Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 6/521

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пількова К. М.,

суддів: Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

за участю секретаря судового засідання - Жураховської Т. О.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2017 (суддя Щербаков С. О.) та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 (головуючий суддя - Власов Ю. Л., судді Буравльов С. І., Андрієнко В. В.) за скаргою Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві

у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта"

до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

за участю Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про зобов'язання не чинити перешкоди у розпорядженні майном,

Короткий зміст рішення по суті спору

1. 20.01.2011 Господарський суд міста Києва прийняв рішення, залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 19.05.2014, яким вирішив позов задовольнити повністю, зобов'язати Дочірню компанію "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Відповідач-2) не чинити перешкод Відкритому акціонерному товариству "Укрнафта" (далі - Позивач) у здійсненні його права власності на природний газ загальним обсягом 2061805,134 тис.куб.м., у тому числі у його відборі з підземних сховищ газу та його реалізації промисловим споживачам - виробникам азотних мінеральних добрив, який зберігається в підземних сховищах газу Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"; зобов'язано Дочірню компанію "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" виконати заявку Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" від 25.10.2010 № 6ПГ-12/554а, шляхом здійснення Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" відбору природного газу з підземних сховищ газу та передачі його Відкритому акціонерному товариству "Укрнафта" з оформленням актів приймання-передачі, загальним обсягом 2061805,134 тис.куб.м.; зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" включити до балансу надходження та розподілу природного газу по Україні відповідного періоду обсяги газу, визначені заявкою Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" від 25.10.2010 № 6ПГ-12/554а. Також суд касаційної інстанції здійснив процесуальне правонаступництво замінивши Дочірню компанію "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" її правонаступником - Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (далі - Відповідач-1).

2. 27.05.2014 Господарський суд міста Києва видав накази на виконання постанови суду касаційної інстанції.

Короткий зміст скарги на дії (бездіяльність) органу державної виконавчої служби

3. 19.04.2016 Відповідач-1 звернувся до Господарського суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Орган виконавчої служби), у якій просив: визнати протиправною бездіяльність Органу виконавчої служби щодо невжиття дій із закінчення виконавчого провадження ВП №44213701 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 27.05.2014 № 6/521 про зобов'язання Боржника-1 (Відповідача-1) виконати заявку Позивача від 25.10.2010 № 6ПГ-12/554а, шляхом здійснення Боржником-1 (Відповідачем-1) відбору природного газу з підземних сховищ газу та передачі його Стягувачу (Позивачу), з оформлення актів приймання-передачі, загальним обсягом 2061805,134 тис.куб.м., та повернення наказу до Господарського суду міста Києва; зобов'язати Орган виконавчої служби вчинити дії - винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 44213701 відповідно до частини 3 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 27.05.2014 № 6/521 про зобов'язання Боржника-1 (Відповідача-1) виконати заявку Позивача від 25.10.2010 № 6ПГ-12/554а, шляхом здійснення Боржником-1 відбору природного газу з підземних сховищ газу та передачі його Стягувачеві (Позивачу) з оформленням актів приймання-передачі, загальним обсягом 2061805,134 тис.куб.м., а також зобов'язати повернути наказ від 27.05.2014 № 6/521 до Господарського суду міста Києва.

4. Скарга розглядалась судами неодноразово.

5. 20.07.2017 Вищий господарський суд України вирішив касаційну скаргу Позивача задовольнити частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 скасувати, справу направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Короткий зміст рішення суду І та апеляційної інстанцій

6. 05.10.2017 ухвалою, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського від 14.12.2017, Господарський суд міста Києва вирішив скаргу Відповідача-1 на бездіяльність Органу виконавчої служби задовольнити. Визнати протиправною бездіяльність Органу виконавчої служби щодо невжиття дій із закінчення виконавчого провадження ВП № 44213701 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 27.05.2014 № 6/521 про зобов'язання Відповідача-1 виконати заявку Позивача від 25.10.2010 № 6ПГ-12/554а, шляхом здійснення Відповідачем-1 відбору природного газу з підземних сховищ газу та передачі його Стягувачу (Позивачу), з оформленням актів приймання-передачі, загальним обсягом 2061805,134 тис.куб.м., та повернення наказу № 6/521 Господарському суду міста Києва. Зобов'язати Орган виконавчої служби вчинити дії - винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 44213701 відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 27.05.2014 № 6/521 про зобов'язання Відповідача-1 виконати заявку Позивача від 25.10.2010 № 6ПГ-12/554а шляхом здійснення Відповідачем-1 відбору природного газу з підземних сховищ газу та передачі його стягувачу, з оформленням актів приймання-передачі загальним обсягом 2061805,134 тис.куб.м., а також зобов'язати повернути наказ від 27.05.2014 № 6/521 до Господарського суду міста Києва.

