ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року м. ОдесаСправа № 915/1063/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.,

суддів: Аленіна О.Ю., Богатиря К.В.

секретар судового засідання Герасименко Ю.С.

за участю:

За участю представників відповідно до протоколу судового засідання від 26.02.2018

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юг-Агро-Групп»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.12.2017

суддя - Смородінова О.Г.

Час і місце ухвалення: 15:00 год.; м. Миколаїв

Дата складання повного тексту 11.12.2017

по справі № 915/1063/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юг-Агро-Групп»

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Україна»

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБРІЙ-НК»

про стягнення 601346,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юг-Агро-Групп» (далі - ТОВ «Юг-Агро-Групп») звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Україна» (далі - ТОВ «ЛДК Україна») заборгованість за поставлений товар в сумі 601346,13 грн. та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБРІЙ-НК» (далі - ТОВ «ОБРІЙ-НК») у солідарному порядку, як з поручителя, заборгованість ТОВ «ЛДК Україна» за поставлений товар в сумі 300000,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: умов договору про наміри від 23.08.2017; видаткових накладних № РН-0000020 від 10.07.2017, № РН-0000047 від 20.08.2017, № РН-0000048 від 18.08.2017, № РН-0000049 від 19.08.2017, № РН-0000050 від 20.08.2017; письмової вимоги позивача № 12/09 від 12.09.2017; умов договору поруки № 23/08-11П від 23.08.2017; норм статей 181, 184, 265, 193 Господарського кодексу України, статей 554, 526 Цивільного кодексу України, та мотивовані тим, що відповідачем-1 не сплачена заборгованість за поставлений товар в сумі 601346,13 грн. за наведеними накладними.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 05.12.2017 в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТОВ «Юг-Агро-Групп» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішенням Господарського суду Миколаївської області від 05.12.2017 в частині відмови у задоволені позову, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов частково, а саме стягнути з ТОВ «ЛДК Україна» на користь ТОВ «Юг-Агро-Групп» заборгованість за поставлений товар в сумі 601346,13 грн.

Зокрема, особа яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що рішення господарського суду Миколаївської області є незаконним та необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд визнав встановленими обставини, які фактично не доведені та не ґрунтуються на доказах.

Скаржник зазначає, що як на момент здійснення спірних поставок, так і станом на 28.08.2017 між сторонами не було договорів, укладених у формі єдиного документу (договорів поставки), оскільки такі договори не були підписані та повернуті ТОВ «Юг-Агро-Групп».

ТОВ «Юг-Агро-Групп» вважає доведеним, що останній поставив ТОВ «ЛДК Україна» товар саме за видатковими накладними, а тому слід керуватися нормами ст. 184 ГК України щодо спрощеного порядку оформлення договорів. Доказами укладення договору поставки у спрощений спосіб є відсутність оригіналу єдиного документу з погодженими істотними умовами та підписами сторін та наявність первинних документів - видаткової накладної, які підтверджують фактичну поставку товару.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Філінюк І.Г., судді - Аленін О.Ю., Богатир К.В.) від 26.12.2017 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Юг-Агро-Групп» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.12.2017 у справі № 915/1063/17.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.01.2018 призначено справу №915/1063/17 до розгляду на 24.01.2018 об 11:30 год.

11.01.2018 до Одеського апеляційного господарського суду надійшов відзив ТОВ «ЛДК Україна» на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Миколаївської області по справі № 915/1063/17, відповідно до якого ТОВ «ЛДК Україна» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

19.01.2018 до суду надійшла відповідь ТОВ «Юг-Агро-Групп» на відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 24.01.2018 оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги до 26.02.2018 до 11:00.

16.02.2018 до суду надійшли додаткові пояснення від ТОВ «Юг-Агро-Групп».

В судовому засіданні 26.02.2018 представник позивача надав пояснення по суті спору, підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити апеляційну скаргу, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.12.2017 скасувати.

Представник відповідача-1 надав пояснення по суті спору, заперечував проти доводів апеляційної скарги та просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.12.2017 залишити без змін.

Товариства з обмеженою відповідальністю «ОБРІЙ-НК» в судове засідання не з'явилось, про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлене належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов'язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23 серпня 2017 року між ТОВ «Юг-Агро-Групп» (надалі - постачальник) та ТОВ «ЛДК Україна» (надалі - покупець) укладено договір про наміри про наступне: покупець має намір придбати, а постачальник - поставити покупцю зернові культури, зокрема, такими культурами можуть бути насіння соняшника, насіння ячменю, насіння кукурудзи, насіння пшениці, насіння рапсу, насіння гороху, сою та іншу сільськогосподарську продукцію («сільськогосподарська продукція») у кількості, за ціною та на умовах, що будуть визначені сторонами у відповідних договорах поставки (п. 1).

