РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.02.2018Справа № 910/22190/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" в особі Центральної філії

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Етер"

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 18 290,04 грн.

Представники сторін:

від позивача: Ізюмська І.В., за довіреністю № 80/07.1-09/179 від 05.01.2018;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» в особі Центральної філії звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Етер» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 18 290,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпечення електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів № 22969500 від 01.04.2015 в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 порушено провадження у справі № 910/22190/17, зобов'язано сторін надати свої пояснення щодо поданого позову, заперечення до відзиву та призначено розгляд справи на 15.01.2018.

15.01.2018 судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Грєхової О.А. на лікарняному.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 N2147-VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно приписів ч. 1 ст. 247 ГПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Пунктом 1 частини 5 статті 12 ГПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2018 призначено справу № 910/22190/17 до розгляду по суті у порядку спрощеного позовного провадження на 19.02.2018.

13.02.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 20 169,60 грн., інфляційні втрати в розмірі 407 грн., 3% річних у розмірі 299,32 грн., пеню в розмірі 1 081,32 грн.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України унормовано, що крім прав та обов'язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши подану позивачем заяву, враховуючи наведені приписи процесуального закону, суд приймає її до розгляду.

Відтак, оскільки збільшення розміру позовних вимог, викладене позивачем у його письмовій заяві, прийняте господарським судом, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є 21957,24 грн., в т.ч. заборгованість у розмірі 20 169,60 грн., інфляційні втрати в розмірі 407 грн., 3% річних у розмірі 299,32 грн., пеня в розмірі 1 081,32 грн.

У судовому засіданні 19.02.2018 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав з урахуванням поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача у судове засідання 19.02.2018 не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 978, відповідно до якого, ухвала суду від 22.01.2018 була отримана представником відповідача 30.01.2018.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 19.02.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

01.04.2015 між Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» в особі Центральної філії (далі - позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕТЕР» (далі - відповідач, замовник) укладено Договір на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів № 22969500 (далі - Договір), предметом якого є проведення виконавцем робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ) згідно з виданими дозволами, а також виявлення та усунення дії джерел радіозавад роботі РЕЗ замовника.

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна виконаних робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням ЕМС РЕЗ, визначається на підставі затверджених у встановленому порядку Тарифів на роботи (послуги) Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», пов'язаних з користуванням радіочастотним ресурсом України та виділенням номерного ресурсу за один календарний місяць, залежить від кількості РЕЗ щодо яких проводилися роботи і не включає податок на додану вартість. Податок на додану вартість нараховується згідно з законодавством України. Розрахунок ціни робіт, наведений у додатку.

Відповідно до п. 3.2 Договору виконання робіт підтверджується відповідним актом виконаних робіт, підписаними обома сторонами.

Згідно з п. 3.3 Договору виконавець після закінчення проведення робіт оформлює рахунки за проведені роботи та разом з актами виконаних робіт надсилає на адресу замовника до кінця місяця, протягом якого виконувались роботи.

Відповідно до п. 3.4 Договору розрахунки між виконавцем та замовником за роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпечення ЕМС РЕЗ, проводяться шляхом перерахування суми, що виставлена у платіжному документі, на розрахунковий рахунок виконавця не пізніше 25 числа місяця наступного за місяцем, у якому був виставлений (оформлений) рахунок.

Цей договір укладений на період в один календарний рік, набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний період тривалістю в один календарний рік, якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення терміну його дії не надішле іншій стороні письмове повідомлення про свій намір припинити його дію надалі (п. 6.1 та п. 6.2 Договору).

Додатком до Договору сторонами погоджено вартість робіт, яка складає 1 833,60 грн. на місяць.

Як зазначає позивач, на виконання умов даного договору Центральна філія ЖП «Український державний центр радіочастот» у період з березня 2017 року по січень 2018 року виконала роботи на загальну суму 20 169,60 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами про виконання робіт, однак ТОВ «Телерадіокомпанія «Етер», у порушення взятих на себе зобов'язань за Договором, оплату отриманих послуг своєчасно не здійснило, в зв'язку з чим за ним, утворилася заборгованість в розмірі 20 169,60 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про радіочастотний ресурс України» радіочастотний моніторинг - це збирання, оброблення, збереження та аналіз даних про параметри випромінювання радіоелектронних засобів і випромінювальних пристроїв, які діють у відповідних смугах радіочастот.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про радіочастотний ресурс України» радіочастотний моніторинг здійснюється з метою захисту присвоєнь радіочастот, визначення наявного для використання радіочастотного ресурсу України, ефективності використання розподілених смуг радіочастот та розроблення науково обґрунтованих рекомендацій для прийняття відповідних рішень щодо підвищення ефективності використання та задоволення потреб користувачів радіочастотного ресурсу України.

Судом встановлено, що у березні 2017 року позивачем були виконані роботи за Договором на суму 1 833,60 грн., що підтверджується актом про виконання робіт № 17-03-1121 від 31.03.2017, у квітні 2017 року позивачем були виконані роботи за Договором на суму 1 833,60 грн., що підтверджується актом про виконання робіт № 17-03-1721 від 30.04.2017, у травні 2017 року позивачем були виконані роботи за Договором на суму 1 833,60 грн., що підтверджується актом виконання робіт № 17-03-2321 від 31.05.2017, у червні 2017 року позивачем були виконані роботи за Договором на суму 1 833,60 грн., що підтверджується актом про виконання робіт № 17-03-2645 від 30.06.2017, у липні 2017 року позивачем були виконані роботи за Договором на суму 1 833,60 грн., що підтверджується актом про виконання робіт № 17-03-3316 від 31.07.2017, у серпні 2017 року позивачем були виконані роботи за Договором на суму 1 833,60 грн., що підтверджується актом про виконання робіт № 17-03-3751 від 31.08.2017, у вересні 2017 року позивачем були виконані роботи за Договором на суму 1 833,60 грн., що підтверджується актом про виконання робіт № 17-03-4241 від 30.09.2017, у жовтні 2017 року позивачем були виконані роботи за Договором на суму 1 833,60 грн., що підтверджується актом про виконання робіт № 17-03-4797 від 31.10.2017, у листопаді 2017 року позивачем були виконані роботи за Договором на суму 1 833,60 грн., що підтверджується актом про виконання робіт № 17-03-5069 від 30.11.2017, у грудні 2017 року позивачем були виконані роботи за Договором на суму 1 833,60 грн., що підтверджується актом про виконання робіт № 17-03-5559 від 31.12.2017 та у січні 2018 року позивачем були виконані роботи за Договором на суму 1 833,60 грн., що підтверджується актом про виконання робіт № 18-03-431 від 31.01.2018.

В свою чергу, підписані з боку відповідача лише акти про виконання робіт за березень, квітень, травень червень та липень 2017 року, інші ж акти виконаних робіт не підписані з боку відповідача.

Однак, судом встановлено, що вказані акти про виконання робіт разом із відповідним рахунками на оплату були надіслані позивачем на юридичну адресу відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями описів вкладення у цінні листи та фіскальних чеків.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Таким чином, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Якщо ж замовник відмовився від прийняття робіт, своєчасно не заявивши про їх недоліки (за наявності таких), він не звільняється від обов'язку оплатити роботи, виконані за договором підряду.

Таким чином, враховуючи факт надсилання позивачем відповідачу актів про виконання робіт та беручи до уваги відсутність мотивованої відмови відповідача від підписання вказаних актів про виконання робіт, суд дійшов висновку, що роботи за актами про виконання робіт є прийнятими відповідачем та відповідач зобов'язаний їх оплатити.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 20 169,60 грн. та строк оплати робіт за вказаними актами станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду та станом на дату розгляду справи у суді є таким, що настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕТЕР» у розмірі 20 169,60 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 20 169,60 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги Центральної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «ЕТЕР» суми основного боргу у розмірі 20 169,60 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 081,32 грн., 3 % річних в розмірі 299,32 грн. та інфляційні втрати в розмірі 407 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

За умовами пунктів 4.2 та 4.3 Договору за порушення грошових зобов'язань замовник сплачує виконавцю суму простроченого платежу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня за кожен день прострочення. Пеня нараховується на суму простроченого платежу, починаючи з 26 числа місяця наступного за місяцем, у якому був виставлений (оформлений) рахунок до повної сплати замовником суми боргу але не більше ніж за 180 днів з моменту, коли зобов'язання мало бути виконане.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 1 081,32 грн. судом встановлено, що позивачем не вірно визначено періоди прострочення, оскільки не враховано п. 3.4 Договору та не враховано приписи. 6 ст. 232 ГК України, а відтак судом встановлено, що з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 913,41 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За результатом перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, судом встановлено, що він є арифметично невірним, оскільки позивачем не враховано п. 3.4 Договору, в зв'язку з чим невірно визначено періоди прострочення, а відтак стягненню з відповідача підлягають 3% річних в розмірі 107,31 грн. та інфляційні втрати в розмірі 392,29 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "ЕТЕР" (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, буд. 5/1, літ. А; ідентифікаційний код: 22969500) на користь Державного підприємства "Український державний центр радіочастот" (03179, м. Київ, просп. Перемоги, 151; ідентифікаційний код: 01181765) в особі Центральної філії (49064, м. Дніпро, проспект Сергія Нігояна, будинок 41; ідентифікаційний код: 21908235) заборгованість в розмірі 20 169 двадцять тисяч сто шістдесят дев'ять) грн. 60 коп., пеню в розмірі 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 41 коп., 3 % річних в розмірі 107 (сто сім) грн. 31 коп., інфляційні втрати в розмір 392 (триста дев'яносто дві) грн. 29 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 572 (одна тисяча п'ятсот сімдесят дві) грн. 70 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.02.2018.

Суддя О.А. Грєхова