РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.02.2018Справа № 910/23361/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСМО ПЛЮС"

до Міністерства оборони України в особі Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України

про визнання рішення тендерного комітету в частині недійсним та визнання договору недійсним

за участю представників:

від позивача: Ткаченко В.О. (довіреність)

від відповідача: Ніколова В.М. (довіреність)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОСМО ПЛЮС" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства оборони України в особі Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України (відповідача), в якому просить суд:

визнати недійсним рішення тендерного комітету Міністерства оборони України в частині визнання переможцем переговорної процедури для потреб оборони за лотом №3 ТОВ "КОСМО ПЛЮС" з метою закупівлі спідньої білизни (1831) (Труси з трикотажного бавовняного кулірного полотна, вид 2) за ідентифікатором закупівлі № UA-2017-06-02-001184-Ь, оформлене Протоколом засідання тендерного комітету Міністерства оборони України №75/329/5 від 03.07.2017 року;

визнати недійсним договір №286/3/17/198 від 10.07.2017 року про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), укладений між Міністерством оборони України та ТОВ "КОСМО ПЛЮС".

Позовні вимоги мотивовані проведенням відповідачем процедури закупівлі з порушенням вимог законодавства у сфері публічних закупівель, оскільки тендерна пропозиція позивача не відповідала визначеним в тендерній документації кваліфікаційним критеріям замовника - Міністерства оборони України, а томі спірні рішення та договір підлягають визнанню недійсними.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

З огляду на ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, судом було встановлено, що справа за вказаним позовом підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2017 за вищевказаним позовом відкрито провадження у справі №910/23361/17 та призначено підготовче засідання у справі на 25.01.2018.

22.01.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що даний позов є спробою позивача уникнути штрафних санкцій за несвоєчасну поставку товару, а також недопущення повернення суми банківської гарантії, що видана йому в якості забезпечення своєчасного та повного виконання умов договору. Відповідач зазначає, що пропозиція відповідача відповідала вимогам замовника та сторонами було дотримано вимог Закону України "Про публічні закупівлі".

В підготовчому засіданні 25.01.2018 на підставі ст. ст. 183, 233 ГПК України, судом оголошено перерву до 20.02.2018.

31.01.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких відповідачем заявлено клопотання про залишення позову без розгляду.

В підготовче судове засідання 20.02.2018 з'явились представники позивача і відповідача.

В судовому засіданні 20.02.2018, судом постановлено вступну та резолютивну частини ухвали про відмову у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.

Також представники позивача і відповідача зазначили, що заяв і клопотань не мають та ними вчинені всі дії передбачені у підготовчому провадженні, в зв'язку з чим надали суду письмові заяви про надання згоди розпочати розгляд справи по суті в день закінчення підготовчого засідання.

Частиною 6 статті 183 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Заслухавши пояснення представників сторін, за результатами підготовчого засідання суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи №910/23361/17 до судового розгляду по суті на той самий день після закінчення підготовчого засідання, про що судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Представник позивача у судовому засіданні 20.02.2018 позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив.

В судовому засіданні 20.02.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.06.2017 Міністерством оборони України (відповідач), як замовником оголошено про проведення переговорної процедури для потреб оборони з метою закупівлі спідньої білизни (1831) (Труси з трикотажного бавовняного кулірного полотна, вид 2) (далі - товар) за ідентифікатором закупівлі №UA-2017-06-02-001184-b.

Начальником лабораторії ДП "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" випробувальної служби Укртест ДП "Укрметртестстандарт" 19.06.2017 р. затверджено протокол випробувань № 1122/00586-ЛП/17 наданих позивачем зразків за показниками, визначеними замовником, на відповідність вимогам ТУ У 14.1-6:2015 "Труси з трикотажного бавовняного кулірного полотна. Технічні умови". Сповіщення про зміни №1.

Відповідно до витягу з протоколу засідання тендерного комітету Міністерства оборони України щодо прийняття рішення про намір укласти договір за переговорною процедурою закупівлі спідньої білизни (1831) (Труси з трикотажного бавовняного кулірного полотна, вид 2) від 03.07.2017 №75/329/5, відповідачем прийнято пропозицію позивача в тому числі щодо закупівлі за лотом №3 та вирішено опублікувати повідомлення про наміри закупити та запросити позивача для укладення договору про закупівлю.

10.07.2017 на підставі зазначеного рішення про визнання позивача переможцем за лотом №3, між позивачем та відповідачем укладено договір №286/3/17/198 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), відповідно до умов якого позивач зобов'язався у строк до 30.08.2017 р. поставити відповідачу товар, а відповідач зобов'язався забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Номенклатура товару, передбаченого для поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору, визначається специфікацією, якою зокрема, передбачено відповідність товару ТУ У 14.1-5:2015 за сповіщенням про зміни №1, зразку еталону та затвердженому робочому зразку. ДСТУ та ГОСТи застосовуються в частині, якій не суперечать технічним умовам на виріб (товар), затвердженим Міністерством оборони України (п. 1.2 договору).

За твердженням позивача, вказану процедуру купівлі товару та укладення договору в частині лоту №3 було проведено з порушенням вимог законодавства у сфері публічних закупівель. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що у п .4 Додатку В до Тендерної документації відповідача (ТУ У 14.1-6:2015) показник повітропроникності має становити не менше ніж 150 дм3/(м2с), однак у протоколі випробувань №1122/00586-ЛП/17 від 19.06.2017 Державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" відсутні відомості щодо значення показника повітропроникності, що на думку позивача не відповідає тендерній документації.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлюються Законом України "Про публічні закупівлі" № 922-VIII від 25.12.2015. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі", цей Закон застосовується: до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень; до замовників, які здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 1 мільйон гривень, а робіт - 5 мільйонів гривень.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України "Про публічні закупівлі", закупівля може здійснюватися шляхом застосування однієї з таких процедур: відкриті торги; конкурентний діалог; переговорна процедура закупівлі.

За змістом ч. 1 ст. 35 Закону України "Про публічні закупівлі" переговорна процедура закупівлі - це процедура, що використовується замовником як виняток і відповідно до якої замовник укладає договір про закупівлю з учасником після проведення переговорів з одним або кількома учасниками. Замовник під час проведення переговорів вимагає від учасника подання ним підтвердженої документально інформації про відповідність учасника кваліфікаційним вимогам відповідно до статті 16 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник відхиляє тендерну пропозицію, зокрема, у разі якщо учасник не відповідає кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям, установленим статтею 16 цього Закону; якщо тендерна пропозиція не відповідає умовам тендерної документації.

Приписами статті 16 Закону України "Про публічні закупівлі" встановлено кваліфікаційні критерії до учасників.

Так, згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 16 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник вимагає від учасників подання ними документально підтвердженої інформації про їх відповідність кваліфікаційним критеріям. Замовник установлює один або декілька з таких кваліфікаційних критеріїв:наявність обладнання та матеріально-технічної бази; наявність працівників відповідної кваліфікації, які мають необхідні знання та досвід; наявність документально підтвердженого досвіду виконання аналогічного договору.

Частиною 3 статті 16 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що визначені замовником згідно з цією статтею кваліфікаційні критерії та перелік документів, що підтверджують інформацію учасників про відповідність їх таким критеріям, зазначаються в тендерній документації та вимагаються під час проведення переговорів з учасником (у разі застосування переговорної процедури закупівлі).

У п. 4 Додатку В "Вимоги до матеріалів" до Тендерної документації відповідача (ТУ У 14.1-6:2015) визначено, що за ГОСТ 12088 показник повітропроникності має становити не менше ніж 150 дм3/(м2с).

Так, зі змісту протоколу випробувань №1122/00586-ЛП/17 затвердженого 19.06.2017 вбачається, що даний протокол не містить відомостей щодо показників повітропроникності зразка матеріалу, наданого на дослідження.

Втім, як встановлено судом, випробування, оформлені вказаним протоколом, були проведені за показниками, визначеними замовником на відповідність вимогам ТУ У 14.1-6:2015. За результатами дослідження, наданого позивачем зразка матеріалу, не встановлено невідповідності такого зразка вимогам тендерної документації замовника.

Відповідно до висновку про результати перевірки зразка предмета речового права №84 від 19.06.2017, затвердженого Головним управлінням розвитку та супроводження матеріального забезпечення ЗСУ Міністерства оборони України 19.06.2017 №408/1/2462: зовнішній вигляд, конструкція, комплектність, лінійні виміри, маркування та матеріали, з яких виготовлений зразок відповідають вимогам технічних умов.

Згідно із умовами тендерної документації замовника (Технічні вимоги), окрім відповідності вимогам ТУ У 14.1-6:2015, виріб за конструкцією, розмірами, зовнішнім виглядом, номенклатурою матеріалів та якістю виготовлення повинен також відповідати зразку-еталону. Доказів невідповідності тендерної пропозиції зразку-еталону матеріали справи не містять.

При цьому тендерним комітетом відповідача за результатами перевірки зразка було визнано, що надана позивачем пропозиція товару відповідає вимогам технічних умов та еталону-зразку.

З огляду на встановлені судом обставини, оскільки висновком про результати перевірки зразка предмета речового права №84 від 19.06.2017 встановлено відповідність наданого позивачем зразка матеріалу вимогам технічних умов замовника, суд дійшов висновку про дотримання позивачем та відповідачем при проведенні процедури закупівлі вимог тендерної документації та Закону України "Про публічні торги", результатами чого став акцепт пропозиції позивача, як такої, що відповідає вимогам замовника.

За наведених обставин, відсутні підстави для визнання недійсним рішення тендерного комітету Міністерства оборони України в частині визнання переможцем переговорної процедури для потреб оборони за лотом №3 ТОВ "КОСМО ПЛЮС" з метою закупівлі спідньої білизни (1831) (Труси з трикотажного бавовняного кулірного полотна, вид 2) за ідентифікатором закупівлі № UA-2017-06-02-001184-Ь, оформлене Протоколом засідання тендерного комітету Міністерства оборони України №75/329/5 від 03.07.2017 року.

Відповідно до положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У розумінні зазначених приписів суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Однак, позивач, якого визнано переможцем процедури закупівлі, звертаючись з позовом у даній справі про визнання недійсним рішення тендерного комітету не обґрунтовує, які саме його права та охоронювані законом інтереси є порушеними внаслідок прийняття тендерним комітетом відповідача зазначеного спірного рішення.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону.

Відповідно до частини 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури.

Судом встановлено, що умови укладеного між сторонами договору, зокрема щодо предмету договору, його характеристик, кількості та ціни, повністю відповідають змісту тендерної пропозиції позивача, що спростовує посилання позивача на недійсність договору.

З огляду на наведене, за висновками суду відсутні підстави для визнання недійсним договору №286/3/17/198 від 10.07.2017 року про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України).

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки тендерна пропозиція позивача відповідає кваліфікаційним критеріям замовника, наявність підстав для визнання недійсним рішення тендерного комітету Міністерства оборони України позивачем не доведена, умови спірного договору відповідають змісту тендерної пропозиції позивача, матеріали справи не містять доказів недотримання під час укладення оспорюваного правочину вимог ст. 203 Цивільного кодексу України, ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", а обставин, які б свідчили про порушення прав та інтересів позивача судом не встановлено, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого позивачем позову та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Приписами ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСМО ПЛЮС".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення складено та підписано: 02.03.2018.

Суддя С.О. Турчин