ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2018 р.Справа № 922/4008/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюкову Ю.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", с. Базилівщина
до Товариство з обмеженою відповідальністю "Цефей", м. Дергачі
про стягнення коштів у розмірі 40 822,06 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 2-415д від 02.01.18,

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей", про стягнення заборгованості за послуги по зберіганню сировини по договору № 36/6-П/Ш від 09.01.2015 року в розмірі 35 214,04 грн., інфляційних втрат у розмірі 4 579,28 грн., 3% річних у розмірі 1 028,74 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01 грудня 2017 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/4008/17 і призначено її до слухання у судовому засіданні на 15 січня 2018 року. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п. 1 Розділу XI Перехідних Положень ГПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ГПК України. Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 грудня 2017 року призначено справу № 922/4008/17 в порядку загального позовного провадження; почато у справі № 922/4008/17 підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 15 січня 2018 року. 15 січня 2018 року, протокольною ухвалою господарського суду Харківської області, відкладено підготовче засідання до 29 січня 2018 року, на підставі ст. 177, п. 7 ч. 2 ст. 182, п. 1 ч. 2 ст. 183, п. 1 ч. 2 ст. 202 ГПК України. 29 січня 2018 року, протокольної ухвалою господарського суду Харківської області, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 лютого 2018 року.

В призначене судове засідання 13 лютого 2018 року з'явився представник позивача. Відповідач свого уповноваженого представника в дане судове засідання не направив, відзив на позовну заяву не надав, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленнями та Витягами з відстеження пересилання поштових відправлень (арк. спр. 48-51, 52, 59-63, 64, 70-71) та повністю узгоджується з приписами п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України. Судом перевірено адресу відповідача: згідно ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження відповідача - 62303, Харківська обл., Дергачівський р-н, м. Дергачі, вул. Лозівська, буд. 96, саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем - копія позовної заяви з доданими до неї документами. Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Під час розгляду справи по суті позивачем позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів позивача фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

