ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2018м. ДніпроСправа № 904/10588/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудовська І.А. за участю секретаря судового засідання Кандиби Н.В.

У справі:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Фізичної особи-підприємця Дубовик Володимира Степановича, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 25 704 грн. 29 коп.

Представники:

від позивача: Савчук С.С. довіреність б/н від 09.02.2018 р.

від відповідача: не з'явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" (далі - позивач) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Дубовик Володимира Степановича (далі - відповідач) про стягнення 20 932,80 грн. - заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, 3982,65 грн. - інфляційних втрат, 788,84 грн. - 3 % річних та витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2017 р. відкрито провадження у справі № 904/10588/17, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.01.2018 р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2018 р. в порядку п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.02.2018 р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2018 р. розгляд справи відкладено на 22.02.2018 р.

Представник позивача у судових засіданнях підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судові засідання не з'явився, до суду надіслав заяву в якій повідомив суд, про те, що не є власником нежитлового приміщення по вул. Балакіна, 15. Окрім того, не перебуває в жодних договірних правовідносинах з позивачем щодо надання ним житлово-комунальних послуг, оскільки є орендарем, який орендує за договором оренди частину зазначеного вище нежитлового приміщення як фізична особа - підприємець.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 22.02.2018 р. оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" направлено Фізичній особі - підприємцю Дубовик Володимиру Степановичу пропозицію укласти Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Матеріалами справи підтверджується, що Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між позивачем та відповідачем не укладений.

За період з 01.12.2014 року по 30.11.2017 року позивачем надано послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на загальну суму 20 932,80 грн., для оплати яких відповідачу виставлено рахунки, які містяться в матеріалах справи (а.с. 32-67).

Як стверджує позивач у позові, відповідач є фактичним споживачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а отже зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, позивач звернуся до суду про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 20 932,80 грн. та нарахував відповідачу інфляційні втрати та 3 % річних, що і стало причиною виникнення спору.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Згідно зі ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 Цивільного кодексу України, власність зобов'язує, а в ст. 322 Цивільного кодексу України вказано, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали справи містять копію Договору № 1 від 01.01.2016 року оренди магазина "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1, що укладений між Суб'єктом підприємницької діяльності Івченко Інною Іванівною на підставі Договору безкоштовного користуванням майном ВАМ № 263920 від 11.07.2003 року (орендодавець) та Фізичної особи-підприємця Дубовик Володимира Степановича (орендар) а.с. 99 - 100.

Згідно Договору безкоштовного користуванням майном ВАМ № 263920 від 11.07.2003 року власником майна є ОСОБА_4 (а.с. 102 - 103).

Оцінивши зміст зазначених Договорів з яких виникли цивільні права та обов'язки відповідача у даній справі, суд дійшов висновку, що умовами Договору № 1 від 01.01.2016 року оренди магазина "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1 передбачено сплату ФОП Дубовик В.С. на користь орендодавця орендної плати.

Відповідно до ст. 511 Цивільного кодексу України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи.

Тобто, у відповідності до ст. 511 Цивільного кодексу України договір оренди не встановлює жодних обов'язків для відповідача на укладення від свого імені будь-яких договорів на комунальні та інші послуги.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач не є особою, яка повинен відповідати за позовом, тобто є неналежним відповідачем.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 11.12.2017 р. № 904/1052/17.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ч.1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані, безпідставні та такі, що до задоволення не підлягають.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.А. Рудовська

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК

України " 26" лютого 2018 р.