ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

19 лютого 2018 року Справа № 926/30/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод промислових виробів «Дніпровський»

до Підприємства з іноземними інвестиціями товариства з обмеженою відповідальністю торгової промислової компанії «ГРІН РЕЙ»

про стягнення заборгованості та неустойки за договором 602128,22 грн.

Суддя Тинок О.С.

Секретар судового засідання Андрійчук А.Б.

Представники:

від позивача ОСОБА_1 (довіреність від 10.01.2018 року), ОСОБА_2 (довіреність від 25.01.2018 року)

від відповідачів ОСОБА_3 (довіреність № 3 від 02.01.2018 року)

СУТЬ СПОРУ: Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод промислових виробів «Дніпровський» звернулося з позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями товариства з обмеженою відповідальністю торгової промислової компанії «ГРІН РЕЙ» про стягнення заборгованості та неустойки за договором у сумі 602128,22 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідно до укладеного між сторонами договору № 20 від 01 січня 2017 року та на підставі видаткових накладних № 135 від 24 березня 2017 року, № 363 від 03 липня 2017 року, № 401 від 20 липня 2017 року, № 500 від 25 серпня 2017 року поставив відповідачу товар (жерстяна банка) на загальну суму 1537849,68 грн., а останній отримав означений товар та зобовязувався оплатити його. Далі позивач стверджує, що відповідач умови вищевказаного договору в частині оплати за отриманий товар належним чином не виконував, в результаті чого виникла заборгованість у сумі 457364,34 грн. грн., а також нараховані пеня у сумі 35424,12 грн., штраф у сумі 45736,43 грн., три проценти річних у сумі 6403,48 грн., інфляційні втрати у сумі 30158,81 грн. та за користування чужими коштами у сумі 27041,04 грн., а всього 602128,22 грн, які позивач просить стягнути на його користь.

29 січня 2018 року відповідач надав суду відзив на позов № 18/12 від 29.01.2018 року, в якому вказав, що визнає позовні вимоги частково у сумі 529350,75 грн, а саме: основний борг у сумі 457364,34 грн., інфляційні втрати у сумі 30158,81 грн, три проценти річних у сумі 6403,48 грн. та пеня у сумі 35424,12 грн. В частині позовних вимог про стягнення штрафу у сумі 45736,43 грн. та за користування чужими коштами у сумі 27041,04 грн. відповідач просить суд відмовити у звязку із їх незаконністю.

12 лютого 2018 року позивач надав суду відповідь на відзив № 6 від 09 лютого 2018 року, в якому вказав, що погоджується з наданим суду відзивом відповідача, а тому зменшує свої позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 457364,34 грн. грн., пеню у сумі 35424,12 грн., три проценти річних у сумі 6403,48 грн. та інфляційні втрати у сумі 30158,81 грн., а всього 529350,75 грн.

Оскільки зменшення позивачем позовних вимог та визнання відповідачем позву не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, суд приймає їх.

У судовому засіданні 19 лютого 2018 року представники позивача зменшені позовні вимоги підтримали. Одночасно, представник відповідача підтвердив визнання останнім позову в повному обсязі.

Заслухавши представників сторін та розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив:

01 січня 2017 року між сторонами було укладено договір № 20.

Пунктом 1.1. договору № 20 від 01 січня 2017 року встановлено, що позивач зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити жерстяні вироби в асортименті (далі - товар), а відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти й оплатити такий товар.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до:

· специфікації № 1 від 23 березня 2017 року за видатковою накладною № 135 від 24 березня 2017 року передав, а відповідач отримав товар (кришка жерстяна) у кількості 60000 штук, та (жерстяна банка у асортименті) у кількості 109920 штук на загальну суму 395078,40 грн.; за видатковою накладною № 363 від 03 липня 2017 року передав, а відповідач отримав товар (жерстяна банка у асортименті) у кількості 78372 штуки на загальну суму 329071,68 грн.;

· специфікації № 2 від 19 липня 2017 року за видатковою накладною № 401 від 20 липня 2017 року передав, а відповідач отримав товар (жерстяна банка у асортименті) у кількості 134830 штук та (кришка жерстяна) у кількості 100000 штук на загальну суму 491 122,32 грн.;

· специфікації № 3 від 21 серпня 2017 року за видатковою накладною № 500 від 25 серпня 2017 року передав, а відповідач отримав товар (жерстяна банка) у кількості 79200 штук на загальну суму 322577,28 грн.