Судові рішення мотивовані тим, що за приписами частини 3 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. Наведене свідчить про те, що внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності є наслідком вжиття всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду та встановлення неможливості такого виконання, тобто встановлення того факту, що механізми та інструменти, якими закон наділяє виконавця при виконанні рішень про зобов'язання боржника особисто вчинити певні дії є вичерпаними. Правовим наслідком встановлення даного факту є закінчення виконавчого провадження. У даному випадку 24.09.2015 Орган виконавчої служби виніс постанову про накладення штрафу у розмірі 680,00 грн. на Відповідача-1, а у зв'язку з повторним невиконанням рішення суду 02.12.2015 державним виконавцем накладено штраф на Відповідача-1 у розмірі 1360,00 грн. та внесено подання про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб Боржника-1 (Відповідача-1) за невиконання рішення суду, яке адресовано до Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Суд дійшов висновку про те, що наказ неможливо виконати без участі Відповідача-1 і державний виконавець Органу виконавчої служби вчинив всіх передбачених дій, після вчинення яких мав винести постанову про закінчення виконавчого провадження та повернути наказ до Господарського суду міста Києва. Та обставина, що Законом України "Про виконавче провадження" не встановлено визначеного у днях строку для винесення відповідно постанови про виконавче провадження свідчить про те, що вказана постанова має бути винесена одразу ж після вчинення державним виконавцем встановлених статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" дій та не може бути підставою для невчинення таких дій протягом тривалого періоду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. 29.12.2017 Позивач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2017 про задоволення скарги Відповідача-1 на бездіяльність Органу виконавчої служби та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги Відповідача-1 у повному обсязі, не передаючи справи на новий розгляд; а також зупинити виконання або зупинити дію ухвали Господарського суду міста Києва від 05.10.2017, залишеної без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017.

8. 09.02.2018 Відповідач-1 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу Позивача - без задоволення.

9. Від інших учасників справи відзиви на касаційну скаргу не надійшли.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

10. Новий розгляд скарги не призвів до прийняття законного, обгрунтованого та справедливого рішення, яке б враховувало та висвітлювало всі аспекти, на які звернув увагу суд касаційної інстанції.

11. Судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права, а саме здійснено неправильне тлумачення статті 75 Закону України "Про виконавче провадження".

12. Судове рішення по справі, яке набрало законної сили, не може залишитись невиконаним, оскільки завдає шкоди Позивачу - особі, яка понад 3 роки в судах доводила право вільно розпоряджатись своєю власністю та понад 3 роки безрезультатно примушує Боржників виконати законне рішення суду.

13. Закон України "Про виконавче провадження" не визначає через який проміжок часу державний виконавець має винести постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до частини 3 статті 75 Закону та не оперує поняттям "розумний строк", отже відсутні підстави визнавати протиправною бездіяльність Органу виконавчої служби та зобов'язання його вчинити дії, а тим більше позбавляти виконавця здійснювати виконавчі дії після внесення подання правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності, оскільки прямої заборони про це Закон не містить.

14. Суди не врахували обставини, які зобов'язані були врахувати в силу вказівок суду касаційної інстанції, не надали жодної правової оцінки та обгрунтування своїм висновкам, що призвело до винесення незаконних та несправедливих рішень.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

15. У разі неможливості виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії, державний виконавець обмежений нормами Закону України "Про виконавче провадження", якими встановлений однозначний порядок його дій, а саме накладення на Відповідача-1 штрафів у вигляді винесення постанов, внесення відповідного подання до правоохоронних органів та закінчення виконавчого провадження.

16. Постанови про накладення штрафів на Відповідача-1 є законними, а дії державного виконавця Органу виконавчої служби, пов'язані з їх внесенням, відповідають вимогам законодавства України.

17. Своїми діями щодо внесення подання державний виконавець підтвердив, що виконати рішення суду у даній справі без участі Боржника неможливо, що, відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" є підставою для закінчення виконавчого провадження.

18. Виходячи зі змісту статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов'язані особисто вчинити певні дії, не має права здійснювати будь-які заходи примусового виконання рішень після внесення відповідного подання, оскільки вийде за межі наданих йому повноважень та буде діяти не у спосіб, встановлений Законом та Конституцією України.

19. Правовим наслідком встановлення факту вжиття державним виконавцем всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду та встановлення неможливості його виконання, тобто факту, що механізми та інструменти, якими закон наділяє виконавця при виконанні рішень про зобов'язання боржника особисто вчинити певні дії є закінчення виконавчого провадження.

