ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2018р. Справа №914/125/18

місто Львів

За позовом:фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_4,
до відповідача:фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_1, 79066,
предмет спору: стягнення 26'400, 00 грн.,
підстава позову:невиконання умов договору поставки товару №312 від 01.06.2017.
СуддяРим Т.Я.
Секретар судового засіданняКушта А.М.
Представники:
позивача:ОСОБА_5 - ордер на надання правової допомоги ЛВ №109490 від 20.02.2018,
відповідача:не з'явився.
На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення 26'400, 00 грн. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.01.2018 порушено провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 21.02.2018.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач у порушення умов Договору поставки товару №312 від 01.06.2017 не виконав свого обов'язку з оплати отриманого товару, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 26'400,00 грн.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неприбуття не повідомив, хоч ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.01.2018 належним чином повідомлявся про відкриття провадження у справі, час та місце судового засідання за адресою, зазначеною у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 23.01.2018: АДРЕСА_1. Суд проаналізував інформацію про відстеження поштових відправлень, яку можна отримати на сайті публічного акціонерного товариства "Укрпошта", ввівши ідентифікатор такого відправлення (https://ukrposhta.ua/?openpage). Відповідно до отриманої інформації відділенням поштового зв'язку 25.01.2018 було здійснено спробу вручення відповідної ухвали відповідачу, однак така спроба була невдалою, а тому ухвалу не було вручено.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце судових засідань. Частина 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України встановлює обов'язкові випадки відкладення розгляду справи, проте жодна з перелічених підстав не стосується цього випадку. Зважаючи на вищезазначене, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності відповідача за наявними у справі доказами.

Вислухавши представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд установив такі обставини.

Сторони у справі 1 червня 2017 року уклали Договір поставки товару №312 (далі - Договір) (а.с. 13-16). За умовами пунктів 1.1 та 1.2 цього договору постачальник зобов'язується постачати за замовленням покупця товар, а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати оплату за нього на умовах даного Договору. Предметом поставки є квас живого бродіння "Квас хлібний" в кегах, виробник ОСОБА_1 (далі - Товар).

На виконання своїх зобов'язань позивач поставив, а відповідач прийняв товару на загальну суму 26'400,00 грн., що підтверджується такими накладними: №117 від 03.06.2017 на загальну суму 1'200,00 грн. (а.с.17); №102 від 03.06.2017 на суму 2'400,00 грн (а.с.18); №103 від 03.06.2017 на суму 2'400,00 грн. (а.с.19); №138 від 09.06.2017 на загальну суму 2'400,00 грн. (а.с.20); №290 від 20.06.2017 на загальну суму 1'200,00 грн. (а.с.21); №455 від 02.07.2017 на загальну суму 1'200,00 грн. (а.с.22); №534 від 14.07.2017 на загальну суму 1'200,00 грн. (а.с.23); №583 від 19.07.2017 на загальну суму 1'200,00 грн. (а.с.25); №640 від 21.07.2018 на загальну суму 600,00 грн. (а.с.26); №700 від 24.07.2017 на загальну суму 1'200,00 грн. (а.с.27); №743 від 28.07.2017 на загальну суму 600,00 грн. (а.с.28); №800 від 31.07.2017 на загальну суму 1'200,00 грн. (а.с.29); №852 від 02.08.2017 на загальну суму 1'800,00 грн. (а.с.30); №928 від 05.08.201 на загальну суму 1'200,00 грн. (а.с.31); №1000 від 08.08.2017 на загальну суму 1'200,00 грн. (а.с. 32); №1026 від11.08.2017 на загальну суму 1'200,00 грн. (а.с.33); №1053 від 14.08.2017 на загальну суму 1'200,00 грн. (а.с.34); №1250 від 01.09.2017 на загальну суму 600,00 грн. (а.с.35); №1154 від 30.08.2017 на загальну суму 600,00 грн. (а.с.36); №1150 від 27.08.2017 на загальну суму 600,00 грн. (а.с.37); №1110 від 18.08.2017 на загальну суму 1'200,00 грн. (а.с.38).

Позивач надіслав відповідачу претензію від 12.10.2017 з вимогою погасити наявну заборгованість у розмірі 26'400,00 грн. (а.с. 39-40), що підтверджується долученою до матеріалів справи квитанцією (а.с. 42). Зазначена претензія не була отримана відповідачем, відділенням поштового зв'язку було повернуто поштове відправлення з огляду на сплив строків зберігання (а.с. 41). Отже, відповідач не отримує не лише кореспонденцію суду, а й попередні вимоги від позивача. Зазначене з огляду на його статус суб'єкта підприємництва свідчить про ухиленні від виконання взятих на себе зобов'язань.

Матеріали справи не містять доказів надання відповідачем відповіді на отриману вимогу. Відповідачем не представлено суду доказів оплати боргу, не надано суду інших доказів, які б мали значення для правильного вирішення спору.

При ухваленні рішення суд виходив з наступного.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною першою пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України: суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до пунктів 7.1, 7.2 та 7.3 Договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюється в готівковому порядку за договірною ціною. По даному Договору можливі відвантаження товару з відтермінуванням оплати лише за письмової згоди постачальника, але не більше 14 днів. По даному Договору можливі відвантаження товару по факту поворотної оплати.

Як установлено судом, позивач поставив, а відповідач прийняв товару на загальну суму 26'400,00 грн. Кореспондуючий обов'язок з оплати відповідач не виконав. Відтак позовні вимоги позивача про стягнення 26'400,00 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з частиною 1 та пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Положення частин 2 та 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлюють, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд, проаналізувавши договір-доручення про надання правової допомоги №841 від 29.09.2017 (а.с. 48-49), окрему угоду погодження вартості правової допомоги за договором-доручення №841 від 29.09.2017 (а.с. 50), рахунок від 29.09.2017 (а.с. 51), акт виконаних робіт №1 від 18.01.2018 (а.с. 55), який містить детальний опис виконаних робіт, визнав обґрунтованість заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5'000,00 грн.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позивних вимог. Відтак, з відповідача підлягає до стягнення 6'762,00 грн. відшкодування судових витрат (судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу).

Враховуючи наведене та керуючись статтями 13, 73, 74, 81, 238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4; ідентифікаційний код НОМЕР_2) 26'400 (двадцять шість тисяч чотириста) грн. 00 коп. боргу, 1'762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. відшкодування витрат на оплату судового збору та 5'000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп. відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 23.02.2018.

Суддя Рим Т.Я.