УХВАЛА

21.02.2018Справа № 910/11048/14

За заявою Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Агрогаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі" (ідентифікаційний код 24214088)

про банкрутство

За заявою фізичної особи - підприємця Петровської Олени Анатоліївни

про перегляд ухвали Господарського суду м. Києва попереднього засідання від 04.02.2015 у справі № 910/11048/14 за нововиявленими обставинами

Суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін:

Від заявника не з'явилися

Від боржника не з'явилися

Ліквідатор Огейчук Т.В.

Від ФОП Петровської О.А. Ващук М.В. - представник

Від ТОВ "Укрінком" Березінський М.В. - представник

Від ПАТ «Банк Київська Русь» Баранов О.В. - представник

Обставини справи:

В провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/11048/14 за заявою Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Агрогаз" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі" на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою Господарського суду м. Києва від 24.10.2010.

10.01.2018 до Господарського суду м. Києва надійшла заява фізичної особи-підприємця Петровської Олени Анатоліївни про перегляд ухвали попереднього засідання від 04.02.2015 у справі № 910/11048/14 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 16.01.2018 заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за заявою фізичної особи - підприємця Петровської Олени Анатоліївни про перегляд ухвали попереднього засідання від 04.02.2015 у справі № 910/11048/14 за нововиявленими обставинами та призначено розгляд справи на 05.02.2018.

02.02.2018 до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.02.2018 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" та відкладено розгляд справи на 14.02.2018.

У судових засіданнях, як відбулись 14.02.2018 та 19.02.2018 оголошувалась перерва.

У судовому засіданні 21.02.2018 представник фізичної особи - підприємця Петровської Олени Анатоліївни надав пояснення по суті поданої заяви про перегляд ухвали попереднього засідання від 04.02.2015 у справі № 910/11048/14 за нововиявленими обставинами.

Представник Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" щодо задоволення поданої заяви заперечив.

Присутній у судовому засіданні ліквідатор банкрута заяву фізичної особи - підприємця Петровської Олени Анатоліївни підтримав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви фізичної особи - підприємця Петровської Олени Анатоліївни з огляду на наступне.

Перегляд рішень, ухвал, постанов господарського суду за нововиявленими обставинами регулюється Главою 3 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 2 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно із п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №17 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи. Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту); так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

В даному випадку, заявник як на нововиявлену обставину, посилається на встановлення факту забезпечення кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» за кредитним договором № 21281-20/9-1 від 09.06.2009 на суму 4 092 249,22 грн., які були визнані ухвалою попереднього засідання від 04.02.2015. Зокрема, заявник зазначає, що після ознайомлення з матеріалами справи та отриманням представником фізичної особи - підприємця Петровської Олени Анатоліївни інформаційної довідки з Державного реєстру іпотек № 105235764 від 27.11.2017 останнім було встановлено, що 30.09.2013 на підставі виконавчого напису нотаріуса Публічне акціонерне товариство «Банк Київська Русь» набуло у власність квартиру, загальною площею 129 кв.м., за адресою: м. Київ, пр.-т. Миколи Бажана , буд. 12, кв. 1, яка була предметом договору іпотеки № 9417 від 13.07.2009, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційний дім «Агробізнес» в забезпечення виконання зобов'язань боржника за кредитним договором № 21281-20/9-1 від 09.06.2009.

Таким чином, з огляду на використання Публічним акціонерним товариством «Банк Київська Русь» позасудового способу врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, за переконанням заявника, станом на момент винесення Господарським судом м. Києва ухвали попереднього засідання вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» за кредитним договором № 21281-20/9-1 від 09.06.2009 були недійсними.

Крім того, заявник також посилається на те, що в забезпечення виконання зобов'язань боржника за кредитним договором № 21281-20/9-1 від 09.06.2009 між Публічним акціонерним товариством «Банк Київська Русь» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі" були укладені договір застави № 7553 від 10.06.2009, предмет застави за яким оцінено сторонами у 23 154 470 грн. 20 коп. та на яке було звернено стягнення Банком, а також договір застави № 21063-20/9-6 від 05.06.2009 предмет застави за яким оцінено сторонами у 1 530 072 грн. 60 коп.

У відзиві на подану заяву Публічне акціонерне товариство «Банк Київська Русь» просило суд відмовити в задоволенні заяви фізичної особи - підприємця Петровської Олени Анатоліївни з огляду на те, що останньою порушено встановлений законом строк на звернення з даною заявою, оскільки фізична особа - підприємець Петровська Олена Анатоліївна являється правонаступником Адвокатського об'єднання «Адвокатська компанія «Верум», а представники адвокатського об'єднання неодноразово знайомилися з матеріалами справи.

З наведеними твердженнями суд не погоджується, оскільки, як вбачається з поданої заяви, обставини на які посилається заявник як на підставу для звернення до суду з відповідною заявою, стали відомими останньому після ознайомлення з матеріалами справи 22.11.2017 та отримання інформаційної довідки з Державного реєстру іпотек 27.11.2017.

Відповідно до ст. 52 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.

Водночас передбачена положеннями ст. 320 Господарського процесуального кодексу України можливість звернення до суду з заявою про перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами являється правом сторони, а не її обов'язком.

Також у відзиві на заяву про перегляд ухвали попереднього засідання від 04.02.2015 за нововиявленими обставинами Публічне акціонерне товариство «Банк Київська Русь» вказувало на те, що фізичною особою - підприємцем Петровською Оленою Анатоліївною порушено вимоги ч. 4 ст. 321 Господарського процесуального кодексу України за приписами якої заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 320 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Враховуючи, що ухвала попереднього засідання від 04.02.2015 в частині кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» переглядалась в апеляційному порядку, а також, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2016 було змінено дану ухвалу, за переконанням Банку, заява про перегляд вказаної ухвали за нововиявленими обставинами необхідно розглядати в Київському апеляційному господарському суді.

Зазначені доводи суд вважає безпідставними та необґрунтованими оскільки, як вбачається з матеріалів справи, в апеляційному порядку переглядалась ухвала попереднього засідання в частині кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь», які виникли на підставі кредитного договору від 2011 року та які забезпечені заставою майна боржника на підставі договору застави товарів в обороті № 8307-20/11-6 від 14.02.2011.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Банк Київська Русь» звернулось до суду із заявою про визнання кредиторських вимог, у тому числі які складають заборгованість боржника за кредитним договором № 2181-2009-1 від 09.06.2009 в розмірі 4 092 248 грн. 22 коп., з яких: 1 862 658 грн. 23 коп. - основна сума заборгованості за кредитом, 1 718 864 грн. 38 коп. - заборгованість по процентам, 255 184 грн. 18 коп. заборгованість за кредитом з врахуванням індексу інфляції, 196 216 грн. 75 коп. 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту, 59 325 грн. 68 коп. пеня за несвоєчасну сплату кредиту.

Вказані вимоги були визнані в повному обсязі ухвалою попереднього засідання від 04.02.2015.

Судом встановлено, що в забезпечення зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі" за наведеним кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «Банк Київська Русь» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційний дім «Агробізнес» (майновий поручитель) 13.07.2009 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 9417.

Відповідно до умов договору іпотеки, майновий поручитель передав в іпотеку Банку чотирьох кімнатну квартиру № 1 за адресою: м. Київ, пр-т М. Бажана, буд. 12.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В подальшому, у зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, за заявою Банку, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. було вчинено 05.03.2012 виконавчий напис на договорі іпотеки, який у подальшому було пред'явлено до виконання до відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Під час виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису Банк набув право власності на чотирьох кімнатну квартиру №1 за адресою: м. Київ, пр-т М. Бажана, буд. 12 на підставі свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваланко Н.Є. 30.09.2013, реєстровий номер 1536. Предмет іпотеки було реалізовано на ціною 1 112 476 грн. 00 коп.

Відповідно до рішення правління Публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» за рахунок оприбуткованого на баланс Банку майна - чотирьох кімнатної квартири № 1 за адресою: м. Київ, пр-т М.Бажана, буд. 12 було здійснено погашення заборгованості за кредитним договором № 2181-2009-1 від 09 червня 2009 року наступним чином: заборгованості за кредитом погашено в розмірі 137 341 грн. 77 коп., заборгованості зі сплати відсотків погашено в розмірі 975 134 грн. 23 коп.

Таким чином, після завершення звернення стягнення на предмет іпотеки заборгованість за кредитним договором не було погашено в повному обсязі, зокрема не було погашено 1 862 658 грн. 23 коп. - основної суми заборгованості за кредитом та 1 771 245 грн. 47 коп. - процентів за користування кредитом.

Погашення заборгованості за кредитним договором були відображені у виписках по рахунках, які були додані до заяви про визнання кредиторських вимог у справі про банкрутство та у розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється, зокрема, у разі: - припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; - реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець, як майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки, а тому наступні вимоги кредитора за основним зобов'язанням (іпотекодержателя) до іпотекодавця щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Тобто відповідальність майнового поручителя як іпотекодавця, який не є одночасно боржником в основному зобов'язанні, обмежується вартістю майна, переданого в іпотеку.

Таким чином, у разі невиконання основним боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання іпотекодержатель як кредитор, має право вимагати виконання основного зобов'язання як від боржника і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо, а у разі пред'явлення таких вимог до майнового поручителя останній відповідає в межах узятих на себе зобов'язань перед іпотекодержателем.

Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За приписами ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Таким чином, приписи ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» поширюються виключно на сторін договору іпотеки та не містять підстав для припинення зобов'язань між кредитором та позичальником за кредитним договором у разі реалізації переданого в іпотеку майна іпотекодавця, а тому зобов'язання боржника перед банком не припинились.

Крім того, як вбачається з додаткових пояснень до відзиву Публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь», в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 2181-2009-1 від 09 червня 2009 року було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуновим Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2750 зі змінами та доповненнями.

Протягом 2010-2011 років Товариством з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі" за погодженням з Банком здійснювався продаж рухомого майна, яке є предметом застави за договором застави за рахунок чого частково погашено заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 497 000 грн. 00 коп.

Частину рухомого майна, яке було предметом застави за договором застави було в подальшому включено до переліку рухомого майна, яке включено до договору застави товарів в обороті № 8307-20/2011-6 від 24.02.2011, укладеного в забезпечення виконання зобов'язань боржника за кредитним договором № 8305-20/11-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 24.02.2011 зі змінами та доповненнями.

Згідно приписів ст. 593 Цивільного кодексу України право застави припиняється, зокрема у разі реалізації предмета застави.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 45217920 станом на 24.09.2014 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна записи про обтяження рухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі" на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» були відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" забезпечені кредитори зобов'язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що не є забезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Частиною 8 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що вимоги конкурсних кредиторів, визнані боржником або господарським судом, вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів. Розпорядник майна зобов'язаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за їх відсутності - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

В реєстрі вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі", який було подано до суду 17.11.2014, відсутні відомості про те, що кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Київська Русь» за кредитним договором № 2181-2009-1 від 09.06.2009 є забезпеченими заставою, а також відсутні відомості про майно боржника, яке є предметом застави за договором застави від 10.06.2009.

В державному реєстрі обтяжень рухомого майна, станом на дату порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Технік Енерджі" були відсутні відомості про майно боржника, яке є предметом застави за договором застави від 10.06.2009, реєстровий № 7553 і є обтяженим відповідно до Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на встановлені обставини та наведені норми суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви фізичної особи-підприємця Петровської Олени Анатоліївни про перегляд ухвали попереднього засідання від 04.02.2015 у справі № 910/11048/14 за нововиявленими обставинами.

Керуючись Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 234, 320-325 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви фізичної особи - підприємця Петровської Олени Анатоліївни про перегляд ухвали попереднього засідання від 04.02.2015 у справі № 910/11048/14 за нововиявленими обставинами відмовити.

2. Ухвалу попереднього засідання від 04.02.2015 у справі № 910/11048/14 залишити без змін.

3. Копію ухвали направити сторонам, ліквідатору та кредиторам.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя П.П. Чеберяк