Позиція Верховного Суду

Щодо вчинення державним виконавцем дій після направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності

20. Суд не погоджується з доводами Відповідача-1 (пункт 19), а також висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності є наслідком вжиття всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду та встановлення неможливості такого виконання, правовим наслідком чого є закінчення виконавчого провадження, відповідно до частини 3 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", з огляду на наступне.

Згідно з частиною 3 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем спірних вимог, у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Разом з тим, відповідно до статті 89 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем спірних вимог, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у такому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, відповідно до наведеної норми накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності визначено наслідком повторного невиконання боржником без поважних причин рішення суду, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії. Однак звернення з цим повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання. Внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам є заходом реагування на невиконання рішення суду, вжиття якого передбачено також у тих випадках, коли рішення боржником не виконується, однак виконання рішення може бути проведене без участі боржника (частина 2 статті 75 Закону).

Враховуючи викладене, направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника у порядку статті 89 Закону України "Про виконавче провадження" не є єдиною останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов'язкового рішення суду.

З наведених підстав Суд відхиляє доводи Відповідача-1 (пункт 17) про те, що своїми діями щодо внесення подання про притягнення до кримінальної відповідальності державний виконавець підтвердив неможливість виконання рішення суду у справі без участі Боржника.

21. Суд відхиляє доводи Відповідача-1 (пункт 18) про те, що, виходячи зі змісту статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов'язані особисто вчинити певні дії, не має права здійснювати будь-які заходи примусового виконання рішень після внесення відповідного подання, оскільки вийде за межі наданих йому повноважень та буде діяти не у спосіб, встановлений Законом та Конституцією України., з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем спірних вимог, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Передбачені зазначеним Законом заходи та дії щодо виконання рішення суду здійснюються державним виконавцем у межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого документа, до закінчення виконавчого провадження на підставі, встановленій статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження". За пунктом 11 вказаної статті Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Таким чином наслідком вчинення державним виконавцем усіх можливих дій, спрямованих на виконання судового рішення у разі неможливості його виконання без участі боржника, є винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі частини 3 статті 75 Закону, саме після прийняття якої державний виконавець не має права вчиняти виконавчі дії з виконання рішення суду.

22. Суд не приймає до уваги посилання Відповідача-1 (пункт 16) на те, що постанови про накладення штрафів на Відповідача-1 є законними, а дії державного виконавця Органу виконавчої служби, пов'язані з їх внесенням відповідають вимогам законодавства України, оскільки законність постанов державного виконавця з накладення на Відповідача-1 штрафів не були предметом розгляду поданої скарги на бездіяльність Органу виконавчої служби.

23. Доводи Відповідача-1 (пункт 14) про те, що разі неможливості виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії, державний виконавець обмежений нормами Закону України "Про виконавче провадження", якими встановлений однозначний порядок його дій, а саме накладення на Відповідача-1 штрафів у вигляді винесення постанов, внесення відповідного подання до правоохоронних органів та закінчення виконавчого провадження, не свідчить, однак, про відсутність у державного виконавця права вчиняти інші виконавчі дії з виконання рішення суду, передбачені Законом.

24. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України, в редакції, чинній на час вчинення державним виконавцем оскаржуваних дій, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковим до виконання на всій території України. Згідно зі статтею 115 Господарського процесуального кодексу України, в редакції, чинній до 15.12.2017, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Таким чином розглядаючи скаргу на дії чи бездіяльність державного виконавця органу виконавчої служби суд має враховувати, що, Законом України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов'язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

25. За вказаних підстав помилковим є висновок судів попередніх інстанцій про порушення державним виконавцем статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки останнім не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження одразу після направлення повідомлення правоохоронним органам, у зв'язку із чим необгрунтовано задоволено скаргу на бездіяльність Органу виконавчої служби.

26. З огляду на викладене прийняті у справі ухвала та постанова судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з прийняттям рішення про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність Органу виконавчої служби.

Судові витрати

27. Враховуючи, що касаційна скарга Позивача підлягає задоволенню, а прийняті у справі ухвала та постанова судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з прийняттям рішення про відмову у задоволенні скарги на дії та бездіяльність Органу виконавчої служби, судовий збір за розгляд апеляційної та касаційної скарг покладається на заявника цієї скарги на дії та бездіяльність Органу виконавчої служби - Відповідача-1.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" задовольнити.

2. Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017.

3. Відмовити в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на бездіяльність Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

4. Витрати із сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 1600 гривень та касаційної скарги у розмірі 1600 гривень стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта".

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Пільков

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак