ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2018 р. м. Київ Справа № 911/3087/17

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., при секретарі судового засідання Брунько А.І., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕТС" (Донецька обл., м. Дружківка) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкомплект" (Київська обл., м. Васильків) про стягнення заборгованості у розмірі 4957260,70 грн

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - договір про надання правової допомоги від 12.01.2018;

від відповідача: ОСОБА_2 -довіреність б/н від 21.06.2017.

Товариство з обмеженою відповідальністю ЕТС (далі позивач) подало до суду позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Промкомплект (далі відповідач) 4957260,70 грн заборгованості, з яких: 3490791,72 грн основного боргу, 989231,96 грн пені, 91676,13 грн 3% річних та 385560,89 грн 10% штрафу.

Ухвалою від 19.10.2017 господарський суд порушив провадження у справі та призначив судове засідання для її розгляду на 30.11.2017.

Ухвалою від 30.11.2017 господарський суд продовжив строк розгляду спору на 15 днів, розгляд справи відклав на 21.12.2017.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів, яким, зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні 21.12.2017 представники сторін не заперечили проти розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Враховуючи викладене, а також значення справи для сторін, категорію і складність справи, господарський суд згідно з ухвалою від 21.12.2017 призначив справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 22.01.2018.

Ухвалою від 22.01.2018 господарський суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 20.02.2018.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Повідомив, що після відкриття провадження у справі відповідачем було проведено часткові оплати в рахунок погашення боргу на суму 1340000,00 грн, на підтвердження чого було надано копії банківських виписок по рахунку ТОВ ЕТС.

Окрім іншого, в судовому засіданні представник позивача надав суду заяву про уточнення позовних вимог від 20.02.2018 в частині стягнення суми боргу, 3% річних, 10% штрафу та пені.

Ухвалою від 20.02.2018 господарський суд відмовив у прийнятті заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕТС" від 20.02.2018 (вх. № 3614/18) до розгляду та повернув її позивачу.

Представник відповідача в засіданні суду, згідно з наданого суду відзиву на позовну заяву, заявлені вимоги визнав частково, в частині нарахованих позивачем до стягнення штрафних санкцій заперечив, просив зменшити останні, у зв'язку з тим, що їх сума складає третину основного боргу, а стягнення санкцій значною мірою укладнить подальшу господарську діяльність товариства, яка до того ж є єдиним джерелом отримання прибутку та погашення заборгованості перед позивачем.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши повідомлені обставини, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕТС" (продавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Промкомплект" (покупець/відповідач) було укладено договір купівлі-продажу № 185 товару, а саме: асфальтоукладача VOLVO ABG 6820C, шасі VCEP682CH0H715178 (одна одиниця) (далі договір).

Відповідно до п. 1.2 та п. 1.3 договору загальна вартість товару, з урахування ПДВ, складає 8545350,00 грн, що еквівалентно 330000,00 доларів США по курсу продажу долара США по даним сайта http://kurs.com.ua (як середнє значення по курсам продажу доларів США 12-ти найбільших банків України), на 22.08.2016 і погодженому сторонами на рівні 25,895 грн за 1,00 долар США.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що покупець оплачує продавцю загальну вартість товару та інших платежів по даному договору, наступним чином:

п. 2.1.1. до 31.08.2016 покупець вносить часткову передоплату в розмірі еквівалентному 20000,00 доларів США (з урахуванням пунктів 1.3, 2.2 даного договору);

п. 2.1.2 протягом трьох банківських днів після направлення продавцем повідомлення покупця про готовність товару до відвантаження на заводі-виробника, покупець сплачує платіж в розмірі еквівалентному 95500,00 доларів США (з урахуванням пунктів 1.3, 2.2 даного договору);

п. 2.1.3 остаточний розрахунок: покупець оплачує платіж в розмірі еквівалентному 214500,00 доларів США (з урахуванням пунктів 1.3, 2.2 даного договору) протягом трьох календарних місяців, починаючи з місяця наступного за тим, в якому була здійснена поставка товару (його прийом-передача), шляхом щомісячного внесення покупцем рівних платежів від зазначеної суми, що залишилася. При цьому, платежі повинні здійснюватися до 05-го числа календарного місяця.

