Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 908/489/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Остриківської сільської ради

на рішення Господарського суду міста Києва

у складі судді: Курдельчука І.Д.

від 04.07.2017 року

та на постанову Київського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Агрикової О.В.- головуючий, Смірнової Л.Г., Мальченко А.О.

від 28.09.2017 року

за позовом Остриківської сільської ради

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання договору недійсним

за участю представників:

позивача: не з'явилися

відповідача: Родіна Т.М.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Остриківська сільська ради звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним укладеного між ними договору № 14/5412/12 від 15.10.2012 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірний договір, який за своїм змістом є змішаним договором позики та інвестиційного договору, був укладений за відсутності рішення сільської ради на його укладення з перевищенням Головою Остриківської сільської ради повноважень. Договір суперечить вимогам частин 5 та 7 статті 48 Бюджетного кодексу України, оскільки бюджетне зобов'язання, передбачене спірним договором, не реєструвалось органами Державної казначейської служби України, суперечить частині 1 статті 8 та частині 1 статті 15 Закону України "Про інвестиційну діяльність", в порушення якої відповідачем, як інвестором за спірним договором, інвестиційний проект не розроблявся та не проходив державну експертизу, суперечить Розпорядженню КМУ № 1001-р від 26.08.2009 року "Про добудову підвідних газопроводів", оскільки сільська рада, визначена в договорі як замовник, не може бути замовником будівництва з огляду на те, що не отримує від інвестиційної діяльності ніяких благ, інвестовані відповідачем кошти спрямовуються на оплату підрядних робіт з добудови газопроводу, а результат інвестицій передається до державної власності. Крім того, за твердженням позивача, зміст договору суперечить частині 3 статті 509, частині 1 статті 627 Цивільного кодексу України щодо розумності та справедливості зобов'язання, оскільки договір спрямований на отримання матеріальних благ державною за рахунок інтересів сільської ради.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.07.2017 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач не довів обставини відсутності чи обмеження повноважень сільського голови на підписання спірного договору та вчинив дії, направлені на виконання договору. За висновком судів, відсутність бюджетних асигнувань за бюджетним зобов'язанням, яке позивач прийняв за спірним договором, не є підставою для визнання договору недійсним, оскільки за договором між сторонами склались не бюджетні, а майнові відносини і позивач несе відповідальність за виконання своїх зобов'язань незалежно від наявності чи відсутності бюджетних асигнувань, позивач не надав жодних доказів того, що договір суперечить вимогам Бюджетного кодексу України, Закону України "Про інвестиційну діяльність" та розпорядження Кабінету Міністрів України №1001-Р від 26.08.2009 року "Про добудову відповідних газопроводів". Натомість, судами встановлено, що спірний договір було укладено саме на підставі зазначеного розпорядження Кабінету Міністрів України "Про добудову відповідних газопроводів" та саме позивач проявив бездіяльність, не вчинивши дії, направленні на отримання бюджетних асигнувань за спірним договором.

Позивач у справі - Остриківська сільська рада подала до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, яка ухвалою Вищого господарського суду України від 05.12.2017 року була прийнята до касаційного провадження та призначена до розгляду.

22.01.2018 року на підставі підпунктів 4, 6 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України за розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України № 38-р від 15.12.2017 року зазначену касаційну скаргу разом зі справою №908/489/17 передано до Касаційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного господарського суду від 22.01.2018 року у справі №908/489/17 для розгляду касаційної скарги Остриківської сільської ради визначено колегію суддів у складі: Баранець О.М. (головуючий, доповідач), судді: Вронська Г.О., Студенець В.І.

Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.01.2018 року касаційну скаргу призначено до розгляду на 27.02.2018 року о 14 год. 15 хв.