Вказаний договір скріплений підписами та печатками обох сторін, а також 23.08.2017 посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. і зареєстрований в реєстрі за № 737.

Тією ж датою, 23 серпня 2017 року, позивач, як кредитор, укладає договір поруки № 23/08-11П з Товариством з обмеженою відповідальністю «ОБРІЙ-НК», як поручителем, на предмет того, що поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань ТОВ «ЛДК Україна», що виникнуть з договорів поставки сільськогосподарської продукції, укладених на підставі (на виконання) договору про наміри, укладеного у м. Одеса 23.08.2017, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г.О. (зареєстровано у реєстрі за № 737 від 23.08.2017) (далі - основний договір), який було укладено між кредитором та боржником.

Зокрема: пунктом 3.1 цього договору передбачено, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов'язання, але у розмірі, що не перевищує 300000,00 грн.; пунктом 4.4.1 передбачено, що у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором, має право звернутися до поручителя з вимогою про виконання таких зобов'язань або до суду; пунктом 6.1 передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

За даними позивача, відповідні договори поставки, про які йшла мова у п. 1 договору про наміри, між ТОВ «Юг-Агро-Групп» та ТОВ «ЛДК Україна» не підписані відповідачем-1 та не повернуті останнім.

Отже, на підставі приписів статей 181, 184 Господарського кодексу України позивач керується у спірних відносинах спрощеним порядком оформлення договорів, оскільки ТОВ «Юг-Агро-Групп» фактично прийняло замовлення від ТОВ «ЛДК Україна» на поставку товару (сільськогосподарської продукції) та виконало його, використовуючи для оформлення первинної документації реквізити договорів, які не були підписані.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач надає суду, як доказ виникнення зобов'язань у відповідача-1 перед позивачем з договорів поставки сільськогосподарської продукції, укладених на підставі договору про наміри від 23 серпня 2017 року, наступні первинні документи:

1) рахунок-фактура № СФ-0000020 від 10.07.2017 та видаткова накладна № РН-0000020 від 10.07.2017 на суму 362108,53 грн.;

2) рахунок-фактура № СФ-0000047 від 20.08.2017 та видаткова накладна № РН-0000047 від 20.08.2017 на суму 414033,00 грн.;

3) рахунок-фактура № СФ-0000048 від 18.08.2017 та видаткова накладна № РН-0000048 від 18.08.2017 на суму 258264,00 грн.;

4) рахунок-фактура № СФ-0000049 від 19.08.2017 та видаткова накладна № РН-0000049 від 19.08.2017 на суму 406572,00 грн.;

5) рахунок-фактура № СФ-0000050 від 20.08.2017 та видаткова накладна № РН-0000050 від 20.08.2017 на суму 271728,00 грн.

За наведеними видатковими накладними та рахунками замовленням виступають: договір № К1707-1032 від 10.07.2017, договір № К1708-1076 від 18.08.2017 та договір № К1708-1077 від 18.08.2017; товаром виступає ячмінь та пшениця.

Банківські виписки які надані позивачем в обґрунтування заявленої до стягнення суми, вказують на оплати, проведені ТОВ «ЛДК Україна»:

- 206611,20 грн. - 30.08.2017 за пшеницю по контракту № К1708-1077 від 18.08.2017 згідно рахунку-фактури № СФ-000048 від 18.08.2017;

- 217382,40 грн. - 30.08.2017 за пшеницю по контракту № К1708-1077 від 18.08.2017 згідно рахунку-фактури № СФ-000050 від 20.08.2017;

- 325257,60 грн. - 30.08.2017 за пшеницю по контракту № К1708-1077 від 18.08.2017 згідно рахунку-фактури № СФ-000049 від 19.08.2017;

- 289686,56 грн. - 11.07.2017 за ячмінь по контракту № К1707-1032 від 10.07.2017 згідно рахунку № 20 від 10.07.2017;

- 72421,64 грн. - 17.08.2017 за ячмінь по контракту № К1707-1032 від 10.07.2017 згідно рахунку № 20 від 10.07.2017.

12 вересня 2017 року позивач звертався до відповідача-1 з письмовою вимогою № 12/09 про оплату заборгованості за поставлений товар по наведеним накладним у сумі 601346,13 грн. За даними позивача, сума боргу не сплачена.

Предметом даного спору виступають майнові вимоги позивача до відповідачів щодо стягнення заборгованості за поставлений товар по видатковим накладним як від покупця, так і від поручителя (у солідарному порядку).

В якості підстави задоволення заявлених вимог позивач висуває: договір про наміри, укладений 23.08.2017 між ТОВ «Юг-Агро-Групп» та ТОВ «ЛДК Україна»; договір поруки № 23/08-11П від 23.08.2017 між ТОВ "ОБРІЙ-НК" та ТОВ «Юг-Агро-Групп»; видаткові накладні (5 одиниць) та норми статей 181, 184 Господарського кодексу України, статті 554 Цивільного кодексу України.

