Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 910/123/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пількова К. М.,

суддів: Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

за участю секретаря судового засідання - Жураховської Т. О.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група"

представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) - Романцова Т. В. дог. про надання прав. допомоги від 20.12.2016

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

представник відповідача (позивач за зустрічним позовом)- Мельник М. А. дов. Ц/3-04/202-17 від 06.12.2017

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 (головуючий суддя - Зеленін В. О., судді Ткаченко Б. О., Агрикова О. В.)

у справі Господарського суду міста Києва за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 846865,03 грн. та

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група"

про стягнення 101917,87 грн.,

Короткий зміст позовних вимог

1. 03.01.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Відповідач) про стягнення грошових коштів в загальному розмірі 846965,03 грн., з яких: сума основного боргу в розмірі 809400,00 грн., пеня в розмірі 18937, 74 грн., 3 % річних в розмірі 14569,20 грн., інфляційні втрати в розмірі 4058,09 грн.

2. Позовні вимоги мотивовані тим, що Відповідач не виконав умови укладеного сторонами договору підряду від 28.09.2016 № ПЗ/Л-161075/НЮ (27-09/2016УЗ-ПБМГ) (далі - Договір) щодо сплати авансового платежу, передбаченого договором, що мало наслідком неможливість початку або продовження робіт Підрядником (Позивачем), про що останній неодноразово повідомляв Замовника (Відповідача). Однак станом на 30.12.2016 Відповідач не виконав умови договору у повному обсязі, у зв'язку із чим борг останнього перед Позивачем складає 809400,00 грн., на суму якого, з посиланням на пункт 11.3 Розділу 11 Договору, приписів частини 2 статті 217, частини першої статті 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України), частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Позивачем нараховано до стягнення з Відповідача 18937,74 грн. пені та 14569,20 грн. 3 % річних, 4058,09 грн. інфляційних втрат.

3. 07.02.2017 Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив в задоволенні позову відмовити повністю.

4. Відзив мотивований тим, що на момент настання обов'язку Відповідача із сплати авансу Позивачем допущено невиконання Графіку робіт, що поставило під сумнів виконання договору в цілому та свідчить про недобросовісність останнього.

5. 10.03.2017 Відповідач (далі також - Позивач за зустрічним позовом, Замовник) звернувся до Господарського суду міста Києва з зустрічною позовною заявою до Позивача (далі також - Відповідач за зустрічним позовом, Підрядник), в якій просив стягнути з Відповідача за зустрічним позовом пеню в розмірі 101917,87 грн.

6. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що окрім права отримати в жовтні 2016 року авансовий платіж від Замовника (Відповідача) на Підрядника (Позивача) покладався обов'язок з виконання робіт в об'ємі, передбаченому Графіком виконання робіт, а саме роботи по технічному обстеженню системи та інструментальному обстеженню існуючої системи, які останній мав виконати до сплати авансу. Однак станом на дату порушення провадження у справі вказані роботи Відповідачем за зустрічним позовом не виконані, що свідчить про порушення останнім умов Договору, у зв'язку з чим, з посиланням на пункт 11.2 Договору та частину 1 статті 549 ЦК України Позивачем за зустрічним позовом нараховано до стягнення пеню за період з 28.09.2016 по 09.03.2017 в сумі 101917,87 грн.

7. 05.04.2017 Відповідач за зустрічним позовом подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просив в задоволенні зустрічного позову відмовити повністю та задовольнити первісний позов.

8. Відзив на зустрічну позовну заяву мотивований тим, що станом на 25.10.2016 Підрядником (Позивачем) вже були своєчасно виконані роботи з технічного та інструментального обстеження існуючої системи та заправка системи азотом (перевірка герметичності), а також прийняті Замовником (Відповідачем), що підтверджується листом, в якому останній повідомив, що 23.11.2016 буде проведена перевірка Акту технічного і інструментального обстеження, про результати проведення якої не повідомив до моменту подання цього відзиву. Підрядник продовжував виконання робіт, незважаючи на невиконання умов Договору Замовником. Від Замовника (Відповідача) на адресу Підрядника (Позивача) ніколи не надходило жодних листів чи претензій щодо невиконання умов договору, тому в силу статті 853 ЦК України Замовник не має права посилатися на відступ від умов Договору або інші недоліки.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

