ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.02.2018р. Справа №905/2880/17

за позовом Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», м.Авдіївка

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі

регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», м.Лиман

про стягнення 12421,43 грн.

Суддя Г.В. Левшина

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_2-по дов.

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод», м.Авдіївка позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця", м.Лиман, про стягнення збитків в сумі 12421,43 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на накладну №42237800 від 18.06.2017р., комерційні акти №482803/221 від 21.06.2017р., №482803/222 від 21.06.2017р., №482803/223 від 21.06.2017р., договір №0103/11437 купівлі-продажу сировини, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів від 15.09.2014р. та додаткові угоди до нього №5 від 15.12.2014р., №10 від 03.12.2015р., №11 від 31.12.2015р., №15 від 30.11.2016р., специфікацію №333 від 15.09.2014р., рахунок-фактуру №91359523 від 18.06.2017р., акт прийому-передачі від 18.06.2017р., розрахунок вартості вагової недостачі вугілля, банківські виписки від 16.08.2017р.

Відповідач у відзиві від 10.01.2018р., заперечує проти позовних вимог посилаючись на п.3.2 розяснення президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008р №04-5/22 та ст.130 Статуту залізниць України та наголошує на тому, що стосовно спорів, повязаних з перевезенням вантажів залізницею перелік доказів яких вказано у ст.ст. 130, 133 Статуту залізниці України а саме: накладна, вантажна, багажна, вантажобагаж на квитанції та комерційний акт подаються лише в оригіналі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши відповідача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

15.09.2014р. між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод», яке змінило тип товариства на приватне та на даний час є Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (надалі Покупець) та ОСОБА_1 акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» яке змінило тип товариства на приватне та на даний час є Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» (надалі Продавець) був підписаний договір №0103/11437 купівлі-продажу сировини, паливно-енергетичних або матеріально-технічних ресурсів, на підставі якого постачальник зобовязався передати, а покупець прийняти та оплатити сировину, паливно-енергетичні, матеріально-технічні матеріали (надалі ресурси) на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з п.10.2 договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2014р. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від виконання взятих на себе зобовязань по договору.

15.12.2014р. сторонами підписано додаткову угоду №5 до договору, якою продовжено строк дії договору до 31.12.21015р.

03.12.2015р. сторонами підписано додаткову угоду №10 до договору, якою продовжено строк дії договору до 31.12.2016р.

30.11.2016р. сторонами підписано додаткову угоду №15 до договору, якою продовжено строк дії договору до 31.12.2017р.

Кількість, номенклатура ресурсів вказуються в специфікаціях до даного договору, які є його невідємною частиною (п.2.1 договору).

Сторонами 17.06.2017р. підписано специфікацію №333 до договору, в якій узгоджено найменування продукції, що має бути поставлена продавцем покупцю, її кількість, ціну, обєми поставки, показники якості та строки поставки.

Згідно з наданим актом приймання-передачі від 18.06.2017р. покупець отримує у власність товар вугілля, високо-летюче коксівне WELLMOR Ж.д. за накладними 42237800, 42237792, 42247221, 42247213, 42247247, 42262410, 42262436, 42262444, 42262451, 42262469 загальною масою 3,322.150 т.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно ст.6 Статуту залізниць України накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

18.06.2017р. за накладною №42237800 Державним підприємством «Морський торгівельний порт «Південний» (надалі вантажовідправник) зі станції відправлення Берегова Одеської залізниці на станцію Авдіївка Донецької залізниці відвантажено на адресу Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (надалі вантажоотримувач) у вагонах №62468772, №61296760, №60725041 вантаж - вугілля, високо-летюче коксівне WELLMOR.

При оформленні вказаної залізничної накладної відправником вказано масу вантажу у вагоні №62468772 нетто 69800 кг., №61296760 нетто 69250 кг., №60725041 нетто 69200 кг. Відповідно до накладної вантаж маркований вапном.

На станції призначення Авдіївка Донецької залізниці були складені комерційні акти, згідно з якими виявлено наступне.

Відповідно до комерційного акту №482803/221 від 21.06.2017р., вагон №62468772 комісійно перевантажений на справних 100-тонних електронних вагах вантажовідправника. В залізничній накладній значиться: брутто - не вказано, тара - 23400 кг., нетто - 69800 кг. Фактично вага брутто після перевірки складає - 91200 кг., тара - 23400 кг., нетто - 67800 кг., що на 2000 кг. менше зазначеного в залізничній накладній. За описом перевірки встановлено, що вантаж прибув у справному вагоні, люки, двері щільно зачинені на фіксуючі пристрої, течі вантажу не виявлено. Поверхня вантажу нижче рівня бортів на 20 см, маркована вапном, плівкою проти видування не покривалася. У вагоні над 5-6 люками заглиблення 2,5м х 1,0м х 1,0м, у місці заглиблення маркування відсутнє.

Відповідно до комерційного акту №482803/222 від 21.06.2017р., вагон №61296760 комісійно перевантажений на справних 100-тонних електронних вагах вантажовідправника. В залізничній накладній значиться: брутто - не вказано, тара - 23500 кг., нетто - 69250 кг. Фактично вага брутто після перевірки складає - 91800 кг., тара - 23500 кг., нетто - 68300 кг., що на 950 кг. менше зазначеного в залізничній накладній. За описом перевірки встановлено, що вантаж прибув у справному вагоні, люки, двері щільно зачинені на фіксуючі пристрої, течі вантажу не виявлено. Поверхня вантажу нижче рівня бортів на 20 см, маркована вапном, плівкою проти видування не покривалася. У вагоні над 1-2 люками заглиблення 1,5м х 1,0м х 1,0м, у місці заглиблення маркування відсутнє.

Відповідно до комерційного акту №482803/223 від 21.06.2017р., вагон №60725041 комісійно перевантажений на справних 100-тонних електронних вагах вантажовідправника. В залізничній накладній значиться: брутто - не вказано, тара - 23400 кг., нетто - 69200 кг. Фактично вага брутто після перевірки складає - 91700 кг., тара - 23400 кг., нетто - 68300 кг., що на 900 кг. менше зазначеного в залізничній накладній. За описом перевірки встановлено, що вантаж прибув у справному вагоні, люки, двері щільно зачинені на фіксуючі пристрої, течі вантажу не виявлено. Поверхня вантажу нижче рівня бортів на 20 см, маркована вапном, плівкою проти видування не покривалася. У вагоні над 1-2 люками заглиблення 1,5м х 1,0м х 1,0м, у місці заглиблення маркування відсутнє.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р., передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Суд встановив, що комерційні акти підписані належними особами у відповідності до п.10 Правил складання актів.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Згідно ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Ст.23 Закону «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення.

Відповідач не довів суду, що недостача вантажу відбулася не з вини залізниці.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним доказом комерційними актами №№482803/221 від 21.06.2017р., №482803/222 від 21.06.2017р., №482803/223 від 21.06.2017р.

Вказані акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнаються судом належними доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу.

Посилання відповідача у відзиві на те, що розгляд спорів з перевезення проводиться лише за наявністю оригіналів накладних, вантажних, багажних, вантажобагажу на квитанції та комерційних актів спростовується матеріалами справи, адже, оригінал накладної №42237800 від 18.06.2017р., оригінали комерційних актів №482803/221 від 21.06.2017р., №482803/222 від 21.06.2017р., №482803/223 від 21.06.2017р. додані позивачем до клопотання №11/04/24 від 15.01.2018р. та долучені судом до матеріалів справи.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В матеріалах справи наявний рахунок-фактура №91359523 від 18.06.2017р. Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», щодо вартості вугілля, високо-летюче коксівне WELLMOR в розмірі 5848,13 грн. без ПДВ за 1т.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Норми природної втрати та граничного розходження у визначені маси нетто встановлені п.27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції №862/5083 від 24.11.2000р., у яких закріплено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження для визначення маси нетто) для мінеральне паливо становить 1% маси, зазначеної в провізних документах.

Недостача згідно вищезазначених комерційних актів у вагоні №62468772 складає 2000кг., у вагоні №61296760 складає 950 кг., у вагоні №60725041 становить 900кг.

Згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи, вартість недостачі розрахована позивачем з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 1% маси, зазначеної в перевізному документі, та заявлена у розмірі 12421,43 грн.

Суд, перевіривши розрахунок позовних вимог встановив, що розрахунок є арифметично вірним.

За висновками суду, своїх зобовязань за договором перевезення відповідач не виконав належним чином, оскільки не забезпечив збереження довіреного йому вантажу.

Враховуючи викладене, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача збитків в сумі 12421,43 грн. підлягають задоволенню.

Судовий збір підлягає віднесенню на позивача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 129, 236-241 Перехідними положеннями Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод», м.Авдіївка до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», м.Лиман про стягнення збитків в сумі 12421,43 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м.Київ, вул.Тверська, 5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (84400, Донецька обл., м.Лиман, вул.Привокзальна, 22, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (86065, Донецька обл., м.Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1, п/р 5372 в ПАТ «ПУМБ» м. Київ, МФО 334851, ) збитки в сумі 12421,43 грн., судовий збір у сумі 1600,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 26.02.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 26.02.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина