Суд
УХВАЛА

27 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 910/24263/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю.Я. - головуючого, Дроботової Т.Б., Краснова Є.В.,

розглянувши матеріали заяви публічного акціонерного товариства "Азот" про перегляд Верховним Судом України рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2017, постанови Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 22.08.2017 у справі №910/24263/16

за позовом Національного антикорупційного бюро України

до 1) публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа",

2) публічного акціонерного товариства "Азот",

3) публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго",

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,

2) державне підприємство "Енергоринок"

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

22.11.2017 публічне акціонерне товариство "Азот" звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2017, постанови Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 22.08.2017 у справі №910/24263/16 з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

03.01.2018 зазначена заява направлена до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

12.02.2018 публічним акціонерним товариством "Азот" (далі - ПАТ "Азот") у встановлений строк виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 05.02.2018 щодо усунення недоліків оформлення зазначеної заяви.

Підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017) передбачено, що заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Обговоривши доводи заяви та дослідивши додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що подана заява є необґрунтованою та її доводи не підтверджуються доданими до неї матеріалами.

Згідно з пунктами 1, 2, 3 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 (далі - ГПК України) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно з таких підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підвідомчості або підсудності справ; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти рішення у тих справах, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для визнання недійсним договору про переведення боргу від 23.01.2015 №18-500, укладеного між відповідачами, Вищий господарський суд України у постанові від 22.08.2017 по справі №910/24263/16 зазначив про те, що: 1) при виникненні господарських правовідносин щодо постачання електроенергії статус споживача та постачальника є пов'язаним з відповідними суб'єктами господарювання та не може набуватися іншими особами на підставі договору про переведення боргу, оскільки внаслідок вчинення такого правочину новий боржник не стає споживачем електричної енергії, тоді як оспорюваним договором встановлено обов'язок публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" (далі - ПАТ "ХК "Енергомережа"), яка не є споживачем електричної енергії за договором №524-213/24 про постачання електричної енергії від 24.05.2005, сплатити постачальнику заборгованість за спожиту ПАТ "Азот" електричну енергію на суму 47887721,81грн., при цьому обов'язок самого споживача (ПАТ "Азот") припиняється на вказану суму, що суперечить приписам статей 151, 26 Закону України "Про електроенергетику", пункту 1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1136 від 19.07.2000, та пункту 6.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 №28; 2) порушення відповідачами встановленого Законом України "Про електроенергетику" порядку розрахунків за поставлену електричну енергію не відповідає інтересам держави і суспільства щодо забезпечення стабільного фінансового стану електроенергетики і відповідальності суб'єктів електроенергетики та споживачів за порушення цього порядку, забезпечення надійного (безперебійного) постачання споживачам електричної енергії і енергетичної безпеки України, а завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення спірного правочину щодо переведення боргу і його наслідки полягала у тому, щоб обійти встановлений цим Законом порядок оплати поставленої електричної енергії, оплатити її без використання передбаченого цим порядком рахунку із спеціальним режимом використання енергопостачальника і тим самим уникнути перерахування коштів із такого поточного рахунку за відповідним алгоритмом оптового ринку електричної енергії, що призведе до неотримання іншими учасниками оптового ринку електричної енергії України своїх частин від цієї суми коштів згідно з алгоритмом. Наявність таких намірів у відповідачів є очевидною, оскільки вони усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність переведення боргу в спірних правовідносинах і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули настання вказаних вище протиправних наслідків; 3) пунктом 13 частини 1 статті 17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" Національному бюро та його працівникам для виконання покладених на них обов'язків, які визначені у статті 16 цього Закону, надається право за наявності підстав, передбачених законом, подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України.

Заявником на обґрунтування підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права (статті 228 Цивільного кодексу України, статті 207 Господарського кодексу України та статей 151, 26 Закону України "Про електроенергетику"), що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 03.07.2017 у справі №910/2694/16, від 16.05.2017 у справі №910/1424/16, від 01.12.2016 у справі №910/1421/16, від 22.11.2016 у справі №910/1416/16 та від 08.11.2016 у справі №910/1417/16.

Зокрема, в основу наданих для порівняння постанов у зазначених п'яти справах, предметом позову в яких є визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором постачання електричної енергії, покладено висновок Вищого господарського суду України про відсутність дослідження судами попередніх інстанцій природи спірних правовідносин, невстановлення істотних обставин справи, зокрема, щодо наявності умислу сторін на вчинення оспорюваного правочину з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, чиї права порушено цим правочином, а у справах №910/1416/16, №910/1421/16 та №910/1417/16 також про необґрунтованість висновку апеляційного суду щодо неукладеності оспорюваного договору, який його сторонами виконувався.

