Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 914/1951/13

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні заяву Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 20.06.2017 у справі

за позовом прокурора Галицького району міста Львова в інтересах держави в особі Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до Дочірнього підприємства "Албіс Компані" Товариства з обмеженою відповідальністю "Діаніум Трейдінг Ко Лімітед" про стягнення суми та зобов'язання вчинити дії,

та за зустрічним позовом Дочірнього підприємства "Албіс Компані" Товариства з обмеженою відповідальністю "Діаніум Трейдінг Ко Лімітед" до Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 прокурор Галицького району міста Львова (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (далі - Управління) звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Дочірнього підприємства "Албіс Компані" Товариства з обмеженою відповідальністю "Діаніум Трейдінг Ко Лімітед" (далі - Підприємство) про стягнення 165 185,30 грн неустойки за невиконання Підприємством обов'язку з повернення об'єкта оренди за договором оренди від 22.10.2008 № Г-6709-8 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень); спонукання Підприємства звільнити та повернути орендоване майно - нежитлові приміщення загальною площею 184,8 кв. м (приміщення першого поверху та підвалу), які розташовані за адресою: вул. Коперніка, 5 у м. Львові.

Підприємство звернулося до суду із зустрічним позовом до Управління про визнання недійсним з моменту укладення договору оренди від 22.10.2008 № Г-6709-8 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень).

Зустрічний позов прийнято судом для спільного розгляду з первісним позовом.

Управління зменшило позовні вимоги за первісним позовом та просило стягнути з Підприємства 123 084,50 грн неустойки за користування об'єктом оренди (підвалом) за час прострочення виконання обов'язку з його повернення, зобов'язати Підприємство звільнити та повернути нежитлові приміщення загальною площею 137,7 кв. м (підвал), які розташовані за адресою: вул. Коперніка, 5 у м. Львові.

Справа розглядалася судами неодноразово.

При новому розгляді справи прокурором у письмових поясненнях від 24.11.2016 заявлено про сплив позовної давності та застосування позовної давності до зустрічних позовних вимог.

Останнім рішенням Господарського суду Львівської області від 01.12.2016 (суддя Долінська О.З.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 (колегія суддів: Бонк Т.Б., Бойко С.М., Якімець Г.Г.), у задоволенні первісних позовних вимог відмовлено, зустрічний позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди від 22.10.2008 № Г-6709-8 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) щодо оренди нежитлових приміщень загальною площею 137,7 кв. м (підвалу), які розташовані за адресою: вул. Коперніка, 5 у м. Львові, укладений між Управлінням та Підприємством.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що в Управління відсутні правові підстави вимагати повернення об'єкта оренди та стягнення неустойки на підставі приписів частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки воно не є власником переданого в оренду нерухомого майна та не може користуватися правами наданими законодавством власнику майна.

Судові рішення в частині задоволення зустрічного позову, мотивовано посиланнями на те, що передані в оренду Управлінням нежитлові приміщення не можуть використовуватися як самостійний об'єкт оренди, не належать до комунальної власності, оскільки є допоміжними приміщеннями житлового будинку і об'єктами права спільної власності співвласників житлового будинку № 5 по вул. Коперніка в м. Львові, тому Управління не мало права розпоряджатися зазначеним майном, у тому числі передавати його в оренду.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.06.2017 (колегія суддів у складі: Палій В.В., Бондар С.В., Селіваненко В.П.) рішення та постанова попередніх судових інстанцій залишені без змін.

У заяві про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 20.06.2017 Управління просить скасувати цю постанову Вищого господарського суду України та прийняти нову, якою первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. При цьому Управління посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 203, 215 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

В обґрунтування заяви надано копію постанови Вищого господарського суду України від 12.04.2016 у справі № 914/3493/15, в якій, на думку заявника, по-іншому застосовано одні й ті самі норми матеріального права.

