КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2018 р. Справа№ 910/13567/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Корсакової Г.В.

Секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

За участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 20.02.2018.

розглянувши апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017

у справі № 910/13567/17 (суддя Трофименко Т.Ю.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Маріс"

до 1. Одеської митниці ДФС

2. Державної казначейської служби України

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг"

про стягнення 1 898 852,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2017, повний текст якого підписаний 06.11.2017, у справі № 910/13567/17 позовні вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з рахунків Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Маріс" шкоду в сумі 1 898 852,10 грн., заподіяну внаслідок неправомірної поведінки Одеської митниці ДФС.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Одеська митниця ДФС звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. №09-08.1/11005/17 від 22.12.2017), відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі №910/13567/17 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не досліджено всіх обставин справи та не надано належної оцінки доказам у справі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник наголосив, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що в постанові Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2016 у справі №815/945/17 за позовом ТОВ "Аква Маріс" до Одеської митниці ДФС, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2017 у справі № 815/945/17, якою мірою зіпсувалося майно на момент його отримання позивачем матеріали справи не дозволяють дійти до безсумнівного висновку.

До апеляційної скарги, апелянтом також було додане клопотання про поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі № 910/13567/17.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС України було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Михальська Ю.Б., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України прийнято до провадження та призначено до розгляду на 30.01.2018.

29.01.2018 представник позивача надіслав на електронну адресу Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу та 30.01.2018 подано через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, в якому позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі №910/13567/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України - без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.201 розгляд апеляційної скарги Одеської митниці Державної фіскальної служби України відкладено на 20.02.2018.

16.02.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, від відповідача-1 надійшли письмові пояснення, в яких відповідач-1 підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі № 910/13567/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Маріс". Крім того, до даних пояснень було прикріплено, проте не зазначено в додатках, копію висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз міністерства юстиції України № 4721/26 від 11.10.2016, копію протоколу № 9 засідання комісії по розпорядженню майном від 24.10.2016, копію акта прийому-передачі зі зберігання (з одночасним зняттям з реалізації) від 14.12.2016, копію акта опису-оцінки та передачі майна від 24.10.2016, копію накладної № 10 від 24.12.2016.

Також слід зауважити, що супровідного листа про приєднання вищевказаних документів представником апелянта також не було подано.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Зі змісту копії висновку Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз вбачається, що даний висновок було складено 11.10.2016, з цього слідує, що він вже існував на момент ухвалення рішення судом першої інстанції, проте доказів неможливості подання вищевказаних документів до суду першої інстанції або належним чином, через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, Київського апеляційного господарського суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав долучення до матеріалів справи поданих доказів на підставі ч. 3 ст. 269 ГПК України.

19.02.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, від позивача надійшло клопотання про залучення рецензії про незалежну оцінку майна, а саме китайського часнику, вагою 26 980 кг.

В судовому засіданні 20.02.2018 представник відповідача-1 надала пояснення по суті спору, підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України, рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 скасувати та прийняти нове рішення яким, відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

20.02.2018 в судовому засіданні представники позивача та третьої особи надали пояснення по суті спору, заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання, призначене на 20.02.2018, повноважні представники відповідача-2 не з'явилися.

Колегією суддів враховано, що відповідно до частини 2 статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, в свою чергу частиною 3 статті 120 ГПК України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно із частиною 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.

Неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою.

Колегією суддів, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідача-2, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Колегією суддів на підставі ч. 7 ст. 270 ГПК України надано учаснику судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке учасником справи реалізовано.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АКВА МАРІС" та Компанією STAR TEAM INVESTMENTS L.P (продавець) було укладено контракт № 05/16, на підставі умов якого Компанію STAR TEAM INVESTMENTS L.P у серпні 2016 року було поставлено покупцю товар - свіжий часник у кількості 1000 картонних коробів та 33309 п/п сіток загальною вагою брутто 28000 кг на загальну вартість товару 22933,00 доларів США.