При вирішенні питання про валюту, в якій покупець має виконати на користь продавця грошове зобовязання по оплаті поставленого товару, суд враховує статтю 533 ЦК України, яка передбачає, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Так, в п. 2.2 договору зазначено, що всі оплати покупцем здійснюються в безготівковій формі виключно в національній валюті України гривні, на банківський рахунок продавця, з урахуванням абзацу другого п. 2.2 даного договору. Оплата вважається проведеною в день зарахування на банківський рахунок продавця відповідного платежу.

Водночас згідно з абзацу другого вищевказаного пункту договору сторони домовились, що у звязку з тим, що імпортна складова товару дорівнює 100%, покупець зобовязаний проводити оплату вартості товару і всіх платежів по договору в гривні за курсом продажу долара США за даними сайту http://kurs.com.ua/ (як середнє значення по курсам продажу доларів США 12-ти найбільших банків України), встановленому на день оплати, якщо такий курс перевищує зазначений в пункті 1.3 цього договору. У разі якщо на момент оплати курс продажу долара США за даними сайту http://kurs.com.ua/ (як середнє значення по курсам продажу доларів США 12-ти найбільших банків України) не перевищує курс долара США вказаний в пункті 1.3 цього договору оплата здійснюється за курсом, встановленим в пункті 1.3 цього договору.

У відповідності до п. 3.1 договору, продавець зобовязаний поставити товар на умовах DDP (згідно з ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року): склад продавця місто ОСОБА_1, ОСОБА_3, 20/1-А протягом тридцяти пяти робочих днів з моменту отримання від покупця передоплати, що встановлена пунктом 2.1.1 договору.

Датою поставки товару вважається день підписання уповноваженими представниками покупця і продавця акта прийому-передачі товару.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов п. 2.1.1 договору купівлі-продажу № 185 від 22.08.2016, покупець перерахував на рахунок продавця 30.08.2016 20039,00 доларів США передоплати, після чого продавець з метою виконання взятих на себе зобов'язань поставив покупцю асфальтоукладач VOLVO ABG 6820C, шасі VCEP682CH0H715178 (одну одиницю), що підтверджено підписаним уповноваженими представниками сторін актом прийому-передачі товару від 20.10.2016.

Як передбачено в ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частина 1 статті 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Слід зазначити, що за умовами укладеного між сторонами договору, другий платіж у розмірі 95500,00 доларів США покупець повинен був сплатити на рахунок продавця протягом трьох банківських днів після направлення продавцем повідомлення покупця про готовність товару до відвантаження на заводі-виробника, а остаточний розрахунок на суму залишку боргу у розмірі 214500,00 доларів США здійснити рівними платежами (по 71500,00 доларів США) протягом трьох календарних місяців, починаючи з 01.11.2016.

Згідно з наданих суду банківських виписок по рахунку ТОВ "ЕТС" за період з 12.09.2016 по 03.10.2017 підтверджено, що в рахунок погашення заборгованості за поставлений товар покупцем було перераховано на рахунок продавця загалом 180490,74 доларів США, що в гривневому еквіваленті, розрахованому у відповідності до вимог абз. 2 п. 2.2 договору, складає 4800000,00 грн.

Відповідно до здійснених покупцем розрахунків, останній погасив залишок боргу по другому платежу на суму 95500,00 доларів США, закрив перший платіж по платежу зі строк оплати до 05.11.2016 (на суму 71500,00 доларів США) та частково другий платіж зі строком оплати до 05.12.2016 (на суму 13530,64 доларів США, де 13490,74 залишок від оплат на суму 180490,74 доларів США, а 39,9 залишок від передоплати у розмірі 20039,90 доларів США). Третій платіж зі строком оплати до 05.01.2017 (на суму 71500,00 доларів США) залишився повністю неоплаченим покупцем.

Оскільки у обіцяний строк покупець не розрахувався за отриманий товар у повному обсязі, продавцем 30.01.2017 було направлено на дві адреси місцезнаходження покупця претензію вих. № 58 з вимогою оплатити залишок заборгованості.

Відповідно до даних рекомендованого поштового повідомлення, претензію вих. № 58 від 30.01.2017 було вручено уповноваженому представнику покупця 03.02.2017.

05.05.2017 з метою досудового врегулювання спору продавцем повторно було направлено на дві адреси покупця претензію вих. №318 з вимогою розрахуватися за поставлений товар.

