КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2018 р. Справа№ 910/19094/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

від позивача: ОСОБА_2 адвокат, представник згідно ордеру серії КВ №396101 від 30.01.18

від відповідача: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємець ОСОБА_3

на рішення Господарського суду міста Києва від 17 листопада 2017 року

(повний текст складено 30.11.2017 р.)

у справі № 910/19094/17 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємець ОСОБА_4

до Фізичної особи-підприємець ОСОБА_3

про стягнення 303 353,33 грн., -

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - відповідач) про стягнення 303353,33 грн., з яких: інфляційні втрати в розмірі 261098,54 грн., 3% річних в розмірі 24670,01 грн., пеня в розмірі 17584,68 грн. (а.с. 5-10).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не погашено у повному обсязі, стягнуту за рішенням суду у справі № 910/2454/14 заборгованість.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17 листопада 2017 року у справі №910/19094/17 позов задоволено (а.с.78-83).

22 грудня 2017 року ФОП ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 17 листопада 2017 року у справі № 910/19094/17, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову (а.с. 76-83).

Апеляційну скаргу мотивовано неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 січня 2018 року, апеляційна скарга ФОП ОСОБА_3 у справі №910/19094/17 передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Мальченко А.О.

12 січня 2018 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Мальченко А.О. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП ОСОБА_3 на рішення Господарського суду міста Києва від 17 листопада 2017 року у справі № 910/19094/17, зупинено дію оскаржуваного рішення, розгляд апеляційної скарги призначено на 30 січня 2018 року.

24 січня 2018 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (а.с. 113-118).

30 січня 2018 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду розгляд справи відкладено на 13 лютого 2018 року.

13 лютого 2018 року у судовому засіданні у яке з'явились представники сторін та надали свої пояснення по суті спору, оголошено перерву до 28 лютого 2018 року.

26 лютого 2018 року від відповідача надійшли пояснення щодо розрахунку інфляційних втрат та 3% річних.

Представник ФОП ОСОБА_3 у судове засідання 28 лютого 2018 року не з'явився, через електронну пошту подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивував неможливості вчасно повернутись з відрядження через погодні умови та прибуття у судове засідання.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Статтею 202 ГПК України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасників справи.

Суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними (ч. 11 ст. 270 ГПК України).

Тобто підставою для відкладення розгляду справи за клопотанням учасника справи у випадку неможливості його явки у судове засідання є наявність обґрунтованих причин такої неявки.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58 ГПК України).

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 56 ГПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Враховуючи викладене, відповідач не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника, - адвоката або здійснювати самопредставництво.

При цьому оскільки представником відповідача не доведено неможливості здійснення такої заміни представника або здійснення самопредставництва особи, яку він представляє, а також факту неможливості розгляду справи без участі відповідача, з метою недопущення порушення процесуальних строків, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

За змістом ч. 3 ст. 216 ГПК України, про відкладення розгляду справи або перерву в судовому засіданні, місце, дату і час нового судового засідання або продовження судового засідання суд повідомляє під розписку учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, які були присутніми в судовому засіданні.

Отже, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, що підтверджується судовою розпискою від 28.02.2018 р. про оголошення перерви у судовому засіданні та протоколом судового засідання.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи викладене та те, що ухвалою про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду явка сторін обов'язковою не визнавалась і учасників процесу попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, апеляційна скарга буде розглянута за наявними матеріалами і така неявка представника відповідача не перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 28 лютого 2018 року представник ФОП ОСОБА_4 надав пояснення у яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ч. 1 ст. 271 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

01 квітня 2012 року між ФОП ОСОБА_4 (даді - позивач), як орендодавцем та ФОП ОСОБА_3 (далі - відповідач), як орендарем укладено Договір №1/010412 оренди нежитлового приміщення (частини нежитлового приміщення у розмірі 78,25 кв.м. (50% від загальної площі приміщення 156,50кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15-18).

Згідно акту приймання-передачі від 01 квітня 2012 року, частина приміщення площею 78,25 м2 була передана позивачам в оренду та прийнята в оренду відповідачем.

Пунктом 4.1. Договору сторони встановили строк дії Договору з 01 квітня 2012 року по 01 березня 2015 року, включаючи обидві дати.

Відповідно до підпункту 9.1.1 пункту 9.1 Договору у випадку прострочення з оплати орендних платежів орендарі сплачують пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Договір може бути розірвано за ініціативою будь-якої зі сторін за умови надсилання стороною-ініціатором письмового попередження про таке припинення за гри місяці (п. 10.1. Договору).

14 лютого 2014 року ФОП ОСОБА_4 звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ФОП ОСОБА_3 229 846,74 грн. заборгованості, що утворилася у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення від 01.04.2012 №1/010412 (далі - Договір): з яких 223200,31 грн. заборгованості з орендної плати з жовтня по 08.01.2014 р. та комунальних платежів з листопада по грудень 2013 року, 4 522,71 грн. пені за період з 11.10.2013 по 05.02.2014; 1084,13 грн. інфляційних втрат з 11.10.2013 по 11.01.2014 та 1 039,59 грн. 3% річних з 11.10.2013 по 05.02.2014 (а.с. 20-24).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2015 у справі № 910/2454/14 позов задоволено повністю (а.с. 25-36, 37-41).

