ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 лютого 2018 р. Справа № 903/964/17

Господарський суд Волинської області складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Хомич О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу №903/964/17

за позовом приватного акціонерного товариства Волиньобленерго в особі Володимир-Волинської філії

до підприємства теплових мереж Володимир-Волинськтеплокомуненерго, м. Володимир-Волинський

про стягнення 174 748,25 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. №13/18-446 від 02.01.2018р.),

від відповідача: ОСОБА_2 (дов. № 1/1 від 01.01.2018р.), ОСОБА_3 адвокат (ордер ВЛ № 000031856),

в с т а н о в и в:

19.12.2017р. приватне акціонерне товариство Волиньобленерго в особі Володимир-Волинської філії звернулося з позовною заявою до господарського суду, в якій просить стягнути з підприємства теплових мереж Володимир-Волинськтеплокомуненерго 174 748,25 грн. з них: 134 371,36 грн. пені за період з період з квітня 2017 по серпень 2017 року, 31 600,26 грн. збитків, завданих інфляцією, за період з березня 2017 року по червень 2017 року та 8 776,63 грн. процентів річних за період з березня 2017 року по липень 2017 року.

На обгрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору про постачання електричної енергії № 521-0192 від 06.05.2004р. щодо своєчасного розрахунку за поставлену електроенергію.

Ухвалою суду від 22.12.2017р. підготовче засідання призначено на 11.01.2018 року.

Ухвалою суду від 11.01.2018р. підготовче засідання було відкладено на 07.02.2018р., зобовязано надати суду письмові пояснення на відзив відповідача від 03.01.2018р; копію статуту приватного акціонерного товариства Волиньобленерго; витребувано у Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області та Департаменту фінансів Волинської облдержадміністрації спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України № 20/9032 від 09.03.2017р., № 20/9421 від 07.04.2017р., № 20/9798 від 11.05.2017р., № 20/10505 від 17.07.2017р., № 20/10626 від 08.08.2017р.

Ухвалою суду від 07.02.2018р. встановлено відповідачу строк до 19.02.2018р. для подачі письмових пояснень на заперечення позивача; постановлено підготовче провадження закрити та призначити справу до судового розгляду по суті на 20.02.2018р.

16.02.2018р. представник відповідача подав заперечення на позов та пояснення на відзив в яких зазначив, що заборгованістю відповідача за спожиту електроенергію перед позивачем погашена за рахунок коштів загального фонду державного бюджету. Підписавши спільні протокольні рішення, сторони змінили строки виконання відповідачем грошових зобовязань перед позивачем, які виникли на підставі договору про постачання електричної енергії. Посилаючись на судову практику Верховного Суду України, просить суд в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні 20.02.2018р. представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача позов заперечив, подав розрахунок суми судових витрат у справі № 903/964/17, яка становить 5 708,06 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Просив суд у разі відмови в задоволенні позову, покласти ці витрати на позивача.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 174 748,25 грн. з них: 134 371,36 грн. пені за період з період з квітня 2017 по серпень 2017 року, 31 600,26 грн. збитків, завданих інфляцією, за період з березня 2017 року по червень 2017 року та 8 776,63 грн. процентів річних за період з березня 2017 року по липень 2017 року не підлягає до задоволення з огляду на таке.

06.05.2004р. між Володимир-Волинською філією від імені відкритого акціонерного товариства «Волиньобленерго» (згідно із статутом відкрите акціонерне товариство «Волиньобленерго» було перейменоване на публічне акціонерне товариство «Волиньобленерго» і змінило своє найменування з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство «Волиньобленерго» протокол №22 від 14.04.2017р.).

Згідно з п. 1 договору постачальник електричної енергії постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невідємними частинами.

У відповідності до договору електропостачальна організація зобовязувалася відпускати електричну енергію відповідачу, а відповідач - оплачувати її та здійснювати інші платежі шляхом перерахування коштів на відповідний розрахунковий рахунок.

Згідно з п. 8.1 договору оплата електричної енергії та інших платежів здійснюється споживачем самостійно шляхом перерахування коштів на відповідні рахунки постачальника електричної енергії в терміни, визначені додатком № 2 п. 2 «Порядок розрахунків» відповідно до визначеної згідно п. 3 цього додатку величини коштів за фактично спожиту електричну енергію.

Згідно з п. п 2 додатку № 2 договору «Порядок розрахунків», постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок на оплату електричної енергії, який має бути оплачений протягом трьох операційних днів від дня отримання споживачем рахунку.

На виконання умов договору та додатків ПрАТ „Волиньобленерго Володимир-Волинська філія свої зобовязання виконала належним чином.

Відповідачу було передано активну електроенергію на його обєкти та виписані рахунки на оплату № 521-0192/2/1 за лютий 2017 року (вручений відповідачу 24.02.2017р., дата сплати 03.03.2017р.), № 521-0192/3/1 за березень 2017 року (дата отримання 27.03.2017р., сплатити до 03.04.2017р.), № 521-0192/4/1 за квітень 2017 року (дата отримання 25.04.2017р., дата сплати до 04.05.2017р.), № 521-0192/5/1 за травень 2017 року (дата отримання рахунку 25.05.2017р., сплатити до 01.06.2017р.), № 521-0192/6/1 за червень 2017 року (дата отримання рахунку 26.06.2017р., сплатити до 04.07.2017р.), № 521-0192/7/1 за липень 2017 року (отримано відповідачем 25.07.2017р., сплатити до 01.08.2017р.)

Як зазначає позивач, звертаючись з позовом до суду, з березня 2017 року по серпень 2017 року відповідачем було прострочено термін оплати коштів за використану електричну енергію, встановлений договором № 521-0192 від 06.05.2004р.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (штрафу, пені). В силу п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У звязку з порушенням термінів, визначених додатком № 2 „Порядок розрахунків, споживач сплачує постачальнику електроенергії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу враховуючи день фактичної оплати.

Позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 134 371,00 грн. за період з квітня 2017 по серпень 2017 року, 31 600,26 грн. збитків, завданих інфляцією, за період з березня 2017 року по червень 2017 року та 8 776,63 грн. процентів річних за період з березня 2017 року по липень 2017 року.

Підставою нарахування є порушення відповідачем строків виконання зобовязання з оплати, встановлених договором № 521-0192 від 06.05.2004р.

З матеріалів справи вбачається, що рахунки, на підставі яких позивач просить стягнути з відповідача 134 371,00 грн., вручені відповідачу під розписку з зазначенням дати отримання.

Відповідно до р. 2 договору під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України, зокрема, Правилами користування електричною енергією (надалі- ПКЕЕ), затвердженими в установленому порядку.

11.01.2005р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Порядок визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами (далі - субвенція).

Відповідно до п.8 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України № 20, 03.08.2015р., Міністерством енергетики та вугільної промисловості України видано наказ № 493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Відповідно до. п.1.2. Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку.

За спірний період відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Волинській області, департаментом фінансів Волинської облдержадміністрації, енергопостачальною компанією - публічне акціонерне товариство «Волиньобленерго» та ДП «Енергоринок» було укладено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України № 20/9032 від 09.03.2017р., № 20/9421 від 07.04.2017р., № 20/9798 від 11.05.2017р., № 20/10505 від 17.07.2017р., № 20/10626 від 08.08.2017р.

Згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію розрахунки усі учасники розрахунків, що проводяться згідно з цим Порядком, у графі "Призначення платежу" платіжних доручень додатково зазначають: "Постанова Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. № 20".

Як вбачається із виписки з рахунку ПрАТ «Волиньобленерго» за 11.08.2017р. (а.с. 29-33) всі платежі відповідача були із зазначенням призначення платежу: «згідно постанови Уряду № 20».

В п. 5 спільних протокольних рішень сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків, зокрема, визначили, що всі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Таким чином, спільні протокольні рішення про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету передбачають перерахування з Державного бюджету України позивачу заборгованості з компенсації коштів по пільгах і субсидіях.

Відтак, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, їх сторони, в тому числі й позивач, погодили порядок і строки погашення заборгованості споживачів перед постачальником електроенергії - ПАТ «Волиньобленерго», а тому безпідставним є твердження позивача про порушення відповідачем строків оплати отриманої електричної енергії, що передбачені договором, та притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за договором № 534-0073-000 від 01.06.2006р.

Та обставина, що відповідач не є учасником спільних протокольних рішень, і відповідно їх дія не може поширюватися на договірні правовідносини, не береться судом до уваги, оскільки, підписуючи спільні протокольні рішення, позивач погодився на порядок і механізм отримання коштів за поставлену, в тому числі й відповідачу, електроенергію.

У спільних протокольних рішеннях сторони визначили, що вони вважаються укладеними у разі, якщо вони підписані сторонами без розбіжностей та інших додаткових умов.