Так, відповідачу поставлено товар на загальну суму 1537849,68 грн. При цьому, останнім сплачено лише частково за отриманий товар суму у розмірі 1080485,34 грн., що вбачається з платіжних доручень № 4353, № 4414, № 4417, № 4412, № 4416, № 4369, № 4368, в результаті чого у нього перед позивачем існує заборгованість у сумі 457364,34 грн.

При цьому, за несвоєчасне виконання взятих на себе зобовязань, відповідно до укладеного між сторонами договору № 20 від 01 січня 2017 року, позивачем нараховані відповідачу пеня у сумі 35424,12 грн., три проценти річних у сумі 6403,48 грн. та інфляційні втрати у сумі 30158,81 грн.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 пункту 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до умов пункту 1.4 договору № 20 від 01 січня 2017 року умови поставки, найменування, ціна за одиницю товару, умови та строки оплати товару визначаються відповідно в специфікаціях до цього договору.

Пунктом 2 специфікацій до договору № 20 від 01 січня 2017 року сторонами погоджено умови та строки оплати товару: покупець сплачує 100% вартості товару на поточний рахунок позивача протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару.

Згідно пункту 4.4. договору № 20 від 01 січня 2017 року датою оплати товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача.

Тобто, відповідач порушуючи умови вищевказаного договору не оплатив у встановлений строк повну вартість прийнятого від позивача товару, а тому зобовязаний сплатити позивачу заборгованість у сумі 457364,34 грн.

Частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно пункту 5.3 договору № 20 від 01 січня 2017 року у випадку порушення (прострочення) строків оплати вартості товару, відповідач зобов'язаний за вимогою позивача сплатити на користь останнього пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день такого прострочення від вартості невиконаного зобов'язання.

Відповідач неналежно та несвоєчасно виконував грошові зобовязання по оплаті за поставлений йому товар згідно договору № 20 від 01 січня 2017 року, а тому має сплатити позивачу пеню у сумі 35424,12 грн., яка нарахована за період з 24 квітня 2017 року по 23 жовтня 2017 року.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідач за прострочення виконання грошового зобовязання має сплатити позивачу за період з 24 квітня 2017 року по 19 грудня 2017 року три проценти річних у сумі 6403,48 грн. та індекс інфляції у сумі 30158,81 грн.

Пунктом 3 статті 185 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно із пунктами 1 та 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві та у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Отже, оскільки відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі і їх визнання не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, а також з огляду на вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до приписів частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір», та статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на зменшення позивачем розміру позовних вимог та на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету частину судового збору у розмірі 5061,80 грн., сплаченого при поданні позову платіжним дорученням № 3661 від 27 грудня 2017 року, решту судового збору у сумі 3970,13 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 123, 129, 130, 185, 191, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями Товариства з обмеженою відповідальністю Торгової промислової компанії «ГРІН РЕЙ», , п/р 3426 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 356282, 60300, Чернівецька обл., Новоселицький р-н, м. Новоселиця, вул. Центральна, буд. 93 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод промислових виробів «Дніпровський», , п/р 0002 у АТ «ТАСкомбанк», МФО 339500 - основну заборгованість у сумі 457364,34 грн., пеню у сумі 35424,12 грн., 3 % річних у сумі 6403,48 грн., інфляційні втрати у сумі 30158,81 грн. та судовий збір у сумі 3970,13 грн.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Завод промислових виробів «Дніпровський», , п/р 0002 у АТ «ТАСкомбанк», МФО 339500 з державного бюджету частину судового збору у розмірі 5061,80 грн., сплаченого при поданні позову платіжним дорученням № 3661 від 27 грудня 2017 року.

У судовому засіданні 19 лютого 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 26 лютого 2018 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.С. Тинок