Вказана претензія була отримана уповноваженим представником покупця 26.05.2017, однак знову була залишена без відповіді та задоволення.

Станом на момент звернення до суду з даним позовом заборгованість покупця перед продавцем за поставлений товар становила 129469,36 доларів США (330000,00 (20039,00 +180490,74)), що в еквіваленті гривні за курсом продажу долара США за даними сайту http://kurs.com.ua станом на 10.10.2017 (26,9100) складає 3484020,48 грн.

Наданими до суду копіями банківських виписок підтверджено, що після відкриття провадження у справі, продавець частково розрахувався з покупцем за поставлений товар на загальну суму 1340000,00 грн.

Оскільки вказана сума була оплачена покупцем після звернення продавця до суду, провадження у справі в частині стягнення 1340000,00 грн основного боргу слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

З огляду на викладене, станом на день прийняття рішення у даній справі загальний борг покупця у звязку з неналежним виконанням ним умов договору купівлі-продажу товару № 185 від 22.08.2016 в частині оплати вартості отриманого товару складає в гривневому еквіваленті 2144020,48 грн (3484020,48 1340000,00).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України унормовано, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Аналогічні положення містять і в ст. 196 ГК України.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Судом встановлено та позивачем підтверджено, що всупереч умовам договору та вищевказаним нормам права, покупець свої зобов'язання щодо оплати поставленого йому товару у строки, обумовлені сторонами, не виконав, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед продавцем на суму 2144020,48 грн. Наявність заборгованості за поставлений товар покупцем також не заперечено.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача 2144020,48 грн основного боргу обґрунтованими та такими, що підтверджуються наявними в матеріалах справи документами.

Що стосується заявлених позивачем до стягнення з відповідача пені та штрафу, розрахованих на суму боргу, який виник у звязку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобовязань по оплаті двох останніх платежів за поставку товару, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Пунктом 3 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 2 ст. 343 ГК України передбачено, що розмір пені за прострочення платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Аналогічні положення містяться і в ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Згідно з п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, в п. 5.3 договору сторони передбачили, що у випадку порушення покупцем порядку і/чи строків оплати вартості товару або будь-яких інших платежів по даному договору, покупець виплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме в період за який нараховується пеня від суми заборгованості за кожен день прострочення.

У випадку, якщо прострочення оплати буде складати більше тридцяти календарних днів, покупець додатково виплачує продавцю штраф в розмірі 10% від суми простроченого платежу.

Також п. 5.11 договору сторони погодили, що нарахування санкцій, передбачених договором, припиняється лише в момент фактичного виконання зобовязань у повному обсязі.

З аналізу п. 5.11 договору вбачається, що сторони, реалізуючи при укладенні договору своє законодавчо визначене право на забезпечення виконання грошових зобов'язань встановленням відповідальності у вигляді пені, узгодили обов'язок боржника сплатити кредитору пеню за весь період часу протягом якого не виконане грошове зобов'язання по день фактичного виконання боржником простроченого зобов'язання.

В даному випадку, за умовами договору, період нарахування пені не обмежується шестимісячним строком, оскільки, пункти 5.3 та 5.11 договору включають в себе строк нарахування, що відповідно до ст. 252 ЦК України визначається в днях «за кожен день», а також період такого нарахування «до фактичного виконання зобовязань у повному обсязі.»

Відтак, з огляду на положення п. 5.11 договору сторони передбачили інший період нарахування пені, аніж шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, що узгоджується з ч. 6 ст. 232 ЦК України.

Водночас, суд, перевіривши розрахунок пені за прострочення сплати коштів по поставці товару (в межах визначених позивачем періодів), встановив, що при розрахунку пені за період з 06.12.2016 по 29.05.2017 та за період з 06.01.2017 по 09.10.2017 на суму боргу у розмірі 71500 доларів США, позивачем було допущено арифметичні помилки.

Так, відповідно до здійсненого судом перерахунку пені за період з 06.12.2016 по 29.05.2017 сума останньої складає 9402,78 доларів США, а за період з 06.01.2017 по 09.10.2017 - 14223,61 доларів США.