9. 01.06.2017 Господарський суд міста Києва вирішив первісні позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість у сумі 809400,00 грн. зі сплати авансу, 3 % річних у сумі 3991, 56 грн., інфляційні втрати у сумі 4058,09 грн. В задоволенні інших первісних позовних вимог відмовити, у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що Підрядником (Позивачем) виконані зобов'язання щодо виконання робіт з технічного та інструментального обстеження існуючої системи, однак з порушенням Графіку, проведення відповідних робіт оформлене актом технічного та інструментального обстеження змонтованої частини систем холодопостачання систем вентиляції та кондиціонування, який був наданий Відповідачу (Замовнику), що останнім не заперечується і підтверджується матеріалами справи. Доказів наявності претензій Замовника (Відповідача) щодо виконаних Підрядником (Позивачем) робіт матеріали справи не містять, як і не містять доказів підтвердження сплати авансу у розмірі 809400, 00 грн., строк сплати якого відповідно до Графіку настав, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення боргу із сплати авансу задоволені. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що Замовник (Відповідач) скористався своїм правом на розірвання Договору, що передбачено також його умовами, а порушення Підрядником (Позивачем) строків виконання робіт не є підставою звільнення Замовника (Відповідача) від своїх зобов'язань щодо сплати авансу. У відповідності до вимог статей 536, 856 ЦК України, Позивач (Підрядник) скористався своїм правом на зупинення виконання свого обов'язку за Договором, що також передбачено його умовами. Сторонами письмово не було досягнуто домовленості щодо забезпечення зобов'язань зі сплати авансу за Договором неустойкою, у зв'язку з чим суд відмовив у стягненні суми пені. Враховуючи приписи частини 2 статті 625 ЦК України, суд задовольнив повністю вимоги Позивача (Підрядника) про стягнення інфляційних та частково суми 3 % річних, як таких, що нараховані арифметично правильно та відповідно до вимог закону. Суд визнав, що витрати Позивача (Підрядника) на оплату послуг адвоката у сумі 21000,00 грн. є документально підтвердженими та обґрунтованими. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, оскільки за умовами Договору пеня за прострочення термінів виконання робіт з технічного та інструментального обстеження існуючої системи розраховується від вартості невиконаних робіт, яка в даному випадку становила 0,00 %.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

10. 17.07.2017 Київський апеляційний господарський суд вирішив апеляційну скаргу Відповідача задовольнити частково, рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2017 скасувати в частині задоволення первісного позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2017 викласти у наступній редакції: "1. В задоволенні первісних позовних вимог відмовити. 2. В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити". Постанова апеляційного господарського суду мотивована тим, що на момент настання обов'язку Відповідача щодо сплати авансу, Підрядником було допущено невиконання Графіку виконання робіт, у якому встановлено, що технічне обстеження існуючої системи та інструментальне обстеження існуючої системи здійснюється за 10 календарних днів в першій декаді жовтня 2016 року, тобто до 10.10.2016. Договір укладений у відповідності до Закону України "Про публічні закупівлі", тому, оскільки сторонами не було дотримано строків виконання зобов'язань, а зміна істотних умов договору заборонена положеннями цього Закону, термін дії договору закінчився 31.12.2016, у зв'язку з чим Позивача (Підрядника) виникло право на отримання вартості фактично виконаних робіт. Відповідач (Замовник) дійсно порушив умови договору в частині сплати авансу на закупівлю матеріалів, але аванс не є боргом, оскільки відповідно до пункту 4.3 Договору розрахунки між Підрядником (Позивачем) і Замовником (Відповідачем) проводяться після підписання акту приймання виконаних підрядних робіт, а, відповідно, тільки у разі неоплати виконаних робіт в обумовлений строк Позивач набуває статусу кредитора, а Відповідач -боржника, на підставі суд чого дійшов висновку про те, що у замовника не виникли боргові зобов'язання з попередньої оплати, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення авансу, а також вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, які є похідними від вимог про стягнення авансу. Зустрічні позовні суд вимоги визнав необґрунтованими.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11. 07.08.2017 Позивач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017, рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2017 залишити без змін (з урахуванням письмових пояснень від 04.12.2017).

12. 29.11.2017 Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити без змін постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 26.04.2017 (з урахуванням додаткових пояснень від 13.12.2017).