24.08.2016 товар був доставлений до митного контролю та оформлення в Одеській митниці ДФС (м/п "Григорівка"), за митною декларацією типу ІМ/40/ДЕ № 500010003/2016/010133.

Цього ж дня позивачем було подано до контролюючого органу митну декларацію та одразу отримано електронне повідомленні від митниці №9d9a3b65-fa38-4eb3-9a3-0446c3017acb, в якому вказано про проведення повного митного огляду - з розкриттям до 100% пакувальних місць та поглибленим обстеженням транспортного засобу, метою перевірки відповідності кількості та опису товарів і транспортних засобів даним, зазначеним у митній декларації.

Згідно із завданнями, визначеними для проведення митного огляду та вимог внутрішніх листів Одеської митниці ДФС здійснено митний огляд із залученням посадових осіб служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил, відділу контролю митної вартості та класифікації товарів митниці.

Київською митницею ДФС 25.08.2016 було складено протокол №0557/1000/16 про порушення митних правил, в якому встановлено, що в результаті вивчення і співставлення всіх документів, товари - свіжий часник у кількості 3264 місць загальною вагою брутто 28000,00 кг, нетто - 26980,00 кг, загальною вартістю 49525,00 доларів США або 1252544,75 грн. по курсу НБУ на день переміщення товарів через митний кордон України - 1 долар США - 25,29116100 грн., переміщені через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом подання органу доходів і зборів, як підстави для переміщення товарів документів, що містять неправдиві відомості, необхідні для визначення їх митної вартості. Відповідно до інформації в ІС "Податковий блок ДФС України" на дату переміщення вищезазначеного товару через митний кордон України на посаді керівника підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "АКВА МАРИС" перебував громадян України ОСОБА_3 Отже, дії ОСОБА_3 призвели до переміщення товарів загальною вартістю 1252544,75 грн. через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, шляхом подання як підстави для переміщення товарів документів, що містять відомості необхідні для визначення їх митної вартості.

31.08.2016 Одеською митницею ДФС було складено протокол про тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів і документів у справі про порушення митних правил №0557/10000/16.

Керуючись даним протоколом Одеська митниця ДФС здійснила вилучення у експедитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп А.С." товар - часник свіжий, призначений для громадського харчування у кількості 1000 картонних коробів та 3330 п/п сіток загальною вагою 27177 кг. Зазначений товар в контейнері ЕGSU 5013310 був доставлений та розміщений на складі Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" за адресою м. Одеса, вул. Новомосковська, 9.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що Одеською митницею ДФС було вилучено у позивача свіжий часник без зазначення будь яких зауважень стосовно його якості.

Відповідно до рішення від 07.10.2016 Солом'янського районного суду м. Києва у справі №3/760/16013/16-ц (провадження №3/760/6045/15) закрито провадження відносно ОСОБА_3 у справі про порушення митних правил, передбачених частиною 1 статті 583 Митного кодексу України, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення та присуджено до повернення власнику безпосередніх предметів порушення митних правил, вилучених відповідно до протоколу № 0557/10000/16 від 25.08.2016 року та які були передані на зберігання на склад ТОВ "ТОЛК КОНСАЛТИНГ" за адресою: м. Одеса, вул. Новомосковська, 9.

Апеляційним судом м. Києва 07.11.2016 рішення Солом'янського районного суду м. Києва залишено без змін, а апеляційну скаргу Київської міської митниці ДФС - без задоволення.

З наявних в матеріалах справи листів від 11.11.2016 та 08.12.2016 вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Аква Маріс" просило Одеську митницю ДФС повернути вилучений товар - свіжий часник.

Однак, відповідно до накладної № 10 від 14.12.2016 товар у кількості 27 177,00 кг було повернуто заявнику лише 14.12.2016.

15.12.2016 на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Маріс" Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕЙКФІЛД ІНСПЕКШЕН СЕРВІС (Україна)" було проведено інспекцію товару, що вилучався відповідачем-1, за наслідками чого було складено акт №1ос 01/08/16.