В касаційній скарзі Остриківська сільська рада просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального права. Скаржник зазначає про те, що суди не застосували до спірних правовідносин положення частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України, пункт 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", пункт 26 частини 1 статті 26 та пункт 16 частини 4 статті 42 Закону України "Про місцеве самоврядування" та дійшли помилкового висновку про те, що позивач своїми діями схвалив спірний правочин. Також зазначає про те, що взяття бюджетного зобов'язання без встановлених бюджетних асигнувань, що було здійснено за спірним договором, є порушенням Бюджетного кодексу України та є підставою для визнання договору недійсним, а його бездіяльність у вчиненні дій щодо отримання бюджетних асигнувань за зобов'язаннями, що виникли за спірним договором, не свідчить про дійсність договору, який суперечить зазначеній вимозі бюджетного законодавства. Скаржник вказує на те, що суди не врахували, що на момент укладення спірного договору були внесені зміни до Господарського кодексу України та Закону України "Про трубопровідний транспорт", з яких було виключено норми щодо необхідності відшкодування забудовнику чи інвестору витрат на будівництво мереж постачання природного газу.

Відповідач у справі надав відзив на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 року залишити без змін, посилаючись на те, що Голова Остриківської сільської ради, укладаючи спірний договір діяв в межах повноважень, визначених статтею 42 Закону України "Про місцеве самоврядування", договір не порушує бюджетне законодавство, оскільки між сторонами виникли не бюджетні, а майнові відносини і застосування бюджетного законодавств до відносин юридично рівних учасників є неприпустимим, а позивач безпідставно ототожнює поняття "бюджетне зобов'язання" та "господарське зобов'язання" які є різними. Відповідач вважає безпідставними твердження позивача про незастосування судами змін до Господарського кодексу України та Закону України "Про трубопровідний транспорт", оскільки такі зміни не стосуються спірного договору.

Позивач не направив для участі у справі своїх представників, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду касаційної скарги відповідно до вимог статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Касаційного господарського суду зазначає, що відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засіданні представників учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду касаційної скарги, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судами, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 15.10.2012 року між Остриківською сільською радою (замовник, позивач) та Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (відповідач) укладено договір №14/5412/12, згідно з пунктом 1.1. якого Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1001-р від 26.08.2009 року "Про добудову підвідних газопроводів" та на умовах договору, на підставі затвердженого рішенням правління Нафтогазу "Переліку об'єктів газопостачання, у спорудженні яких передбачено фінансову участь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", та графіку фінансування спорудження об'єкта газопостачання, здійснює фінансування добудови об'єкта газопостачання: "Газопостачання сіл Трудове, Урожайне Токмацького району Запорізької області. ІІІ черга будівництва" (далі - об'єкт), а замовник зобов'язується здійснити добудову об'єкта, введення його в експлуатацію згідно з чинним законодавством України і умовами договору, забезпечити передачу його як цілісного об'єкта у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на баланс спеціалізованого підприємства з газопостачання та газифікації, та повернути грошові кошти, отримані від Нафтогазу на добудову об'єкта.

Замовник зобов'язується протягом року, наступного за роком введення об'єкта в експлуатацію, повернути Нафтогазу шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Нафтогазу суму грошових коштів, отриманих від Нафтогазу на добудову об'єкта (підпункт 2.3.15. пункту 2.3. договору).

Відповідно до пункту 3.1. договору загальний обсяг фінансування за договором складає 1 927 493,00 грн.

Згідно з пунктом 7.1. договору він вважається укладеним з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення їх підписів печатками та діє до повного повернення Нафтогазу суми грошових коштів, перерахованих ним в якості фінансування добудови об'єкта згідно з договором.

Визнання недійсним зазначеного договору №14/5412/12 від 15.10.2012 року, укладеного між сторонами у справі, з підстав того, що він суперечить вимогам чинного законодавства та його укладено особою, яка не мала повноважень на його укладення, є предметом спору у даній справі.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з частинами першою та другою 2 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частинами 1, 3 статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Таким чином, особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до частини другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 12 Закону України "Про місцеве самоврядування" в редакції, чинній станом на дату укладення спірного договору сільський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села. Сільський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі.

