РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.02.2018Справа № 910/19082/16

За позовом: Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві

до відповідача: приватного підприємства "Дубекспо"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання недостовірною та такою, що не відповідає дійсності інформація, яка принижує ділову репутацію та зобов'язання її спростувати , -

Суддя: Шкурдова Л.М.

Секретар с/з Гнідіна М.Ю.

Представники:

від позивача - Аліфанов Т.Ю.

від відповідача - ОСОБА_3 - керівник, Гошко В.І. на підставі договору

від третьої особи - не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - Інспекція) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про:

- визнання недостовірною та такою, що завдає шкоду діловій репутації Інспекції, інформації, поширеної приватним підприємством «Дубекспо» (далі - Підприємство) в листі від 18.08.2016 №19 (далі - Лист №19);

- зобов'язання Підприємства спростувати розповсюджену недостовірну інформацію стосовно Інспекції, поширену Листом №19, в той же спосіб, в який вона була розповсюджена, а саме шляхом надіслання письмового спростування недостовірної інформації до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - ДФС) в десятиденний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2017 року відкрито провадження у справі №910/19082/16 та призначено їх розгляд за правилами загального позовного провадження.

Відповідач проти позову заперечує, зазначаючи, що в Листі №19 Підприємством використано висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, оскільки мають характер використання мовно-стилістичних засобів (вжиття гіпербол, алегорій тощо), а тому, такі оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості; інформація, яку просить спростувати позивач, а саме, про переміщення у часі, містить оціночні судження емоційного забарвлення; відомості про те, що гр. Аліфанов Т.Ю. обіймав посаду керівника юридичного відділу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві є фактичними даними та загальновідомою інформацією публічного характеру, а отже, спростуванню не підлягають; факт складання акта перевірки за підписом гр. ОСОБА_5 від 15.06.2016 №336/10/26-50-12-01-10/36203336 також є безумовно правдивою та достовірною інформацією і спростуванню не підлягає; доказом слугують копія акта перевірки від 15.06.2016 №336/10/26-50-12-01-10/36203336 та копія руху листа від 13.06.2016, роздрукованого з сайту українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», копія відправленого листа з відбитком і датою від 13.06.2016, у якому містився акт перевірки від 15.06.2016 №336/10/26-50-12-01-10/36203336, та копія зворотної сторони конверта, де чітко видно, що лист надійшов до поштового відділення 16.06.2016.

Інспекція з даними твердженнями відповідача не погодилась та надала пояснення, в яких зазначила, що директор Підприємства ОСОБА_3, очевидно, викладаючи у Листі №19 твердження про нібито злочинні дії посадових осіб Інспекції, окремо обвинувачує юридичну особу у тому, що основа функціонування Інспекції побудована на вчиненні кримінальної діяльності, при цьому, будучи обізнаним про юридичний зміст статтей 366 і 367 Кримінального кодексу України; за наслідками перевірки ДФС було зроблено висновок про те, що під час листування з Підприємством посадові особи Інспекції належно виконували службові обов'язки, що виключає необхідність проведення службового розслідування.

Підприємство подало суду пояснення, в яких зазначило про таке: посилання у Листі №19 на те, що з боку посадових осіб відбулася службова недбалість, що потягла тяжкі наслідки для Підприємства, полягає у винесенні податкового повідомлення-рішення, що наразі оскаржується в адміністративному порядку.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.01.2018 року відкладено підготовче засідання на 20.02.2018р.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 ГПК України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196 - 205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених главою 3 ГПК України.

У підготовчому засіданні суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Частиною 6 статті 183 ГПК України передбачено, що якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Учасники справи у засіданні 20.02.2018 надали згоду на розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Зважаючи на наведене, за результатами підготовчого засідання, суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та здійснення розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 20.02.2018 судом розпочато розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 20.02.2018 судом було заслухано вступне слово позивача та відповідача, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача не визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні 20.02.2018 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного підприємства "Дубекспо" про визнання недостовірною інформацію та такою, що завдає шкоду діловій репутації Державній податковій інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, що поширена приватним підприємством "Дубекспо" у листі від 18.08.2016 №19, та зобов'язання відповідача спростувати розповсюджену ним недостовірну інформацію стосовно позивача, яку поширену листом від 18.08.2016 №19, в той же спосіб, в який вона була розповсюджена, а саме шляхом надіслання письмового спростування недостовірної інформації до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві в десятиденний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили.

В обґрунтування позову державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві вказала про те, що викладена у листі відповідача від 18.08.2016 № 19 інформація є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, а тому принижує ділову репутацію позивача, оскільки недостовірна інформація поширювалась через Головне управління Державної фіскальної служби у м.Києві, а тому стала загальновідомою великому колу осіб.

Приймаючи рішення від 12.12.2016 у справі №910/19082/16 Господарський суд міста Києва дійшов висновку про те, що відповідачем було подано до ДФС у м.Києві неправдиву інформацію щодо позивача, тобто доведено недостовірну інформацію до відома невизначеного кола осіб, лист відповідача № 19 від 18.08.2016 містить інформацію образливого, принизливого і саркастичного характеру, що принижує ділову репутацію державного органу і його працівників, що є підставою для задоволення позову.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний господарський суд частково погодився з такими висновками місцевого господарського суду, в постанові від 15.08.2017 вказав про те, що звернення до державних органів не повинні мати наклепницький характер, містити образи та ганьбити честь, гідність чи ділову репутацію осіб, яких воно стосується, тому звернення позивача до суду є обґрунтованим, оскільки лист відповідача № 19 від 18.08.2016 містить інформацію образливого, принизливого і саркастичного характеру, що принижує ділову репутацію державного органу і його працівників. При цьому суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції в частині визнання недостовірною фразу у листі № 19: "Гр. ОСОБА_6 перед складання ППР в якому є посилання на акт від 15.06.2016 року повинна була пересвідчитись у даті відправлення і внесенні до загальної бази обліку", оскільки дана фраза не є недостовірною інформацією та є фактичним твердженням відповідача, у зв'язку з чим в цій частині скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у позові.

Вищий господарський суд України у постанові від 11.12.2017 у справі №910/19082/16 не погодився з даними висновками судів та ухвалив рішення про направлення справи на новий розгляд.

Так, Вищим господарським судом у своїй постанові вказано, що судами при розгляді справи не визначено достатньою мірою характер поширеної відповідачем інформації (чи є вона фактичними твердженнями або оціночними судженнями), з огляду на те, що відомості, які викладені у листі № 19 від 18.08.2016 не містять фактичних даних про відповідні події.

Також судами не надано відповідної правової оцінки запереченням відповідача стосовно того, що інформація, яка викладена ним в листі № 19 від 18.08.2016, є відтворенням власного суб'єктивного уявлення відповідача про дії окремих посадових осіб позивача, з якими він не погодився, і просив провести службове розслідування та його суб'єктивне оціночне ставлення до цього.