Перевіривши наведені у заяві обставини, Верховний Суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що 22.10.2008 між Управлінням (орендодавцем) та Підприємством (орендарем) було укладено договір № Г-6709-8 оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), за умовами якого орендодавець на підставі наказу управління комунальної власності від 07.07.2008 № 533-О передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно загальною площею 184,8 кв. м, що перебуває на балансі ЛКП "Цитадель Центр" як балансоутримувача, а саме: приміщення підвалу, загальною площею 137,7 кв. м та приміщення першого поверху загальною площею 47,1 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. М. Коперніка, 5 строком до 21.10.2011.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 25.05.2007 № 303 "Про надання дозволу на знесення самочинної прибудови (як дисонуючий об'єкт) до будинку № 5 по вул. Коперніка" дозволено Підприємству знести самочинну прибудову до будинку № 5 на вул. М. Коперніка, розташовану у подвір'ї, як дисонуючий об'єкт.

В період з 25.10.2011 по 27.10.2011 Підприємством були проведені роботи з розбирання самочинної прибудови до будинку № 5 - одноповерхової нежитлової будівлі на вул. Коперніка у м. Львові, про що складено акт від 27.10.2011.

31.10.2011 Управління направило Підприємству повідомлення № 2302-вих-4510 про припинення договірних відносин, у зв'язку із закінченням терміну дії договору № Г-6709-8. У цьому повідомленні зазначено про необхідність протягом 15 днів повернути об'єкт оренди балансоутримувачеві згідно з актом приймання-передачі та погасити наявну заборгованість зі сплати орендної плати за користування приміщеннями.

Згідно з актом проведення перевірки приміщення від 26.06.2013 № 796-НП/13, складеним комісією, створеною Управлінням, приміщення першого поверху (об'єкт оренди за договором № Г-6709-8) за адресою вул. Коперніка, 5 у м. Львові демонтовано, а приміщення підвалу (об'єкт оренди за договором № Г-6709-8.) засипано землею, у зв'язку з чим відсутній доступ до нього.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, у зазначених державних реєстрах не міститься відомостей про зареєстроване право власності на приміщення підвалу, загальною площею 137,7 кв. м на вул. Коперніка № 5 у м. Львові за територіальною громадою міста Львова.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 31.10.2016 № 3061 приміщення підвалу загальною площею 137,7 кв. м за адресою: м. Львів, вул. Коперніка, 5 в цілому (як частина приміщення, що знаходиться під житловим будинком, так і частина, що знаходиться під нежитловою спорудою) відносяться до допоміжних приміщень житлового будинку; згідно візуально проведеного огляду на місці знаходження об'єкта дослідження підвалу по вул. Коперніка, 5 у м. Львові встановлено, що фактично окремий вхід в зазначені підвальні приміщення відсутній; окремо від багатоквартирного житлового будинку приміщення підвалу загальною площею 89,3 кв. м, яке розташоване під цим будинком за адресою: м. Львів, вул. Коперніка, 5 не обліковується та має статус допоміжного приміщення цього житлового будинку, окремий вхід в ці підвальні приміщення, в тому числі з вулиці Коперніка, 5 - відсутній; окремо від багатоквартирного житлового будинку приміщення підвалу загальною площею 48,4 кв. м, яке розташоване під нежитловою спорудою за адресою: м. Львів, вул. Коперніка, 5 не обліковується та має статус допоміжного приміщення вказаного житлового будинку, окремий вхід в ці підвальні приміщення, в тому числі з вулиці Коперніка, 5 - відсутній; в приміщеннях підвалу загальною площею 89,3 кв.м та 48,4 кв.м за адресою: м. Львів, вул. Коперніка, 5 виявлено наявність майна та обладнання, що безпосередньо пов'язане з функціонуванням всього житлового будинку; приміщення підвалу загальною площею 89,3 кв. м, які розташовані під будинком за адресою: м. Львів, вул. Коперніка, 5 та приміщення підвалу загальною площею 48,4 кв. м, які розташовані під нежитловою спорудою, не можуть використовуватися в цілому чи окремо як самостійний об'єкт оренди.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин; загальне майно - це частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених у статуті об'єднання (кладові, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо); неподільне майно - це неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання будинку, що забезпечують належне функціонування жилого будинку.

Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир (Рішення Конституційного суду України від 02.03.2004 № 4-рп/2004 "У справі за конституційним зверненням ОСОБА_6 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків)").

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини 1, 2 статті 319 ЦК України).

Згідно статті 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Згідно з приписами статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями є, зокрема органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Приписами частин 1, 2 статті 203 ЦК України унормовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При перегляді справи Вищий господарський суд України погодився із висновками судів попередніх інстанцій про те, що Управління не мало права розпоряджатися переданим ним в оренду Підприємству нерухомим майном, оскільки приміщення підвалу є допоміжним приміщенням та перебуває у спільній власності співвласників житлового будинку 5 по вул. Коперніка в м. Львові, в зв'язку з чим визнав правильними висновки судів про задоволення зустрічного позову та визнання недійсним договору оренди від 22.10.2008 № Г-6709-8 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) щодо оренди нежитлових приміщень загальною площею 137,7 кв. м (підвалу), які розташовані за адресою: вул. Коперніка, 5 у м. Львові, укладеного між Управлінням та Підприємством та про відмову у задоволенні первісного позову про стягнення 165 185,30 грн неустойки за невиконання Підприємством обов'язку з повернення об'єкта оренди за цим договором, зазначивши, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню наслідки, передбачені приписами частини 2 статті 785 ЦК України щодо стягнення неустойки, оскільки Управління не є власником переданого в оренду нерухомого майна та не може користуватися правами наданими законодавством власнику майна.

При цьому Вищий господарський суд України підтримав висновки судів про те, що про порушення своїх прав Підприємство дізналося з листа Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" від 06.06.2013 № 3061 (у якому зазначено, що право власності на нежитлове приміщення загальною площею 184,8 кв. м, яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Коперніка, 5, не реєструвалося), відповідно саме з цього моменту Підприємство довідалося про обставини, якими воно обґрунтовує зустрічні позовні вимоги і строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України, для звернення з відповідним позовом до суду Підприємством не пропущено.

Заява про перегляд судового рішення з підстав, встановлених пунктом 1 частини 1 статті 11116 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), може бути подана за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права; ухвалення різних за змістом судових рішень; спірні питання виникли у подібних правовідносинах. Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

У наданій для порівняння копії постанови у справі № 914/3493/15 касаційна інстанція, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції та залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, погодилась з місцевим судом, що позивачем не доведено порушення або оспорювання його прав спірним договором оренди.

Таким чином, зі змісту постанови Вищого господарського суду України від 20.06.2017 і копії постанови суду касаційної інстанції, наданої для порівняння від 12.04.2016, вбачається, що обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, не можна визнати подібними. Суди дійшли різних висновків про задоволення або про відмову в задоволенні пред'явлених позовних вимог залежно від встановлених фактичних обставин, заперечень відповідачів і предмета правового регулювання. Зазначене не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки обставини справ не є тотожними, а положення статей 203, 215 ЦК України застосовано судами в залежності від встановлених обставин справи.

Згідно з частиною 1 статті 11126 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) Верховний Суд України відмовляє в задоволенні заяви про перегляд судових рішень господарських судів, якщо обставини, які стали підставою для перегляду судового рішення у справі, не підтвердилися.

З огляду на викладене у задоволенні заяви Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 20.06.2017 слід відмовити.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень ГПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ), статтями 11123, 11124, 11126 ГПК України (в редакції до 15.12.2017), Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 20.06.2017 у справі № 914/1951/13.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. Краснов

Судді: Г. Мачульський

І. Кушнір