474912) страхове відшкодування в сумі 49 000 грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп.

22.07.2016 на виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/9572/16 від 06.07.2016 видано відповідний наказ.

20.02.2018 від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" надійшла скарга на бездіяльність Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, відповідно до якої скаржник просить суд:

- поновити строк на оскарження бездіяльності Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо виконання рішення Господарського суду м. Києва у справі № 910/9572/16 (ВП № 51971097);

- розглянути скаргу на бездіяльність Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо виконання рішення Господарського суду м. Києва у справі № 910/9572/16 (ВП № 51971097);

- визнати неправомірною бездіяльність Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо виконання рішення Господарського суду м. Києва у справі № 910/9572/16 (ВП № 51971097);

- зобов'язати Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві здійснити примусове виконання рішення Господарського суду м. Києва у справі № 910/9572/16 (ВП № 51971097), накласти арешт на майно Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" і стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 49 000 грн. та 1 378 грн. судового збору.

Згідно зі ст. 341 Господарського процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч.1 ст. 340, ч.1,2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на бездіяльність Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві судом призначена до розгляду на 28.02.2018р.

Даною ухвалою суд поновив Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "АХА Страхування" пропущений строк для подання скарги.

Зобов'язав Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві:

- письмові пояснення на подану скаргу;

- оригінали виконавчого провадження № 51971097 по виконанню наказу Господарського суду міста Києва № 910/9572/16 від 22.07.2016 для огляду в судовому засіданні та належним чином засвідчені копії для залучення до матеріалів справи.

Запропонував позивачу (скаржнику, стягувачу) ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження № 51971097 та надати суду належним чином засвідчені копії такого провадження.

Запропонував відповідачу (боржнику) надати письмові пояснення на скаргу.

Представник стягувача проти задоволення скарги не заперечував.

Представник скаржника в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Представник ВДВС в судове засідання з'явився, вимоги ухвал суду виконав.

Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ст. 342 ГПК України).

Розглянувши скаргу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, господарський суд міста Києва встановив наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" (що діяла на час вчинення виконавчих дій) , державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Так, за умовами ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 19 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) визначає, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Згідно ст. 17 3 Закону примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема судових наказів.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Згідно ч. 1, 2 ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець:

здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом;

надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання;

заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

2) здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

4) безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

5) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

6) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

7) за згодою власника використовувати приміщення, у тому числі комунальної власності, для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника для перевезення майна;

8) звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення;

9) звертатися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, про роз'яснення змісту документа;

10) звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

11) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції;

12) залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, поліцейських, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання;

13) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

14) застосовувати під час провадження виконавчих дій відеозапис, фото- і кінозйомку;

15) у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням поліцейських, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення;

16) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

17) з метою профілактичного впливу повідомляти органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження;

18) у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням;

19) у разі необхідності залучати до проведення чи організації виконавчих дій суб'єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;

20) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Частина 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

При розгляді скарги судом встановлено, що 18.08.2016 р. державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києві Левіцьким Т.К. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП№51971097 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 22.06.2016 р. №910/9572/16.

Листом від 16.05.2017р. Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби повідомив стягувача, що 06.10.2016р. ВДВС винесена постанова про відкриття виконавчого провадження . З метою забезпечення виконання рішення суду, державним виконавцем направлено запити до реєструючих органів для перевірки майнового стану боржника.

06.07.2017р. стягувач звернувся до ВДВС із запитом про надання відомостей про хід виконання рішення суду.

Даний запит ВДВС залишений без відповіді.

Наразі, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України докази вчинення державним виконавцем в межах виконавчого провадження всіх заходів щодо виконання наказу господарського суду міста Києва від 18.08.2016р. №910/9572/16.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, судом було зобов'язано відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві надати матеріали виконавчого провадження ВП №51971097.

ВДВС копії матеріалів виконавчого провадження на вимогу суду не надані, письмові пояснення на адресу суду не надходили.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві у межах виконавчого провадження ВП №51971097 не вчинено всі заходи щодо виконання наказу від 22.06.2016р. Господарського суду міста Києва по справі №910/9572/16.

За приписами статей 4-5 статті 115 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент винесення рішення та постанови суду апеляційної інстанції у даній справі) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Ч. 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка діє з 15.12.2017), судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів виконання рішення суду боржником у добровільному порядку, як не містять і доказів виконання його у примусовому порядку. При цьому, суд враховує і те, що боржник був обізнаний з наявністю судового рішення про стягнення з нього на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» добровільно (тобто до звернення стягувача до органу виконання судових рішень для примусового його виконання) і обов'язок по його виконанню у боржника існував незалежно від початку примусового виконання. Як встановлено судом за результатами дослідження матеріалів справи, присуджений до стягнення борг боржником не погашено і зобов'язання по сплаті коштів в сумі 50378,000 грн., безспірність якого підтверджена судовим рішенням - не виконане в установленому порядку.

Згідно із мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009 Конституційного Суду України виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно статті 1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є обов'язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необгрунтована тривала затримка виконання обов'язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов'язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (див. рішення Суду у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Суду у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

У рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України, рішення суду по справі №910/9572/16, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконане.

Виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо правомірності доводів Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» та наявності підстав для задоволення скарги позивача (стягувача) частково.

Господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Частиною 1 статті 343 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Частиною 2 статті 343 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з ч. статті 343 Господарського процесуального кодексу України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд приймає ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 234, 343 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

У Х В А Л И В:

Задовольнити скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо виконання рішення (наказу) Господарського суду міста Києва від 22.06.2016р. №910/9572/16.

В іншій частині скаргу залишити без задоволення.

Ухвала набрала законної сили негайно. Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного тексту.

Повний текст ухвали складено 01.03.2018.

Суддя Т.Ю. Трофименко