Загальний розмір пені, право на стягнення якої має позивач у звязку з неналежним виконання відповідачем умов договору, складає 29825,51 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на день подачі позову до суду (10.10.2017) складає 802604,47 грн.

Таким чином, вимоги в частині стягнення з відповідача 186627,49 грн пені задоволенню не підлягають.

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку 10% штрафу, нарахованого позивачем у зв'язку з тим, що прострочення в оплаті за поставлений товар склало більше тридцяти календарних днів, то суд зазначає, що розрахунок позивача про стягнення з відповідача 14300,00 доларів США є правомірним. Однак враховуючи, що при визначенні еквіваленту гривні по відношенню до долара США, в якому штраф має бути сплачений на користь позивача, останній має застосовувати курс валюти, встановлений саме на момент звернення до суду з позовом про стягнення боргу, а не на будь-яку дату місяця існування боргу, суд вважає, що до стягнення з відповідача підлягає 384813,00 грн 10% штрафу, а не 385560,89 грн, як зазначено позивачем у розрахунку.

Отже, вимоги про стягнення на користь позивача 747,89 грн штрафу суд вважає безпідставними.

Розглядаючи клопотання відповідача, яке міститься у відзиві на позовну заяву, про зменшення розміру нарахованих до стягнення штрафних санкцій, господарський суд зазначає, що приписами ч. 1 ст. 233 ГК України суду надано право зменшити розмір санкцій, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на викладене, а також враховуючи, що в обґрунтування заявленого клопотання про зменшення штрафних санкцій відповідачем не подано доказів, які б засвідчили існування обставин, з якими закон повязує можливість зменшення судом нарахованих сум пені та штрафу, господарський суд не вбачає підстав для задоволення заявленого відповідачем клопотання.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 91676,13 грн 3% річних, слід врахувати, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перевірці наданого позивачем разом з позовною заявою розрахунку 3% річних, господарським судом було встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки при визначенні річних за період аналогічний тому, в якому були допущені помилки при розрахунку суми пені, а саме: за період з 06.12.2016 по 29.05.2017.

Так, відповідно до здійсненого судом перерахунку 3% річних за вищевказаний період сума річних складає 1028,01 доларів США, проти заявлених позивачем 1028,42 доларів США.

Здійснивши перерахунок річних, виходячи з періоду їх нарахування, що вказаний позивачем, суд вважає правомірно заявленою до стягнення їх суму у розмірі 3399,75 доларів США, що еквівалентно станом на 10.10.2017 91487,27 грн.

Таким чином, у стягненні з відповідача 188,86 грн 3% річних суд відмовляє.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що в процесі розгляду справи відповідач позов за підставою та предметом не оспорив, заборгованість визнав, доказів сплати нарахованих позивачем сум пені, річних та штрафу на спростування позовних вимог суду не надав, натомість позивач належними та допустимими доказами обґрунтував заявлені у суді позовні вимоги, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими згідно з вимогами чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 3422925,22 грн, з яких: 2144020,48 грн основного боргу, 802604,47 грн пені, 384813,00 грн штрафу та 91487,27 грн 3% річних. У частині стягнення 1340000,00 грн основного боргу провадження у справі слід закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмету спору, а в частині стягнення 186627,49 грн пені, 747,89 грн штрафу та 188,86 грн 3% річних - відмовити за безпідставністю їх заявлення.

Судові витрати у відповідності до ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 76-79, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 232, 233, 236 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промкомплект" (08600, Київська обл., місто Васильків, вул. Володимирська, будинок 57 А, офіс 12, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕТС" (84201, АДРЕСА_1, ): 2144020 (два мільйони сто сорок чотири тисячі двадцять) грн 48 коп основного боргу, 91487 (дев'яносто одна тисяча чотириста вісімдесят сім) грн 27 коп 3% річних, 802604 (вісімсот дві тисячі шістсот чотири) грн 47 коп пені, 384813 (триста вісімдесят чотири тисячі вісімсот тринадцять) грн 00 коп штрафу, 71443 (сімдесят одна тисяча чоториста сорок три) грн 88 коп судового збору.

3. У іншій частині позову відмовити.

4. Провадження у справі в частині стягнення 1340000 грн основного боргу закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 26.02.2018.

Суддя В.М. Антонова

Друк:

1 - в справу

2,3 - сторонам - рек. з повід.