Згідно із актом №1ос 01/08/16 від 15.12.2016 представниками Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕЙКФІЛД ІНСПЕКШЕН СЕРВІС (Україна)" було виявлено наявність конденсату на упаковці та підлозі та різність температур в середині товару, що свідчить про те, що режим вентиляції та температурний режим зберігання були порушені. При відкритті ящиків і мішків фахівці встановили, що цибулини часнику вологі, пророслі, деякі гнилі з наявністю пліснявини. Крім того, відповідно до акту інспекції №1ос 01/08/16 від 14.12.2016 якість пред'явленого часнику свіжого у кількості 3264 вантажних місць, загальною масою нетто 25246,54 кг не відповідає вимогам стандарту ЕЭК ООН FFV-18 та характеризується суттєвими дефектами, що не дозволяє використовувати його за цільовим призначенням, а саме реалізувати як якісний часник свіжий 1-ого класу".

На підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Маріс" 04.01.2017 Київською торгово - промисловою палатою було проведено дослідження з метою визначення якості товару.

В експертному дослідженні №1-3 від 04.01.2017 Київською торгово - промисловою палатою зроблено наступний висновок про те, що якість наданої експерту партії часнику свіжого, згідно з документами вантажовідправника у кількості 3264 вантажних місць, загальною масою нетто 26980,0 кг., яка за заявою замовника експертизи надійшла в м. Одеса 23.08.2016 в контейнері на адресу LIMITED LIABILITY COMPANY "AQUA MARIS " від фірми JINING GREEN LAND INTERNATIONAL TRADING GO. LTD." (Китай), згідно коносаменту № 11 від 09.07.2016 року та інвойсу № КТ 160708 СРТ від 03.07.2016 фірми STAR TEAM INVESTMENTS L.P за контрактом №05/16 від 25.04.2016 року між ТОВ "АКВА МАРІС" компанією STAR TEAM INVESTMENTS L.P і компанією LIMITED LIABILITY COMPANY "AQUA MARIS " із-за наявності дефектів зовнішнього вигляду (цибулини часнику гнилі пророслі, покриті цвіллю з неприємним гнилим запахом) не відповідає вимогам стандарту ЕЭК ООН FFV-18, що стосується збуту і контролю товарної якості часнику, видання 2016 - п. А "Мінімальні вимоги" Згідно з п. А "Мінімальні вимоги "стандарту ЕЭК ООН FFV-18", продукт, що піддався гниттю або іншому виду псування, що робить його непридатним до вживання не допускається.

Згідно із статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Цивільного кодексу України визначено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Вищевказане положення реалізується нормами статті 1173 Цивільного кодексу України, якими закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність.

Отже, зазначеною правовою нормою встановлено відповідальність за завдання шкоди особливим суб'єктом, здійснення ним особливих функцій, тощо.

Тобто, суб'єктом відповідальності за даною статтею є держава, Автономна Республіка Крим, орган місцевого самоврядування, які відшкодовують шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди - органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим та органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової та немайнової (моральної) шкоди викладено, у статтях 1166, 1167, 1173 Цивільного кодексу України.

Згідно із частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України визначено, необхідність встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Тобто, для відшкодування шкоди за правилами статті 1173 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті 1173 Цивільного кодексу України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

При цьому, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Згідно із статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що у провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа №815/945/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Маріс" до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним бездіяльність щодо не розмитнення товару, не повернення товару у можливо короткий строк; неналежного зберігання вилученого товару.

Постановою від 17.03.2017 Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/945/17, яку залишено без змін ухвалою від 11.07.2017 Одеського апеляційного адміністративного суду по справі №815/945/17, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Аква Маріс" до Одеської митниці ДФС задоволено; визнано протиправною бездіяльність Одеської митниці ДФС щодо не розмитнення товару, не повернення позивачу товару у можливо короткий строк; неналежного зберігання вилученого товару.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування а саме, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України у постановах від 30.01.2013 по справі №5020-660/2012 та від 06.03.2014 по справі №910/11595/13.