Окрім того, судами не досліджено питання, яким чином лист відповідача № 19 від 18.08.2016 порушив особисті немайнові права позивача та чи завдав шкоди його діловій репутації, і які негативні наслідки настали для останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було подано до ДФС у м.Києві скаргу від 18.08.2016 № 19, в якій була викладена інформація щодо позивача такого змісту: "ПП "Дубекспо" ретельно ознайомилось із змістом акту камеральної перевірки № 336/10/26-50-12-01-10-36203336 від 15.06.2016 року (Додаток 1) та конвертом датованим 13.06.2016 року (Додаток № 2). У подальшому нами отримано роздруківку із офіційного джерела про отримання та переміщення листа (Додаток № 3), який відобразив рух та засвідчив його відправлення 13.06.2016 року. Внаслідок вищепригаданого акту було винесено ППР підписане ОСОБА_6 Тепер ретельно зупинимось на дійових особах, що були задіяні та їх ролях і ознаках, що містять можливі ознаки злочину. При цьому враховуючи той факт, що тільки я наділений здібностями ВБАЧАТЬ, тому вибаченнями тут не закінчиться. Розписувати та деталізувати у цій скарзі не вважаю за потрібне, але чикаю дієвих заходів від Вашого органу по викриттю добре спланованих дій. По суті хочу звернути увагу на той факт, що дата відправлення акту здійснена раніше, а саме 13.06.2016 року чим його складання 15.06.2016 року. Після такої службової недбалості, що є основую функціонування органу в подальшому було здійснено внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, які потягли тяжкі наслідки. Гр. ОСОБА_2 обіймаючи важливу посаду керівника повинен був пересвідчитись у порядку складання та направлення акту нашій установі, чого не зробив. Гр. ОСОБА_6 перед складання ППР в якому є посилання на акт від 15.06.2016 року повинна була пересвідчитись у даті відправлення і внесенні до загальної бази обліку. Той бази, що стала загальним посміховиськом усієї держави. Гр. ОСОБА_5 склала акт від 15.06.2016 року і відправила лист із минулого 13.06.2016 року в недалеке майбутнє. Можливо це відбулось за участю трьох. При цьому хочу наголосити, що податкові поліцаї із Святошинського району переміщались у часі, але мною зроблено офіційний запит до ГУ ДФС та отримано відповідь про відсутність устаткування для переміщення у часі. Проаналізувавши у сукупності все таки вбачаю, що цей прилад існує, а опікується ним гр. ОСОБА_2. Підозри підкріплюються тими беззаперечними фактами, що святошинські робітники переміщувались у просторі та часі, коли він був там керівником юридичного відділу, а тепер при його переході до голосіївського району такі аномалії відновились. При службовому розслідуванні встановити, чи мало місце безвідповідальне ставлення до робочої діяльності та псування зіпсованої суспільної думки про орган Вашими робітниками. Також надати оцінку ролі кожній із пригаданих осіб та розподілу ступеню вини у підробках чи внесеннях неправдивих відомостей до офіційних документах, якщо це реальна життєва ситуація. Чи все таки мало місце аномальне явище і троє посадовців використовують таємниче устаткування. Жодні результати мене не здивують, після випадку, що слідчий Височин В.В. провів експертизу харчової соди у природній пачці за 1107,40 грн. на вміст соди, а після цього пішов на підвищення до ДФС. Наповнення органу та мета існування мені зрозумілі. Виправлятись не потрібно хтось повинен дивувати та смішити, якщо розумом не вийшло то хоча б не розумом, головне СМІХ!!!".

Дану скаргу директором ПП "Дубекспо" ОСОБА_3 було виконано на бланку юридичної особи та надіслано до ДФС у м.Києві.

Таким чином, зі змісту даного листа вбачається, що відповідачем фактично подано скаргу, в якій останній просить провести службове розслідування стосовно певних осіб, які працюють у ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві, як це передбачено Порядком розгляду звернень та організації особистого прийому громадян у Державній фіскальній службі України та її територіальних органах, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2015 №271, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2015 за №484/26929.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатом розгляду відповідної скарги, згідно листа ДФС від 27.09.2016 №21127/10/26-15-14-03-04, позивачем було встановлено таке:

- 17.06.2016 засобами поштового зв'язку на адресу Підприємства надіслано акт про результати камеральної перевірки від 15.06.2016 №336/10/26-50-12-01-10/36203336, який згідно з відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 150 отримано представником Підприємства 13.07.2016;

- крім того, 13.07.2016 представником Підприємства було отримано лист від 10.06.2016 №7152/10/26-50-03-10 "Про надання інформації", про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення із штрихкодовим ідентифікатором 457.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення із штрихкодовим ідентифікатором 150, Підприємству було надіслано акт про результати камеральної перевірки від 15.06.2016 №336/10/26-50-12-01-10/.06.2016. Надіслання акта перевірки 17.06.2016 підтверджується також наявним в матеріалах справи списком поштових відправлень Інспекції.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення із штрихкодовим ідентифікатором 457 на адресу Підприємства було надіслано лист "Про надання інформації" від 10.06.2016 №7152/10/26-50-03-10.