09 січня 2015 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було укладено договір № 36/6-П/Ш про надання послуг по переробці вуглеводневої сировини. Відповідно до п.п. 1.1, 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3, 1.2 договору, замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання наступних послуг: по прийманню та переробці на Шебелинському відділенні з переробки газового конденсату та нафти (ШВПГКН) на давальницьких умовах, вуглеводної сировини (стабільного газового конденсату та нафти), що належать замовнику, далі - "сировина"; по виготовленню нафтопродуктів (далі - готової продукції) із сировини замовника в асортименті та обсягах відповідно до матеріальних балансів вироблення (згідно п. 2.3.2 цього договору); з зберігання сировини та готової продукції замовника у сховищах виконавця. За надання виконавцем вищевказаних послуг замовник на умовах, передбачених даним договором, здійснює оплату виконавцю вартості надання послуг та в повному обсязі відшкодувати витрати, які останній несе в зв'язку з виконанням цього договору. Послуги з зберігання не надаються на кількість сировини, що була поставлена замовником протягом календарного місяця. На залишок поставленої сировини, не взятий у переробку, що був визначений на останню дату звітного місяця зі складанням уповноваженими представниками сторін актів звірки руху сировини та готової продукції. Виконавець нараховує послуги з зберігання по цінах, визначених п. 3.2 цього договору, починаючи з першого числа місяця, наступного за звітним з урахуванням природних втрат при зберіганні. Послуги з зберігання не надаються на кількість готової продукції, що була вироблена з сировини замовника або отримана замовником від третьої сторони в резервуарному парку Шебелинського ВПГКН протягом календарного місяця. На залишок готової продукції замовника, що був визначений на останню дату звітного місяця з складання уповноваженими представниками сторін акту звірки руху сировини та готової продукції виконавець нараховує послуги з зберігання по цінах, визначених п. 3.3 цього договору, починаючи з першого числа місяця, наступного за звітним з урахуванням природних втрат при зберіганні. На залишок готової продукції замовника, що знаходиться на зберіганні у виконавця, в кількості меншій, ніж вагонна норма (окремо за кожним найменуванням продукції), послуги з зберігання не надаються. Вагонною нормою вважається наступна кількість продукції: для комУПпонентів бензину та бензину автомобільного - 55 тонн, для іншої продукції - 60 тонн (п.п. 2.5, 2.5.1., 2.5.2, 2.6, 2.6.1, 2.6.2, 2.6.3 договору). Розрахунки за послуги з зберігання сировини проводяться шляхом 100% попередньої оплати грошовими коштами на розрахунковий рахунок виконавця. Ціна на послуги з зберігання сировини складає: починаючи з шостої по десяту добу включно - 0,60 грн./тн. на добу (без ПДВ), крім того ПДВ 0,12 грн. Разом ціна складає 0,72 грн./тн. на добу; починаючи з одинадцятої доби - 9,00 грн./тн. на добу (без ПДВ), крім того ПДВ - 1,80 грн. Разом ціна складає 10,80 грн./тн. на добу. Розрахунки за послуги з зберігання готової продукції проводяться шляхом 100% попередньої оплати грошовими коштами на розрахунковий рахунок виконавця. Ціна на послуги з зберігання готової продукції складає: починаючи з шостої по десяту добу включно - 0,95 грн./тн. на добу (без ПДВ), крім того ПДВ 0,19 грн. Разом ціна складає 1,14 грн./тн. на добу; починаючи з одинадцятої доби - 14,25 грн./тн. на добу (без ПДВ), крім того ПДВ - 2,85 грн. Разом ціна складає 17,10 грн./тн. на добу. Ціни в пунктах 3.2 та 3.3 вказані на момент укладення договору і можуть бути змінені при зміні витрат виконавця про що укладається додаткова угода у формі додатку, який являється невід'ємною частиною цього договору (п.п. 3.2, 3.3., 3.4 договору). Замовник зобов'язаний, у повному обсязі нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань визначених даним договором. Своєчасно та в повному обсязі оплачувати послуги, які надаються виконавцем за цим договором (п.п. 4.1, 4.1.1., 4.1.2 договору). У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором (п. 5.1 договору). Відповідно до п. 8.1 договору, даний договір набирає сили з дати його підписання сторонами і діє: в частині постачання сировини - до 31 грудня 2015 р.; в частині розрахунків, зберігання сировини та готової продукції, переробки сировини, відвантаження готової продукції - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в повному обсязі виконано свої зобов'язання за договором № 36/6-П/Ш по наданню послуг по переробці вуглеводневої сировини, в частині надання послуг зі зберігання, що підтверджується наявними в матеріалах справи актом № 3-08 звірки руху сировини та виробленої продукції від 31 серпня 2016 року; актом № 3-09 звірки руху сировини та виробленої продукції від 30 вересня 2016 року; актами приймання передачі від 01 вересня 2016 року; актом № 4-10 надання послуг по зберіганню вуглеводної сировини від 31 жовтня 2016 року; актом № 4-10-1 надання послуг по зберіганню вуглеводневої сировини від 31 жовтня 2016 року. Втім, відповідач свої зобов'язання за вказаним договором, в частині оплати послуг зі зберігання, своєчасно та в повному обсязі не виконав, що й стало підставою для позивача звернутися з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчиненні певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 936 ЦК України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй на зберігання другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання (ч.ч. 1, 3 ст. 946 ЦК України). З огляду на зазначене, аналізуючи умови укладеного між позивачем та відповідачем у справі договору за № 36/6-П/Ш на надання послуг по переробці вуглеводневої сировини від 09 січня 2015 року, суд визначає, що за своєю правовою природою він є змішаним договором, а саме договором про надання послуг та про зберігання, до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення глави 63 та параграфу 1 глави 66 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі Філії Управління з переробки газу та газового конденсату Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей" заборгованості за послуги по зберіганню сировини (за жовтень та грудень місяці 2016 року) у розмірі 35 214,04 грн. є обґрунтованими, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розглянувши частину позовних вимог про стягнення з відповідача 1 028,74 грн. 3% річних та 4 579,28 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. В пунктах 3.1, 4.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з метою однакового та правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, Вищій господарський суд України визначив, що: інфляційні нарахування на суму бору, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційні процесів за весь час прострочення в їх сплаті; сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так cамо як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем був наданий обґрунтований розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, відповідно до якого сума 3% річних складає 1 028,74 грн. та інфляційних втрат - 4 579,28 грн. Перевіривши правомірність нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних, враховуючи приписи ст. 625 ЦК України, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеним матеріалами справи та таким, що підлягають задоволенню.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, 194, 195, 196, 201, 208-210, 217, 218, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю "Цефей" (62303, Харківська обл., Дергачівський р-н, м. Дергачі, вул. Лозівська, буд. 96, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі філії Управління з переробки газу та газового конденсату Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (39420, м. Полтавська область, Машівський р-н, с. Базилівщина, вул. Польова, 6, ) 35 214,04 грн. заборгованості, 4 579,28 грн. індексу інфляції, 1 028,74 грн. 3% річних та 1 600,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 20.02.2018 р.

Суддя ОСОБА_2

справа № 922/4008/17