Відтак, колегія суддів враховує, що предмет позову та встановлені судами фактичні обставини, які формують зміст правовідносин, у даній справі та у справах №№910/2694/16, 910/1424/16, 910/1416/16, 910/1421/16, 910/1417/16, наданих заявником для порівняння, є різними, що виключає неоднакове застосування Вищим господарським судом України одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Таким чином, порівняння змісту постанов Вищого господарського суду України у вказаних справах зі змістом постанови Вищого господарського суду України від 22.08.2017, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що остання постанова свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Крім того, постанови Вищого господарського суду України від 03.07.2017 у справі №910/2694/16, від 16.05.2017 у справі №910/1424/16, від 01.12.2016 у справі №910/1421/16, від 22.11.2016 у справі №910/1416/16, від 08.11.2016 у справі №910/1417/16 не можуть бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права з тих мотивів, що цими постановами, на відміну від постанови Вищого господарського суду України від 22.08.2017 у справі №910/24263/16, спір не було вирішено остаточно з огляду на скасування рішень судів попередніх інстанцій та передачу справ на новий розгляд.

Водночас, заявником на обґрунтування підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права (статей 1, 2, 21 ГПК України) до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 03.07.2017 у справі №910/2694/16, від 16.05.2017 у справі №910/1424/16, від 01.12.2016 у справі №910/1421/16, від 22.11.2016 у справі №910/1416/16, від 08.11.2016 у справі №910/1417/16.

Однак, колегія суддів зауважує, що само по собі визнання Національного антикорупційного бюро України належним позивачем у справі №910/24263/16, не підпадає під ознаки неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підвідомчості або підсудності справ.

Таким чином, заявник помилково ототожнює ймовірне порушення судами вимог статей 1, 2, 21 ГПК України з тими процесуальними порушеннями, вичерпний перелік яких наведено у пункті 2 частини 1 статті 11116 цього Кодексу та є виключною підставою для перегляду Верховним Судом України судових рішень господарських судів, оскільки судові рішення господарських судів, про перегляд яких подано заяву, ніяким чином не перешкоджають подальшому провадженню у справі та не прийняті з порушенням правил підвідомчості або підсудності справ.

Також заявником на обґрунтування невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права (статті 228 Цивільного кодексу України) до заяви додано копії постанов Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі №6-1528цс15, від 06.07.2015 у справі №6-166цс15 та від 25.12.2013 у справі №6-94цс13.

Зокрема, в основу наданої для порівняння постанови від 13.04.2016 у справі №6-1528цс15, предметом позову в якій було визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру та скасування державної реєстрації права власності на неї з мотивів вчинення особами шахрайських дій, що встановлено вироком суду у кримінальній справі, покладено правовий висновок Верховного Суду України про укладення договору купівлі-продажу спірної квартири за наявності умислу лише з боку продавця, встановивши, що покупець є добросовісним набувачем, внаслідок чого спірні правочини не спрямовані на порушення публічного порядку.

Разом з тим, приймаючи постанову від 06.07.2015 у справі №6-166цс15, предметом позову в якій є звернення стягнення на предмет іпотеки, Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що укладений між ТОВ "ФК "Вектор Плюс" та ТОВ "Кредитні ініціативи" договір факторингу не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямований на порушення публічного порядку, а тому не є таким, що порушує публічний порядок.

В свою чергу, у постанові від 25.12.2013 по справі №6-94цс13 Верховний Суд України дійшов висновку про недоведеність порушення прав позивачів як власників земельних ділянок, що були передані в оренду сільськогосподарському підприємству за оспорюваними договорами оренди землі.

Таким чином, колегія суддів враховує, що предмет та підстави позову, встановлені судами фактичні обставини, які формують зміст спірних правовідносин, а також їх правове регулювання у справі №910/24263/16 та у справах №6-1528цс15, №6-166цс15 і №6-94цс13, є різними.

Отже, порівняння змісту зазначених постанов Верховного Суду України зі змістом постанови Вищого господарського суду України від 22.08.2017, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що остання постанова свідчить про її невідповідність викладеному в постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

З урахуванням вимог частини 3 статті 11121 ГПК України, колегія суддів відмовляє у допуску справи №910/24263/16 до провадження, оскільки подана заява є необґрунтованою.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017), статтями 11116, 11121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017), Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у допуску справи №910/24263/16 до провадження Касаційного господарського суду.

2. Надіслати копію ухвали разом із копією заяви особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ю.Я. Чумак

Судді Т.Б. Дроботова

Є.В. Краснов