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

13. Прострочення Позивачем виконання зобов'язання щодо проведення технічного обстеження існуючої системи мало місце у зв'язку з простроченням Відповідачем виконання покладених на нього обов'язків за Договором і Законом, оскільки строк виконання робіт був прямо пов'язаний із сплатою авансу Відповідачем, про що зазначено в графіку фінансування та виконання робіт. Ні Договором, ні Законом не передбачено, що Замовник звільняється від виконання своїх зобов'язань щодо сплати авансу. Невиконання зобов'язань Замовником унеможливлювало виконання своїх зобов'язань Підрядником. Позивач скористався своїм правом щодо зупинення виконання свого обов'язку за Договором, що передбачено пунктом 6.3.1 Договору та статтею 538 ЦК України. Висновок апеляційного господарського суду про те, що Позивач прострочив виконання свого обов'язку, що стало підставою для несплати авансу суперечать приписам статті 525, частини 4 статті 612 ЦК України.

14. Висновок постанови суду апеляційної інстанції про те, що аванс не є боргом, не відповідає судовій практиці. Згідно з висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 у справі № 5-86кз16 (6-2168ск15), обов'язок сплатити аванс є грошовим зобов'язанням, що дає підстави для стягнення 3 % річних та інфляційних, нарахованих на суму авансу. Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за змістом статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України грошовим є виражене в грошових одиницях зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Така ж правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 18.02.2016 у справі № 910/10220/15. Також скаржник звернув уваги на висновки рішення Європейського суду з прав людини у справі "Редакція газети "Правоє дело" та Штекель проти України" щодо можливості посилання у рішенні національного суду на рішення українських національних судів.

15. Визначаючи, що договір закінчив свою дію, суд апеляційної інстанції не навів законодавчого обґрунтування своїх доводів. Договором встановлено строк його дії, він не втрачає свою дію у разі, якщо зобов'язання за Договором не виконані, а тому укладення додаткових угод не є обов'язковим, про що також зазначив Вищий господарський суду України у постанові від 20.03.2007 у справі № 39/292. Саме по собі закінчення строку дії договору не припиняє зобов'язання, яке не було виконано належним чином, висновки щодо чого також викладені у постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 905/2187/13. Відповідно до статей 525, 526, 530, 538, 598, 599, 631, 651 - 654, 689, 693 ЦК України зобов'язання припиняється лише виконанням, проведеним належним чином. Таким чином відмова Відповідача сплатити аванс є односторонньою відмовою від виконання зобов'язання та прямо порушує норми зобов'язального права, що відповідає висновку, викладеному у постанові Вищого господарського суду України від 09.06.2016 у справі № 904/9212/15.

16. Висновки суду апеляційної інстанції щодо того, що істотні умови Договору не можуть бути змінені, не відповідає нормам пункту 4 частини 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

17.Замовник не довів факт відсутності видатків на здійснення розрахунків за Договором, а відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

18. Постанова апеляційного господарського суду прийнята без дотримання вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), що має наслідком також порушення вимог статті 43 цього Кодексу щодо оцінки доказів, яка має ґрунтуватись на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи.

19.Висновки суду щодо передачі фронту робіт Підрядникові та виконання інших зобов'язань Замовником, а також щодо підстав звільнення від відповідальності Позивача у разі прострочення не відповідають умовам Договору та нормам чинного законодавства, при вирішенні спору судом порушено статті 526, 612, 613 ЦК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

20. На момент настання обов'язку Відповідача щодо сплати авансу Підрядником (Позивачем) було допущено невиконання Графіку робіт, що поставило під сумнів виконання договору в цілому.

21. Позивачем надано недостовірні висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи на матеріально-технічні ресурси, які використовуються для виконання робіт, відповідно до пункту 7.1 Договору.

22. Термін дії Договору закінчився 31.12.2016 (пункт 15.1 Договору), а відповідно до частини 3 статті 180 ГК України, частини 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору не можуть змінюватись після його підписання до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі.

23. Акти виконаних робіт направлені Позивачем Відповідачу листом від 29.12.2016 та отримані останнім 04.01.2017, в той час як Договір закінчив свою дію 31.12.2016.

24. Фінансування робіт, тобто видатки Замовника на проведення вказаних робіт у поточному році були зменшені до нульового значення, а отже не передбачені, тому оплата не може бути здійснена в обсязі, визначеному у Договорі.