Колегія Одеського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволені позову у зв'язку з тим, що поставка товару відбувалося за укладеними договорами поставки, а не у спрощеному порядку на підставі умов договору про наміри від 23.08.2017 та видаткових накладних, відповідно до наступного.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 184 ГК України при укладенні господарського договору на основі вільного волевиявлення сторін проект договору може бути розроблений за ініціативою будь-якої із сторін у строки, погоджені самими сторонами. Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

Згідно з приписами статті 712 (ч. 1) Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

З аналізу умов договору про наміри від 23.08.2017 вбачається, що дія даного договору не поширюється на зобов'язання, які виникли до моменту укладення договору про наміри.

Крім того, договір про наміри не є попереднім договором у розумінні ст. 635 Цивільного кодексу України, яким може бути встановлене зобов'язання щодо укладання основного договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 635 ЦК України договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Виходячи із системного аналізу цивільного і господарського законодавства, договір про наміри (у даному випадку - укладений 23.08.2017 між ТОВ «Юг-Агро-Групп» та ТОВ «ЛДК Україна») носить декларативний характер, оскільки не є попереднім договором, тобто таким, що не є обов'язковим до виконання сторонами.

Крім того, виходячи з аналізу, що ґрунтується виключно на наданих позивачем доказах, у відповідача-1 існує заборгованість перед позивачем в розмірі 601346,13 грн. за видатковими накладними № РН-0000020 від 10.07.2017, № РН-0000047 від 20.08.2017, № РН-0000048 від 18.08.2017, № РН-0000049 від 19.08.2017, № РН-0000050 від 20.08.2017, які були оформлені раніше за дату укладання договору про наміри.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанцією, оскільки між позивачем та відповідачем-1 не було укладено жодного договору поставки після укладання договору про наміри від 23.08.2017, то відповідно і не виникло жодних зобов'язань на його підставі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем надано суду першої інстанції, копії договорів поставки № К1707-1032 від 10.07.2017, № К1708-1076 від 18.08.2017 та № К1708-1077 від 18.08.2017, оригінали яких оглянуті колегією суддів в судовому засіданні 26.02.2018.

Отже, як вбачаться з видаткової накладної № РН-0000020 від 10.07.2017 поставка товару на суму 362108,53 грн. здійснена на підставі Договору поставки № К1707-1032 від 10.07.2017.

Поставка товару на суму 414033,00 грн. за видатковою накладною № РН-0000047 від 20.08.2017 здійснена на підставі Договору поставки № К1708-1076 від 18.08.2017.

Поставка товару на суму 258264,00 грн. за видатковою накладною № РН-0000048 від 18.08.2017 здійснена на підставі Договору поставки № К1708-1077 від 18.08.2017.

Отже, вищевказані договори поставки виступили підставою в якості замовлень у видаткових накладних, рахунках та банківських виписках, наданих позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, крім того договорами поставки визначені інші умови порядку оплати товару, ніж ст. 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Таким чином, оскільки поставка товару відбулася на підставі укладених між ТОВ «Юг-Агро-Групп» та ТОВ «ЛДК Україна» договорах поставки, а не у спрощений спосіб на підставі ст. 184 ГК України, колегія суддів дійшла висновку, про відсутність порушення відповідачем-1 об'єктивного права позивача у спірних відносинах, а саме в межах зазначених підстав позову.

Колегія апеляційної інстанцію не приймає доводи апеляційної скарги, що позивачем не укладалися договори поставки, оскільки оригінали договорів оглянуті колегією суддів, на договорах містяться печатки та підписи сторін, проте оскільки ці договори не є предметом дослідження в даній справі та не є підставою позову, суд не виходить за межі предмету позову, а отже не має права надавати оцінку зазначеним договорам.

Більше того, порушені позивачем з цього приводу питання про недостовірність наданих відповідачем - 1 письмових доказів, їх підробку мають доводити у тому числі, в рамках кримінального провадження.

На підставі викладеного, рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.12.2017 по справі № 915/1063/17 є законним та обґрунтованим, оскільки його винесено в результаті повного з'ясування обставин, що мають значення для справи та правильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ «Юг-Агро-Групп» суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до п. «в» ч.4 ст.282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги) покладаються на ТОВ «Юг-Агро-Групп», оскільки доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281- 283

Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 05.12.2017 у справі № 915/1063/17 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юг-Агро-Групп» - залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти Товариство з обмеженою відповідальністю «Юг-Агро-Групп».

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку, передбаченому параграфом 1 глави 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.03.2018.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя К.В. Богатир