РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.02.2018Справа № 910/22960/17

За позовомПриватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна»
до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1
простягнення 49500,00 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» 49500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» на підставі договору добровільного страхування засобів наземного транспорту №250503400.14 від 22.12.2014 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Daewoo, державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Скайд» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4747418, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2017 відкрито провадження у справі №910/22960/17, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, залучено до участі у справі ОСОБА_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, а також встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Проте, відповідач відзив на позов не надав.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 03039, м.Київ, провулок Руслана Лужевського, будинок 14, корпус 1, офіс 3Б, на яку було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі, підтверджується відомостями, наявними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (витяг № від 20.02.2018).

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Третя особа пояснень щодо позову не надала, своїм правом не скористалась.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.12.2014 між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (страховик) та ПАТ «Фармак» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №250503400.14 (надалі - Договір), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, зокрема (згідно з додатком до Договору): автомобілем Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

Як зазначає позивач, 30.05.2015 в місті Києві сталася ДТП, а саме: водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем Daewoo, державний номер НОМЕР_2, скоїв зіткнення із застрахованим на підставі Договору автомобілем Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі страхових актів №129334 від 10.06.2015 та №133661 від 13.10.2015, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаними актами, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок ДТП, що сталася 30.05.2015, шляхом виплати коштів у сумі 75248,32 грн на рахунок виконавця ремонтних робіт - Фізичної особи-підприємця Кравчук Людмили Петрівни, що підтверджується платіжними дорученнями №5283 від 22.06.2015 (на суму 62090,15 грн) та №8481 від 20.10.2015 (на суму 13158,17 грн).

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 75248,32 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів належить до видів обов'язкового страхування в Україні.

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Пунктом 1.8 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач, стверджує, що відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Daewoo, державний номер НОМЕР_2, станом на момент ДТП була застрахована Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Скайд» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4747418, а тому вказує, що обов'язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, що сталася 30.05.2015, покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд відзначає, що за приписами ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, зазначаючи про те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Daewoo, державний номер НОМЕР_2, позивачем не надано суду договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4747418 або його копії.

На підтвердження своїх доводів позивач посилається на відомості, наявні в Єдиній централізованій базі даних Моторного (транспортного) бюро України, долучивши до позовної заяви роздруківку, здійснену, за словами позивача, із вказаної бази даних.

Однак, по-перше, згідно інформації, наведеній у даній роздруківці, на підставі договору (полісу) №АІ4747418 застраховано цивільно-правову відповідальність власника автомобіля Daewoo, державний номер НОМЕР_3, а не автомобіля Daewoo, державний номер НОМЕР_2, як стверджує позивач.

В той же час, як у позовній заяві, так і у постанові Оболонського районного суду м.Києва від 09.07.2015 у справі №756/8015/15-п (яку позивач надає на підтвердження вини особи, що скоїла ДТП) зазначено, що ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, саме водієм транспортного засобу Daewoo, державний номер НОМЕР_2 (а не НОМЕР_3).

При цьому, в силу ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

По-друге, з наданої позивачем роздруківки не вбачається, ким та з якого саме ресурсу її отримано; будь-які посилання на Єдину централізовану базу даних Моторного (транспортного) бюро України у ній відсутні, а тому надана позивачем роздруківка не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження обставин щодо наявності на момент ДТП чинного полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу.

Клопотань про витребування відповідних доказів в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України позивачем заявлено не було.

Отже, позивачем належними та допустимими доказами не доведено того факту, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого, скоєно ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1), була застрахована Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «Скайд», і як наслідок - наявності підстав для стягнення з відповідача заявленої до стягнення суми відшкодування.

Крім того, суд відзначає, що відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159) (надалі - Методика), Значення Е З приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема:

5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД;

7 років - для інших легкових КТЗ.

У додатку до Договору добровільного страхування наземного транспорту №250503400.14 вказано, що застрахований автомобіль Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, є автомобілем 2007 року випуску, а відтак, в силу п. 7.38 Методики та ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку із пошкодженням вказаного транспортного засобу в результаті дорожньо-транспортної пригоди відшкодуванню підлягають витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження вартості відновлювального ремонту відповідного транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, позивачем до матеріалів справи не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.М. Смирнова