Таким чином, за результатом розгляду скарги, ДФС було встановлено, що під час листування з ПП «Дубекспо» посадові особи ДПІ належно виконували службові обов'язки, що виключає необхідність проведення службового розслідування.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає про те, що у своїй скарзі останній використав висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, оскільки мають характер використання мовно-стилістичних засобів, а тому, такі оціночні судження стосовно роботи податкового органу не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Окрім того, відповідач зазначає, що скарга не містить висловлювань стверджувального характеру про скоєні злочини посадовими особами податкового органу, а направлена лише з метою розібратися з правомірністю складання акту перевірки і проханням провести службове розслідування, щоб спростувати чи підтвердити оцінку дій податкового органу.

Також відповідач зазначає, що позивачем не доведено яким саме чином лист №19 від 18.08.2016 порушив особисті немайнові права певних осіб, чи завдав шкоди діловій репутації податкового органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати людині.

За змістом статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Слід зазначити, що норма частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, має оцінюватися в загальному контексті цього Закону, зокрема статті 5, яка визначає право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Як вбачається зі змісту листа №19 від 18.08.2016, директор Підприємства вказував на те, що оскільки дата відправлення акта про результати камеральної перевірки від 15.06.2016 №336/10/26-50-12-01-10/36203336 здійснена раніше, а саме 13.06.2016, ніж його складено - 15.06.2016, тому така службова недбалість, що є основою функціонування органу, призвела до внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, які потягли тяжкі наслідки. В результаті, відповідач просив провести службове розслідування стосовно діяльності певних посадових осіб податкового органу.

Натомість, позивач вважає, що відповідач у листі №19 фактично вказує на те, що службові особи Інспекції вчинили дії, які кваліфіковані як злочини, а саме: службова недбалість; внесення неправдивих відомостей до офіційних документів.

Разом з тим, як було встановлено раніше, доказів на підтвердження того, що працівники Інспекції були притягнуті до кримінальної відповідальності та щодо них було винесено вирок за звинуваченням у скоєнні злочинів, які б полягали у вчиненні службової недбалості та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, суду не подано.

Окрім того, позивачем, за результатом розгляду відповідної скарги, було встановлено, що акт про результати камеральної перевірки від 15.06.2016 №336/10/26-50-12-01-10/36203336 було надіслано Підприємству 17.06.2016 та отримано представником Підприємства 13.07.2016. З огляду на це, позивачем було встановлено, що під час листування з ПП «Дубекспо» посадові особи ДПІ належно виконували службові обов'язки, що виключає необхідність проведення службового розслідування.

Таким чином, поширена відповідачем інформація у листі №19 від 18.08.2016 не містить фактичних даних про відповідні події, а є лише відтворенням власного суб'єктивного уявлення відповідача про дії окремих посадових осіб позивача, з якими він не погодився, і просив провести службове розслідування та його суб'єктивне оціночне ставлення до цього.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачем поширено завідомо неправдиві відомості за відсутності підстав для звернення особи до податкового органу та без наміру виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси (абз. 4 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Право висловлювати судження, оцінки, думки гарантовано статтею 34 Конституції України. Це право закріплено також у статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Таким чином, з огляду на те, що інформація поширена відповідачем у листі №19 від 18.08.2016 не містить фактичних даних про відповідні події, а містить лише оціночні судження та критику щодо діяльності податкового органу, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використаних відповідачем мовностилістичних засобів, вимоги позивача про визнання недостовірною та такою, що завдає шкоду діловій репутації Інспекції, інформації, поширеної ПП «Дубекспо» в листі від 18.08.2016 №19 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Усупереч вказаним вимогам позивачем не обґрунтовано, яким саме чином інформація з Листа №19 вплинула на його ділову репутацію, а також не доведено, що наведена у листі інформація завдала шкоди його особистим немайновим благам або якимось іншим чином перешкоджала у повному та своєчасному здійсненні немайнового права.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.74, 236 - 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя Шкурдова Л.М.

Дата складення повного судового рішення: 02.03.2018р.