Згідно з частиною 4 статті 42 зазначеного Закону, якою визначені повноваження сільського голови, сільський голова представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства; укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради.

В розпорядженні № 1001-р від 26.08.2009 року "Про добудову підвідних газопроводів" Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства палива та енергетики та Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" щодо фінансування Компанією робіт з добудови підвідних газопроводів відповідно до затвердженого Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" переліку.

В пунктах 2 та 3 розпорядження зазначено, що для забезпечення добудови газопроводів Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" укладає відповідні договори із замовниками їх будівництва на загальну суму фінансування, визначену фінансовим планом Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". Замовник будівництва газопроводів здійснює за державні кошти закупівлю товарів, робіт і послуг, пов'язаних із завершенням їх будівництва, згідно із законодавством.

Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій з урахуванням пункту 1.1. договору, спірний договір було укладено між Остриківською сільською радою і Публічним акціонерним товариством "НАК "Нафтогаз України" саме на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України №1001-р від 26.08.2009 року "Про добудову підвідних газопроводів". Спірний договір від Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької області, як замовника, підписано Сільським головою Школиком Ю.М., який діяв на підставі Закону України "Про місцеве самоврядування".

На чотирнадцятій сесії Остриківської сільської ради від 12.01.2012 року, рішення якої оформлені відповідним протоколом, прийнято рішення клопотати перед Запорізькою обласною радою про передачу із спільної власності територіальних сіл, селищ, міст Запорізької області до комунальної власності територіальної громади сіл Остриківської сільської ради Токмацького району закінченого будівництва об'єкта "Газопостачання сіл Лугівка, Фабричне, Іванівка, Снігурівка, Остриківка, Трудове, Урожайне Токмацького району".

Рішенням виконавчого комітету Остриківської сільської ради № 28 від 29.04.2010 року було затверджено проектно-кошторисну документацію робочого проекту "Газопостачання сіл Трудове, Урожайне Токмацького району Запорізької області. ІІІ черга будівництва".

Розпорядженням Голови Запорізької обласної державної адміністрації № 309 від 02.07.2012 року з урахуванням змін, внесених до нього розпорядженням Голови Запорізької ОДА № 370 від 08.08.2012 року, об'єкт "Газопостачання сіл Трудове, Урожайне Токмацького району Запорізької області. ІІІ черга будівництва" було включено до Переліку об'єктів газопостачання населених пунктів Запорізької області, у спорудженні яких передбачається фінансова участь Національної компанії "Нафтогаз України" та замовником будівництва вказаного об'єкту визначено Остриківську сільську раду.

Рішенням виконавчого комітету Остриківської сільської ради № 41 від 27.08.2010 року визначено передати безоплатно після завершення будівництва підвідний газопровід до сіл Трудове, Урожайне Токмацького району Запорізької області (ІІІ черга будівництва) із спільної власності Остриківської селищної громади у державну власність до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на баланс ПАТ "Запоріжгаз" з приєднанням до неприватизованої частини основних фондів, що належать до державної власності, надано право сільському голові на підписання (затвердження) договорів із зазначеного питання.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач не довів обставини відсутності чи обмеження повноважень Голови Остриківської сільської ради на підписання спірного договору, який було укладено на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України №1001-р від 26.08.2009 року "Про добудову підвідних газопроводів", а Голова Остриківської сільської ради - Школик Ю.М., укладаючи спірний договір, діяв в межах повноважень, визначених статтею 42 Закону України "Про місцеве самоврядування".