Не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

Дана правова позиція викладена Вищим господарським судом України у постановах від 30.01.2013 по справі №5020-660/2012, від 06.03.2014 по справі №910/11595/13, від 23.02.2016 по справі №910/16120/14.

Таким чином, постанова від 17.03.2017 Одеського окружного адміністративного суду по справі № 815/945/17, яку залишено без змін ухвалою від 11.07.2017 Одеського апеляційного адміністративного суду по справі № 815/945/17, має преюдиційне значення, а встановлені ним обставини повторного доказування не потребують.

У вказаному судовому акті було встановлено, що з 07.11.2016, коли постанова Солом'янського районного суду м.Києва, якою закрито провадження відносно ОСОБА_3 у справі про порушення митних правил, передбачених ч.1 статтею 583 Митного кодексу України, набрала законної сили та відповідно до якої була встановлена відсутність порушення митних правил та повернення вилученого товару, у Одеської митниці ДФС не було правової підстави для утримання товару. Проте, товар був повернутий лише 14.12.2016, що становило порушення майнових прав позивача.

Крім того, у постанові від 17.03.2017 Одеського окружного адміністративного суду по справі №815/945/17 було встановлено, що Одеською митницею ДФС незважаючи на те, що до листа від 11.11.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю "Аква Маріс" було додано судові рішення, які свідчили про відсутність з боку позивача порушень митних правил, що означало безпідставність вилучення товару. Так і тому, що починаючи з 24.08.2016 - дати подання митної декларації, та станом на 11.11.2016 так і не відбулося здійснення митного оформлення імпортного товару, який є харчовим продуктом.

Тобто, відповідачем- 1 не було враховано того факту, що імпортований товар має обмежений строк зберігання та діяв недобросовісно по відношенню до позивача, оскільки не вирішив питання щодо розгляду звернення, що потягло за собою затягування процесу розмитнення товару у можливо коротший строк та пошкодження товару.

Приймаючи до уваги факти, встановлені судом адміністративної юрисдикції у межах справи №815/945/17, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо достатньої доказової обґрунтованості такої складової шкоди як протиправна винна поведінка заподіювача - Одеської митниці ДФС.

Що стосується завданих збитків та наявності причинно-наслідкового зв'язку слід зазначити наступне.

Як вже зазначалося, 04.01.2017 на підставі заяви позивача Київською торгово - промисловою палатою було проведено дослідження з метою визначення якості товару. В експертному дослідженні №1-3 від 04.01.2017 Київською торгово - промисловою палатою зроблено наступний висновок про те, що якість наданої експерту партії часнику свіжого, згідно з документами вантажовідправника у кількості 3264 вантажних місць, загальною масою нетто 26 980 кг., яка за заявою замовника експертизи надійшла в м. Одеса 23.08.2016 року в контейнері на адресу LIMITED LIABILITY COMPANY "AQUA MARIS " від фірми JINING GREEN LAND INTERNATIONAL TRADING GO. LTD." (Китай), згідно коносаменту № 11 від 09.07.2016 року та інвойсу № КТ 160708 СРТ від 03.07.2016 року фірми STAR TEAM INVESTMENTS L.P за контрактом №05/16 від 25.04.2016 року між ТОВ "АКВА МАРІС" компанією STAR TEAM INVESTMENTS L.P і компанією LIMITED LIABILITY COMPANY "AQUA MARIS " із-за наявності дефектів зовнішнього вигляду (цибулини часнику гнилі пророслі, покриті цвіллю з неприємним гнилим запахом) не відповідає вимогам стандарту ЕЭК ООН FFV-18, що стосується збуту і контролю товарної якості часнику, видання 2016 - п. А "Мінімальні вимоги" Згідно з п. А "Мінімальні вимоги "стандарту ЕЭК ООН FFV-18", продукт, що піддався гниттю або іншому виду псування, що робить його непридатним до вживання не допускається.

