РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.02.2018Справа № 910/22719/17

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА страхування»
до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1
простягнення 22515,70 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» 22515,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №тп48098а5к3 від 07.10.2015 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Fiat, державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9093008, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2017 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/22719/17, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, залучено до участі у справі ОСОБА_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, а також встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

09.01.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує частково та зазначає, що за спірним страховим випадком на користь позивача підлягає сплаті сума відшкодування у розмірі 12963,21 грн. Так, за твердженням відповідача, при здійсненні розрахунку належної до виплати суми відшкодування слід враховувати коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу (який становить 0,3183), оскільки згідно даних платформи AudaHistory транспортний засіб раніше відновлювався ремонтом.

30.01.2018 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

05.02.2018 від позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Третя особа пояснень щодо позову не надала, своїм правом не скористалась.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.10.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА страхування» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №тп48098а5к3 (надалі - Договір), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем Toyota, державний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

18.05.2016 о 12 год. 40 хв. на вулиці Лисенка у місті Києві сталася ДТП, а саме: ОСОБА_1, керуючи автомобілем Fiat, державний номер НОМЕР_2, виїжджаючи на дорогу з місця парковки, не надав дорогу автомобілю Toyota, державний номер НОМЕР_1, в результаті чого допустив з ним зіткнення, що спричинило пошкодження вищевказаних автомобілів.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 п.п. 2.3б, 10.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, що підтверджується постановою Дарницького районного суду м.Києва від 10.06.2016 у справі №753/10423/16-п, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхового акта №АХА2076835 від 01.06.2016, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаним актом, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати коштів у сумі 22515,75 грн на рахунок виконавця ремонтних робіт - Товариства з обмеженою відповідальністю «Автосаміт на Столичному», що підтверджується платіжним дорученням №246414 від 02.06.2016.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 22515,75 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Дарницького районного суду м.Києва від 10.06.2016 у справі №753/10423/16-п вбачається, що транспортний засіб - автомобіль Fiat, державний номер НОМЕР_2, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_1

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Fiat, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

З доданого до позовної заяви витягу з Єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) бюро України вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Fiat, державний номер НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9093008.

За інформацією, наведеною у вказаному витязі, договором (полісом) №АІ/9093008 передбачено, що франшиза становить 0 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 100000,00 грн. Відповідачем дана обставина не заперечується.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159) (надалі - Методика), Значення Е З приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Винятком стосовно використання зазначених вимог є:

а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний);

б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації;

в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем для долучення до матеріалів справи надано звіт №116/17 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складений 22.05.2017 суб'єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу - автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_1, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу при спірному ДТП складає 28789,33 грн.

При цьому, оцінювачем визначено, що коефіцієнт фізичного зносу для складових КТЗ є таким, що дорівнює нулю.

В свою чергу, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що згідно даних платформи AudaHistory, до дати настання спірної ДТП складові частини транспортного засобу Toyota, державний номер НОМЕР_1, відновлювалися ремонтом, а тому у відповідності до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, можливість прийняття значення коефіцієнта фізичного зносу таким, що дорівнює нулю, в даному виключається. З посиланням на розрахунок №01/90.05.16 від 18.05.2016, складений оцінювачем - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, відповідач зазначає, при здійснені розрахунку належної до виплати суми відшкодування слід враховувати коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу - 0,3183.

Однак, суд відзначає, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено (а судом не встановлено) підстав для відхилення встановленої у звіті №116/17 вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Toyota, державний номер НОМЕР_1, а також не спростовано наявності підстав для прийняття в даному випадку значення коефіцієнта фізичного зносу складників транспортного засобу таким, що дорівнює нулю.

Так, з аналізу даних, наведених у витязі з AudaНistory (на який відповідач посилається в обґрунтування своїх заперечень), а також даних, наведених у ремонтній калькуляції №1.003.16.0 (яка є додатком до звіту №116/17), слідує, що у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу Toyota, державний номер НОМЕР_1, в результаті спірної ДТП відновленню підлягають складники КТЗ, відмінні від тих, які зазначені у витязі з AudaНistory.

За таких обставин, доводи відповідача про необхідність врахування коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу як такого, що дорівнює 0,3183, судом відхиляються, а звіт №116/17, складений 22.05.2017 суб'єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, приймається судом як належний та допустимий доказ вартості матеріального збитку (відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством), завданого власнику автомобіля Toyota, державний номер НОМЕР_1, внаслідок пошкодження транспортного засобу при ДТП, що сталася 18.05.2016.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу становить 28789,33 грн, а до позивача перейшло право вимоги в межах суми 22515,75 грн.

Відтак, враховуючи визначені полісом №АІ/9093008 розміри лімітів відповідальності та франшизи, розмір шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, а також вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 22515,75 грн.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми відшкодування у розмірі 22515,75 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору - задоволення позову з наведених вище підстав, впливу не мають.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (04053, м.Київ, вулиця Артема, будинок 37-41, ідентифікаційний код 25201716) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м.Київ, вулиця Іллінська, будинок 8, ідентифікаційний код 20474912) суму страхового відшкодування у розмірі 22515 (двадцять дві тисячі п'ятсот п'ятнадцять) грн 75 коп. та судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М. Смирнова