Крім того, на виконання умов спірного договору позивачем було відкрито окремий поточний рахунок, на який відповідачем були перераховані передбачені договором грошові кошти, як фінансування робіт із завершення будівництва, які були прийняті позивачем. Відповідно до Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої 09.11.2012 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю Запорізькій області, об'єкт "Газопостачання сіл Трудове, Урожайне Токмацького району Запорізької області. ІІІ черга будівництва" був введений Остриківською сільською радою в експлуатацію. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач після укладення спірного договору вчинив дії, направлені на його виконання.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача в касаційній скарзі на помилковість висновків судів попередніх інстанцій про те, що позивач своїми діями схвалив спірний правочин, оскільки такі посилання зводяться до переоцінки доказів, на підставі яких суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків у справі, що, враховуючи межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, не є компетенцією суду касаційної інстанції.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що спірний договір відповідає вимогам чинного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

За умовами спірного договору, позивач, як замовник, прийняв на себе зобов'язання протягом року, наступного за роком введення об'єкта в експлуатацію, повернути Нафтогазу шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Нафтогазу суму грошових коштів, отриманих від Нафтогазу на добудову об'єкта (підпункт 2.3.15. пункту 2.3. договору).

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що спірний договір не суперечить вимогам Бюджетного кодексу України, а відсутність бюджетних асигнувань за бюджетним зобов'язанням, яке позивач прийняв за спірним договором, не є підставою для визнання договору недійсним, оскільки між сторонами у справі на підставі спірного договору виникли не бюджетні, а майнові відносини, які відповідно до частини 1 статті 1 Цивільного кодексу України засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, що регулюються актами цивільного законодавства України, а тому з огляду на положення частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 218 Господарського кодексу України відсутність у відповідача необхідних коштів або взяття ним зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, не звільняє його від обов'язку виконати зобов'язання за договором. Наведене відповідає висновку Європейського суду з прав людини, викладеному в рішенні від 18.10.2005 року у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України".

При цьому, як встановлено судами, саме позивач проявив бездіяльність та не вчинив дій, направлених на отримання бюджетних асигнувань за зобов'язаннями, прийнятими за спірним договором. В порушення розпоряджень Запорізької обласної державної адміністрації № 309 від 02.07.2012 року та № 667 від 28.12.2012 року не підготував документи про внесення змін до бюджетних призначень та розроблення бюджетних запитів на забезпечення бюджетних видатків для розрахунків з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в межах здійсненого нею фінансування на добудову відповідних газопроводів.

З огляду на те, що спірний договір не суперечить вимогам чинного бюджетного законодавства, колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача в касаційній скарзі про те, що відсутність бюджетних асигнувань за спірним договором є підставою для визнання його недійсним.

Суди попередніх інстанцій, встановивши те, що спірний договір було укладено на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №1001-р від 26.08.2009 року "Про добудову підвідних газопроводів", правильно визнали недоведеним посилання позивача на те, що спірний договір суперечить зазначеному розпорядженню, а також дійшли правильного висновку про те, що позивач не довів обставини того, що спірний договір суперечить вимогам Закону України "Про інвестиційну діяльність".

В касаційній скарзі скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій не застосували Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності та вдосконалення державного регулювання у сфері містобудівної діяльності" № 4220-VI від 22.12.2011 року, який був чинний на момент укладення спірного договору та яким були внесені зміни до Господарського кодексу України та Закону України "Про трубопровідний транспорт" шляхом виключення норм щодо необхідності відшкодування забудовнику чи інвестору витрат на будівництво мереж постачання природного газу.

Колегія суддів вважає зазначені посилання скаржника безпідставними не приймає їх до уваги, оскільки зміни, на які посилається позивач, стосувались правовідносин щодо передачі споруд трубопровідного транспорту у державну власність і на баланс підприємств трубопровідного транспорт, та не стосувались правовідносин, які виникли між сторонами у справі з приводу фінансування добудови об'єкта газопостачання. Крім того, зазначені обставини не були наведені позивачем в якості підстав позову і судами не розглядались, а зміна підстав позову на стадії касаційного розгляду справи не допускається.

Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів Касаційного господарського суду вважає, що оскаржувані рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційного господарського суду прийняті з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, а твердження скаржника про порушення і неправильне їх застосування господарськими судами попередніх інстанцій під час прийняття оскаржуваних рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів відсутні.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд - ,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Остриківської сільської ради залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 року у справі № 910/11455/16 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Г. Вронська

В. Студенець