Твердження відповідача-1 про те, що посадові особи, якими було складено, зокрема висновок №1-3 від 04.01.2017 не мають статусу судового експерта та не відповідають вимогам Закону України "Про судову експертизу" не спростовують доказової сили наведеного вище висновку, оскільки відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сокупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (грипі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження розміру завданих внаслідок протиправної поведінки відповідача-1 шкоди, позивачем представлено до матеріалів справи звіт про незалежну оцінку, складений суб'єктом оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Нотаріус" (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №16656/14 від 07.07.2014р.) ОСОБА_4 (свідоцтво НОМЕР_1 від 16.05.2013р. Фонду державного майна України, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача НОМЕР_2 від 09.02.2013р.).

Даним висновком було встановлено, що станом на 25.08.2016 (дата складання Київською митницею ДФС протоколу №0557/1000/16 про порушення митних правил, на підставі якого було вилучено товар позивача) ринкова вартість об'єктів оцінки - свіжого білого китайського часнику у кількості 26 980 кг, становила 1 898 852,40 грн.

Наразі, заперечення відповідача-1 стосовно змісту та доказаної сили вказаного звіту не заслуговує на увагу з урахуванням наступного.

Згідно із статтею 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. Майном, яке може оцінюватися, вважаються об'єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід'ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери.

Статтею 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" можливо здійснити рецензування звіту про оцінку майна. Зокрема, зазначено, що рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Крім того, слід наголосити, що оцінку було проведено суб'єктом оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Нотаріус" (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №16656/14 від 07.07.2014) ОСОБА_4 (свідоцтво НОМЕР_1 від 16.05.2013 Фонду державного майна України, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача НОМЕР_2 від 09.02.2013).

Згідно із статтею 9 ЗУ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" Кабінет Міністрів України затвердив Національний стандарт № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав".

Статтею 1 Закону України національний стандарт № 1 є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі-майно) суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Звіт про незалежну оцінку який наявний в матеріалах справи відповідає усім вимогам пункту 56 Національного стандарту № 1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1440, від 10.09.2003. Крім того, висновок про вартість майна вказаний у даному звіті про незалежну оцінку майна відповідає вимогам пункту 60 Національного стандарту № 1.

Відповідно до пункту 63 Національного стандарту № 1, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1440, від 10.09.2003. Рецензування полягає у неупередженому об'єктивному розгляді оцінки майна особою, яка не має особистої матеріальної або іншої заінтересованості в результатах такої оцінки, відповідно до напряму та спеціалізації її кваліфікаційного свідоцтва.

При цьому, Одеська митниця ДФС у разі незгоди з результатами наведеної вище оцінки, мало право та реальну можливість самостійно замовити рецензування звіту про оцінку прав вимоги. Проте, в матеріалах справи відсутні докази оспорювання, зокрема, відповідачем-1 у визначеному законом порядку звіту, на підставі якого було визначено ринкову вартість товару, зіпсованого внаслідок протиправної поведінки відповідача-1.

Отже, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо доведеності обставин заподіяння позивачу шкоди у заявленому до стягнення розмірі внаслідок зіпсування товару через неправомірну бездіяльність відповідача-1, що полягала у не розмитненні товару, не поверненні товару позивачу у коротший строк та неналежному зберіганні вилученого товару.

Наразі, суд зазначає, що механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 35 Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Дане положення реалізується нормами статті 1173 Цивільного кодексу України, якими закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність.

Зазначеною правовою нормою встановлено відповідальність за завдання шкоди особливим суб'єктом, здійснення ним особливих функцій, тощо.

Суб'єктом відповідальності за даною статтею є держава, Автономна Республіка Крим, орган місцевого самоврядування, які відшкодовують шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди - органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим та органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення в повному обсязі позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України шкоди в розмірі 1 898 852,10 грн. заподіяної внаслідок неправомірної поведінки Одеської митниці ДФС.

Доводи, які наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі № 910/13567/17 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі № 910/13567/17 підлягає залишенню без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі № 910/13567/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/13567/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку та в строки, встановлені главою 2 розділу IV ГПК України.

Повний текст складено та підписано 27.02.2018.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

Г.В. Корсакова