Позиція Верховного Суду

Щодо наслідків прострочення виконання зобов'язання за договором підряду

25. Суд погоджується з доводами Скаржника (пункт 13) про те, що прострочення виконання зобов'язання Підрядником (Позивачем) не має наслідком припинення зобов'язань Замовника (Відповідача) за Договором, оскільки згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, серед яких, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Разом з цим статтею 525 ЦК України встановлено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом першої інстанції, пунктом 6.1.4 договору наслідком порушення Підрядником строків виконання робіт визначено розірвання договору, однак судами не встановлено, що Відповідач скористався своїм правом на розірвання договору. Водночас, встановлено, що Договором не передбачено звільнення Замовника (Відповідача) від виконання його зобов'язань внаслідок порушення Підрядником (Позивачем) строків виконання робіт. Наведене спростовує доводи відзиву на касаційну скаргу (пункт 20) щодо правомірності несплати Відповідачем авансу з посиланням на прострочення Позивачем виконання робіт за Договором.

Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки зобов'язання Відповідача сплатити аванс, строк виконання якого був встановлений у Договорі, не було виконане Відповідачем у цей строк, у відповідності до вимог статті 538 ЦК України та пункту 6.3.1 Договору Позивач (Підрядник) правомірно скористався своїм правом зупинення виконання своїх зобов'язань за Договором, у зв'язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань, про що Позивач повідомив Відповідача відповідним листом, а тому суд погоджується з доводами Скаржника в цій частині.

Щодо правової природи зобов'язання із сплати авансу

26. Суд вважає обґрунтованими доводи Скаржника (пункт 14) про неправильність висновків суду апеляційної інстанції щодо правової природи авансового платежу та звертається до висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 у справі № 5-86кз16 (6-2168ск15), в якій суд зазначив, що, суди апеляційної та касаційної інстанцій, установивши, що рішенням суду […] стягнуто грошову суму авансу […] і таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням, дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності між сторонами грошових зобов'язань, які ОСОБА_8 належним чином не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивачки інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Щодо припинення зобов'язань внаслідок закінчення строку дії договору

27. Суд погоджується з доводами Скаржника (пункт 15) про відсутність підстав вважати зобов'язання за Договором припиненими, оскільки, як встановлено судами, пунктом 15.1 Договору сторони погодили, що він діє до 31.12.2016, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань, що відповідає положенням статті 599 ЦК України, за якою зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Також Суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 21.12.2016 у справі № 905/2187/13, згідно з якою за загальним правилом зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України, стаття 202 ГК України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов'язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору. Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку. У зв'язку з цим Суд відхиляє посилання Відповідача (пункти 22, 23) на закінчення терміну дії Договору як на підставу звільнення від обов'язку сплати авансового платежу.

28. При цьому посилання Відповідача на неможливість здійснення оплати, оскільки фінансування робіт не передбачено у поточному році (пункт 24), на неправомірність чого також посилається Скаржник (пункт 17) відхиляються Судом з огляду на те, що відсутність фінансування не є підставою для припинення зобов'язань за Договором, та звільнення від виконання договірних обов'язків.

29. Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновками суду першої інстанції дійшов про те, що строк виконання Відповідачем обов'язку із сплати авансового платежу за Договором настав, а обставини, які б свідчили про відсутність підстав для звільнення останнього від його виконання, відсутні, у зв'язку з чим правомірно задовольнив первісно заявлені позовні вимоги про стягнення суми авансу, а також нарахованих на цю суму розміру 3 % річних та інфляційних втрат.

30. За таких обставин висновки апеляційного господарського суду не відповідають обставинам справи та прийняті з порушенням наведених норм матеріального права, у зв'язку з чим постанова апеляційного господарського суду підлягає скасуванню, а законне та обґрунтоване рішення місцевого господарського суду - залишенню в силі.

Судові витрати

31. У зв'язку з тим, що суд задовольняє касаційну скаргу та скасовує постанову апеляційного суду, на Відповідача покладаються витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у сумі 15246,00 грн.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 304, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша будівельно-монтажна група" задовольнити.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 у справі № 910/123/17 скасувати, рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2017 - залишити в силі.

3. Судові витрати за подання касаційної скарги в розмірі 15246,00 грн. стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на користь ТОВ "Будівельно-монтажна група".

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Пільков

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак