РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.02.2018Справа № 918/774/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М. за участю секретаря судового засідання Рєпкіної Ю.Є., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

За позовомРівненського міського центру зайнятості
ДоДержавного агентства з енергоефективності та енергозбереження України
Простягнення 8 913,67 грн

Учасники судового процесу:

від позивача: Жилка О.В. - за довіреністю;

від відповідача: Біляченко А.О. - за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді господарського суду Рівненської області перебувала справа за позовом Рівненського міського центру зайнятості до Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України про стягнення 8 913,67 грн, які були виплачені громадянці ОСОБА_3 як допомога по безробіттю та мають бути відшкодовані відповідачем, у зв'язку з поновленням її на роботі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив посилаючись на те, що згідно постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.05.2015 у справі № 826/8283/15 позов ОСОБА_3 до Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України задоволено в повному обсязі, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України від 01 квітня 2015 року №154-к «Щодо звільнення» ОСОБА_3, поновлено на посаді головного спеціаліста-бухгалтера відділу контрольно-наглядової діяльності Управління Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України у Рівненській області та стягнуто з Держенергоефективності на користь ОСОБА_3 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 11769,87 грн. Разом з тим, Рівненським міським центром зайнятості на адресу Держенергоефективності було направлено повідомлення-претензію від 13.01.2016 № 07-19/134 про повернення коштів у розмірі 8913,67 грн, які були виплачені ОСОБА_3, як допомога по безробіттю. Агентство надало відповідь від 21.01.2016 за № 48-01/10/4-16 про те, що Держенергоефективності сплатило ОСОБА_3 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 11 769,87 грн. ОСОБА_3 при розгляді справи № 826/8283/15 не повідомила про перебування на обліку в Рівненському міському центрі зайнятості та про отримання нею допомоги по безробіттю в сумі 8913,67 грн. Зазначені обставини не були відомі Держенергоефективності, і відповідно судом при присудженні оплати за час вимушеного прогулу не зараховано допомогу по безробіттю, яку ОСОБА_3 отримала на той час. Зазначене суперечить вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Не будучи обізнаним з фактом отримання ОСОБА_3 соціальних виплат згідно з Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та на виконання рішення суду про поновлення на роботі Держенергоефективності виплатив ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11769,87 за період з 02.04.2015 по 21.12.2015, тобто, роботодавцем сплачено кошти працівникові, понесено матеріальні витрати, іншими словами, компенсовано кошти, які через незаконне звільнення не виплачувалися у вигляді заробітної плати щомісячно, у зв'язку з чим задоволення позовних вимог, період нарахування яких частково охоплюється сплаченими відповідачем сумами (з 02.05.2015 по 01.12.2015), призведе до подвійної відповідальності відповідача, що є неприпустимим.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 20.11.2017 порушено провадження у справі № 918/774/17 та призначено її до розгляду на 11.12.2017.

Ухвалою господарського суду Рівненської області справу № 918/774/17 за позовом Рівненського міського центру зайнятості до Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України про стягнення 8 913,67 грн передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва відповідно до ст.17 ГПК України.

26.12.2017 до Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи № 918/774/17.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2017, справу № 918/774/17 передано на розгляд судді Спичаку О.М.

Господарським судом Рівненської області справа № 918/774/17 розглядалась за правилами Господарського процесуального кодексу, що діяв у редакції, яка передувала редакції названого Кодексу, запровадженої із набранням чинності 15.12.2017 Законом України „Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів.

15.12.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.01.2018, у зв'язку з набранням 15.12.2017 законної сили Господарським процесуальним кодексом України в новій редакції, прийнято справу № 918/774/17 до свого провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання на 02.02.2018.

У засіданні 02.02.2016, судом на підставі п.6 статті 183 Господарського процесуального кодексу України, за письмовою згодою усіх учасників справи, закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи № 918/774/17 по суті.

Представник позивача у судовому засіданні 02.02.2018 надав усні пояснення, в яких позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, який було подано до Господарського суду Рівненської області.

У судовому засіданні 02.02.2018 оголошено перерву до 19.02.2018.

У судовому засіданні 19.02.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

21.04.2015 ОСОБА_3 звернулася за сприянням у працевлаштуванні до Рівненського міського центру зайнятості, де і була зареєстрована з відкриттям персональної картки за № 00017.

За заявою ОСОБА_3 від 21.04.2015, у якій вона зазначила та засвідчила власним підписом, що не працює як найманий працівник, в тому числі за договором підряду, цивільно-правового характеру, за сумісництвом, не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, їй був наданий статус безробітного і, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», призначена виплата допомоги по безробіттю з 02.05.2015 по 02.12.2015.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття» громадяни, зареєстровані в установленому порядку в центрі зайнятості як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

При відвідуванні центру зайнятості, громадянка ОСОБА_3 повідомила про її поновлення за попереднім місцем роботи за рішенням суду.

Так, згідно постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.10.2015 № 826/8283/15 визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України № 154-к від 01.04.2015 в частині щодо звільнення ОСОБА_3; поновлено ОСОБА_3 на посаді головного спеціаліста - бухгалтера відділу контрольно-наглядової діяльності Управління у Рівненській області Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України з 02.04.2015.

Наказом Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України від 21.12.2015 № 589-К поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника головного спеціаліста - бухгалтера відділу контрольно-наглядової діяльності управління у Рівненській області.

Згідно довідки про виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_3 за період перебування на обліку в службі зайнятості з 02.05.2015 по 02.12.2015 року отримала допомогу по безробіттю у розмірі 8 913,67 грн.

Згідно з п. 4 ст. 35 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Внаслідок несплати відповідачем вказаних коштів, з огляду на норми вищезазначеної статті, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача допомоги по безробіттю у розмірі 8 913,67 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України від 02.03.2000 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (надалі - Закон).

Згідно преамбули Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи. Право на забезпечення та соціальні послуги за цим Законом мають також незастраховані особи - військовослужбовці Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, внутрішніх військ, військ цивільної оборони, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, Служби безпеки України, Державної спеціальної служби транспорту, органів внутрішніх справ України, звільнені з військової служби у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію (далі - військовослужбовці), та особи, які вперше шукають роботу, інші незастраховані особи у разі їх реєстрації в установленому порядку як безробітних (ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 7 цього Закону передбачено такий вид забезпечення безробітного як допомога по безробіттю.

Згідно з пп. 2 п.1 ст. 31 Закону, виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду утримується із роботодавця.

Проаналізувавши вищезазначену правову норму суд вважає за необхідне зазначити, що достатньою умовою для відшкодування роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному є факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Як встановлено судом, 21.04.2015 ОСОБА_3 звернуласяся за сприянням у працевлаштуванні до Рівненського міського центру зайнятості, де і була зареєстрована з відкриттям персональної картки № 00017.

За заявою ОСОБА_3 від 21.04.2015, у якій вона зазначила та засвідчила власним підписом, що не працює як найманий працівник, в тому числі за договором підряду, цивільно-правового характеру, за сумісництвом, не зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, їй був наданий статус безробітного і, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності», призначена виплата допомоги по безробіттю.

Також судом встановлено, що згідно Наказу від 21.12.2015 № 589-К Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника головного спеціаліста - бухгалтера відділу контрольно-наглядової діяльності управління у Рівненській області.

Поновлення відбулось згідно постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.10.2015 № 826/8283/15.

Відповідно до довідки позивача допомога по безробіттю виплачувалася громадянці ОСОБА_3 з 02.05.2015 по 02.12.2015 та складає 8 913,67 грн.

На час розгляду справи доказів перерахування коштів в сумі 8 913,67 грн на користь Рівненського міського центру зайнятості відповідачем не надано.

Виходячи з наведеного, сума виплаченого забезпечення у розмірі 8 913,67 грн, наданих ОСОБА_3 під час перебування на обліку в центрі зайнятості у період з 02.05.2015 по 02.12.2015, як безробітній, підлягають відшкодуванню Державним агентством з енергоефективності та енергозбереження України у відповідності до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом заперечення відповідача, викладені ним у відзиві спростовуються нижченаведеним.

Відповідно до п. 32 постанови пленум Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

У разі неврахування в оплаті за час вимушеного прогулу допомоги по безробіттю, ця сума коштів для поновленого на роботі працівника є переплатою роботодавця.

Отже, отримання ОСОБА_3 допомоги по безробіттю та заробітної плати за час вимушеного прогулу без урахування суми допомоги по безробіттю є переплатою коштів для Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України, а не Рівненського міського центру зайнятості.

Таким чином, питання щодо повернення здійсненної відповідачем оплати ОСОБА_3 заробітної плати за час вимушеного прогулу без урахування суми допомоги по безробіттю має вирішуватись не за рахунок Рівненського міського центру зайнятості

Приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 1 600,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України (місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Івана Гонти, 1, ) на користь Рівненського міського центру зайнятості (місцезнаходження: 33013, м. Рівне, вул.. Кавказька, 4, ) 8 913 грн заборгованості та 1 600,00 грн витрат зі сплати судового збору.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Згідно ч.1 ст.256 та п.п. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено

28.02.2018

Суддя Спичак О.М.