ПАТ «Волиньобленерго» підписало спільні протокольні рішення без жодних зауважень, а відтак погодилось на визначений порядок розрахунків без участі відповідача.

Також у п. п. 6, 8 спільних протокольних рішень сторони узгодили, що вони несуть відповідальність за недотримання вимог постанови КМУ від 11.01.2005р. та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (зі змінами) і невиконання своїх зобовязань за цим спільним протокольним рішенням відповідно до чинного законодавства, а усі спірні питання, повязані із виконанням спільного протокольного рішення, вирішуються шляхом переговорів між сторонами.

Таким чином, підписавши спільні протокольні рішення, позивач поінформований про особливості здійснення розрахунків.

Спільними протокольними рішеннями сторони за своєю згодою змінили строки виконання відповідачем грошових зобовязань перед позивачем, які виникли на підставі договору про постачання електроенергії № 521-0192 від 06.05.2004р.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015р. у справі №3-322гс15, який відповідно до ст.111-28 ГПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування цієї норми права.

Відтак, відповідно до спільних протокольних рішень, заборгованість відповідача за спожиту електроенергію перед ПАТ «Волиньобленерго» погашена за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Суд також враховує, що з огляду на особливості здійснення господарської діяльності у сфері теплопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між субєктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за електроенергію, у звязку з чим вина підприємства теплових мереж «Володимир-Волинськтеплокомуненрго» у простроченні платежів за договором на підставі спільних протокольних рішень відсутня, а отже і відсутній склад правопорушення, що згідно із ст. 614 ЦК України позбавляє позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені п. 4.2.1 договору.

Згідно з частинною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

В частині 1 статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобовязання відповідно до статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За змістом приписів статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем отримано грошові кошти за передану відповідачу в спірному періоді електроенергію, що охоплюється спільними протокольними рішеннями.

Позивач не висловив жодних претензій з приводу виконання сторонами своїх зобовязань згідно із спільними протокольними рішеннями про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20.

Таким чином, з матеріалів справи не вбачається вини відповідача у несвоєчасному виконанні зобовязань, оскільки він хоч і не був стороною спільних протокольних рішень, проте був поінформований про особливості здійснення розрахунків.

Згідно з розрахунком позивача пеня, проценти річних, збитки завдані інфляцією які нараховані від суми заборгованості за спожиту електроенергію, яка погашена за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Отже, позовні вимоги, які стосуються виконання зобовязань з оплати за спожиту електроенергію в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20, та спільними протокольними рішеннями про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, стороною яких є позивач, не підлягають до задоволення.

У звязку із відмовою в позові судові витрати на підставі до ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Відповідач в судовому засіданні просив покласти на позивача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 5 708,06 грн. у разі відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст. 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

07.02.2018р. відповідач подав до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у справі, який становив 5 700 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов'язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо, дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідачем в судовому засіданні 20.02.2018р. подано розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, які становлять 5 708,06 грн., витяг із договору про надання правової допомоги № 1312/1 від 13.12.2017р., копію ордеру серія ВЛ № 000031856 від 13.12.2017р., копії рахунку на оплату № 1 від 02.01.2018р. на суму 2 758,06 грн., рахунку на оплату № 2 від 31.01.2018р. на суму 2 950,00 грн., платіжного доручення № 2241 від 20.02.2018р. на суму 2 950,00 грн. платіжного доручення № 2203 від 05.02.2018р. на суму 2 758,06 грн., копію акту виконаних робіт № 1 до договору від 13.12.2017р. № 1312/1, копію акту виконаних робіт № 2 від 31.01.2018р. до договору від 13.12.2017р. № 1312/1 та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ВЛ № 884 від 18.03.2017р.

Відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи конкретні обставини, повязані із розглядом справи №903/964/17, з огляду на розумну необхідність витрат на оплату послуг адвоката у цій справі, вимога відповідача про покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 708,06 грн., на думку суду, підлягає до задоволення частково: в розмірі 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 610, 614, 627, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства Волиньобленерго в особі Володимир-Волинської філії (вул. Цинкаловського, 26, м. Володимир-Волинський, ) на користь підприємства теплових мереж Володимир-Волинськтеплокомуненерго (вул. Сагайдачного, 19, м. Володимир-Волинський, ) 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Повне рішення складено: 21.02.2018р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя І. О. Якушева