Вказаним рішенням також встановлено, що: "Договір є припиненим з 08.01.2014, оскільки відповідач повідомив позивача про розірвання 08.10.2013".

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 09 лютого 2015 року у справі № 910/2454/14 видано наказ від 08 липня 2015 року (а.с. 42).

Відповідно до наданої позивачем "Інформації про виконавче провадження" № 49784909 по виконанню наказу Господарського суду міста Києва від 08.07.2015 № 910/2454/14 станом на 26.10.2017, виконавчий документ передано на виконання до підприємства ТОВ "Марко Фарм ЛТД" на якому працює ОСОБА_3 (а.с. 43-45).

За змістом виписок по рахунку ФОП ОСОБА_4, на рахунок вказаної особи зараховано перераховані Шевченківським РВДС за ВП 49784909/10 кошит у загальній сумі 218415,07 грн., а саме: 2712,17 грн. - 16.05.2017, 76528,04 грн. - 14.06.2017, 1188,00 грн. 31.07.2017, 45000,00 грн. - 23.08.2017, 92986,86 грн. - 25.10.2017 (а.с. 46-50).

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що не зважаючи на наявність рішення суду відповідачем заборгованість повністю не погашена, а тому позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати за період з 06.02.2014 про 30.09.2017, 3% річних за період з 06.02.2014 по 26.10.2017 та пеню за період з 25.04.2017 по 25.10.2017, який не увійшов у період нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені, що стягнуті за рішенням у справі № 910/2424/14.

Звертаючись з апеляційною скаргою відповідач зазначає, що оскільки договір є припиненим з 08.01.2014 р., а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для стягнення пені; за доводами апелянта станом на момент звернення з даним позовом, відповідачем перераховано ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві з призначення платежу "сплата боргу згідно ВП № 49784909 від 18.01.2016 р." стягнуту з нього заборгованість у повному обсязі на підтвердження чого до апеляційної скарги долучено копії квитанцій та платіжних доручень.

На підтвердження перерахування ФОП ОСОБА_3 загальної суми 227986,86 грн. надано квитанції: № 15 від 30.05.2017 р. на суму 85000,00 грн.; №15 від 17.07.2017 р. на суму 50000,00 грн.; № 53 від 26.09.2017 р. на суму 92986,86 грн. (а.с. 97).

На підтвердження перерахування ТОВ "Марко Фарм ЛТД" загальної суми 6 456,82 грн. надано платіжні доручення:№ 276 від 07.12.2017 на суму 639 грн., № 288 від 13.12.2016 на суму 639 грн., № 337 від 30.12.2016 на суму 639 грн.,№454 від 07.02.2017 на суму 628,85, № 693 від 11.04.2017 на суму 660 грн., № 792 від 12.05.2017 на суму 31.15 грн., № 692 від 11.04.2017 на суму 580 грн., № 1056 від 05.07.2017 на суму 1320,00 грн., № 1392 від 05.09.2017 на суму 1319,82 грн. (а.с. 98-102).

Відповідач посилався на те, що ТОВ "Марко Фарм ЛТД" разом з листом № 101-юр від 02.10.2017 направило на адресу ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві копії платіжних доручень на підтвердження того, що постанову від 18.01.2016 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника протягом періоду з грудня 2016 року по вересень 2017 року виконано у повному обсязі (а.с. 96).

Також апелянт зазначає про те, що про час та місце розгляду справи судом першої інстанції він дізнався після закінчення такого розгляду (11.12.2017) з огляду на що був позбавлений можливості подати заперечення на позов.

У апеляційній скарзі апелянт просив прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову. У поясненнях щодо розрахунку інфляційних втрат та 3% річних апелянт зазначав про те, 3% річних та інфляційні втрати мають нараховуватись виключно з дати видачі наказу (08.07.2015) і по дату дати сплати відповідних коштів та має складати 131717,79 грн. 3% річних та 52328,81 грн. інфляційних втрат.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що законом не передбачено такої підстави припинення зобов'язання, як припинення договору; відповідно до п. 1.24 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі, а тому надані відповідачем платіжні доручення не є доказом виконання відповідачем зобов'язання.

З'ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2015 р. у справі №910/2454/14 встановлено обставини порушення відповідачем грошового зобов'язання зі сплати на користь позивача орендної плати та комунальних платежів у загальному розмірі 223200,31 грн.

Обставини, встановлені рішенням суду в т.ч. господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).

Отже, факти, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 09.02.2015 р. у справі №910/2454/14 щодо розміру основного боргу, періодів нарахування та розрахунку пені, інфляційних втрат та 3% річних, яке набрало законної сили, мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню при розгляді цієї справи.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604 - 609 ЦК, відповідно до яких зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобов'язання як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК. Вказаної правової позиції дотримується Верховний суд України у постановах від 12.09.2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24.10.2011 р. у справі № 3-89гс11, від 14.11.2011 р. у справі № 3-116гс11, від 23.01.2012 р. у справі № 3-142гс11.

При цьому, колегія суддів зазначає, що прийняття рішення та видача наказу не змінює строку виконання зобов'язання та моменту виникнення заборгованості, оскільки таким рішенням лише вноситься визначеність у правовідносини сторін, з огляду на що доводи відповідача про необхідність здійснення розрахунку інфляційних втрат та 3% річних не за весь період прострочення здійснення платежу (який не увійшов у попередній період стягнення), а з моменту видачі судового наказу є безпідставними.

За змістом п. 30.1. ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в України" переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Момент зарахування перерахованих Шевченківським РВДС коштів у загальній сумі 218415,07 грн. на рахунок позивача підтверджується виписками по рахунку ФОП ОСОБА_4, перераховано ОСОБА_4 за ВП 49784909/10: 2712,17 грн. - 16.05.2017, 76528,04 грн. - 14.06.2017, 1188,00 грн. 31.07.2017, 45000,00 грн. - 23.08.2017, 92986,86 грн. - 25.10.2017 (а.с. 46-50).

За змістом ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Пунктом 9.1.1.1. Договору визначено, що при виникненні штрафних санкцій суми коштів, що надходять від орендарів будуть зараховані орендодавцем в наступному порядку: 1) сплата пені; 2) сума простроченої орендної плати; 3) сплата орендної плати наступних періодів.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів зазначає про правомірність здійснення розрахунку заявлених до стягнення позивачем сум на заборгованість, погашення якої здійснювалось у визначеному ст. 534 ЦК України та п. 9.1.1.1. Договору порядку з урахуванням моментів надходження вказаних коштів на рахунок позивача та періодів існування заборгованості.

При цьому, враховуючи, що загальна сума стягнутих за судовим рішенням у справі №910/2454/14 пені, 3% річних інфляційних втрат та судового збору складає 11243,37 грн., виконання відповідачем зобов'язань по сплаті стягнутої заборгованості з орендної плати та комунальних платежів почалось з моменту надходження на рахунок позивача 14.06.2017 р. платежу у сумі 76258,04 грн., з яких, з урахуванням вищезазначених положень, в рахунок погашення основних зобов'язань, могло бути зараховано 67996,84 грн.

Здійснивши перевірку розрахунку заявлених до стягненя інфляційних втрат та 3% річних, з урахуванням відсутності можливості вийти за межі позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат за період з 06.02.2014 про 30.09.2017 та 3% річних за період з 06.02.2014 по 26.10.2017 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня є договірною величиною, яка підлягає застосуванню тільки в період дії договору.

Відповідно до підпункту 9.1.1 пункту 9.1 Договору, на який, як на підставу нарахування пені посилається позивач, у випадку прострочення з оплати орендних платежів орендарі сплачують пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно ч. 7 ст. 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Отже, законодавством передбачено, що правовим наслідком закінчення строку дії договору є відсутність договору як підстави, з якою закон пов'язує здійснення прав і виконання обов'язків сторонами за цим договором.

Факт припинення Договору оренди №1/010412 з 08.01.2014 встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2015.

Враховуючи викладене, зі вказаної дати також припинилась дія п. 9.1.1 Договору оренди, якою передбачено розмір і порядок нарахування пені, а тому нарахування пені поза межами дії договору є неправомірним, з огляду на що позовні вимоги про стягнення нарахованої за період з 25.04.2017 по 25.10.2017 пені у сумі 17584,68 грн. є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Тому, рішення Господарського суду м. Києва від 17 листопада 2017 року у справі №910/19094/17 необхідно скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог відмовити.

Апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду міста Києва від 17 листопада 2017 року у справі №910/19094/17 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу задоволено частково (на 5,8%), апелянту за рахунок позивача належить відшкодувати 395,88 грн. судового збору за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Господарського суду міста Києва від 17 листопада 2017 року у справі №910/19094/17 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17 листопада 2017 року у справі №910/19094/17 скасувати частково. Резолютивну частину рішення викласти у наступній редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків: НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_3; реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків: НОМЕР_2) інфляційні втрати в розмірі 261098 (двісті шістдесят одну тисячу дев'яносто вісім) грн. 54 коп., 3% річних в розмірі 24670 (двадцять чотири тисячі шістсот сімдесят) грн. 01 коп. та судовий збір у розмірі 4286 (чотири тисячі двісті вісімдесят шість) грн. 40 коп. В іншій частині позовних вимог відмовити."

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_3; реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків: НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків: НОМЕР_1) 395 (триста дев'яносто п'ять) грн. 88 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

5. Справу № 910/19094/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

А.О. Мальченко

Дата складення повного тексту - 02.03.2018 р.