КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2018 р. Справа№ 910/14751/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 22.02.2018.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Апекс-Банк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 (повний текст складено 17.11.2017)

у справі №910/14751/17 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк»

до Публічного акціонерного товариства «Апекс-Банк»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

2) Товариство з обмеженою відповідальністю Підприємство з іноземними інвестиціями «ІТ Інвест»;

3) Публічне акціонерне товариство «Експериментально-механічний завод»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 4) Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська будівельна компанія «Альянс»;

5) Товариство з обмеженою відповідальністю «Промбудсервіс-2012»

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» (далі, позивач або ПАТ «УПБ») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Апекс-Банк» (далі, відповідач або ПАТ «Апекс-Банк») про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку із визнанням нікчемного Договору застави майнових прав №30042015/97/Z від 30.04.2015 господарським судом недійсним, мають бути застосовані наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом відновлення становища, яке існувало до укладення цього договору, а саме, визнання наявності у Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» права майнової вимоги до наступних позичальників:

- Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями «ІТ Інвест» за договором про надання кредиту від 03.12.2007 №888, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, за договором поруки від 25.12.2007 №888-1 з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього та іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього;

- Публічного акціонерного товариства «Експериментально-механічний завод» за договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, та іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього.

Також, за твердженнями позивача, ПАТ «Апекс-Банк» зобов'язаний повернути позивачу всі отримані ним документи (кредитні договори, договори застави, всі інші документи відповідно до Актів приймання-передачі від 26.05.2015 та 27.05.2015).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі №910/14751/17 залучено до участі у справу третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі, третя особа-1).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2017 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю Підприємство з іноземними інвестиціями «ІТ Інвест» (далі, третя особа-2) та Публічне акціонерне товариство «Експериментально-механічний завод» (далі - третя особа-3).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 було залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська будівельна компанія «Альянс» (далі, третя особа-4) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Промбудсервіс-2012» (далі, третя особа-5).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі №910/14751/17 позов задоволено частково.

Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину - Договору застави майнових прав від 30.04.2015 №30042015/97/Z, шляхом визнання наявності у Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» права майнової вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ Інвест» за Договором про надання кредиту від 03.12.2007 №888, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, за Договором поруки від 25.12.2007 №888-1 з додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього та Іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим №949, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Апекс-банк» повернути Публічному акціонерному товариству «Український професійний банк» документи, отримані згідно Акту приймання-передачі від 26.05.2015.

В іншій частині позову - відмовлено.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Апекс-банк» на користь Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 400,00 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки обставини недійсності нікчемного правочину встановлені рішенням господарського суду у справі №910/722/17, позовні вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - Договору застави майнових прав від 30.04.2015 №30042015/97/Z шляхом визнання наявності у Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» права майнової вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ Інвест» та зобов'язання відповідача повернути позивачу документи, отримані згідно Акту приймання-передачі від 26.05.2015, є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на норми статей 215, 216 Цивільного кодексу України.

Водночас, вимоги про застосування наслідків недійсності правочину в частині визнання наявності права майнової вимоги до Публічного акціонерного товариства «Експериментально-механічний завод» та зобов'язання відповідача повернути позивачу документи, отримані згідно Акту приймання-передачі від 27.05.2015, не підлягають за висновками суду першої інстанції задоволенню з огляду на те, що наслідки недійсності нікчемного правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін такого правочину, у той час, як право вимоги за Договором про відкриття кредитної лінії №967 від 26.12.2007 з усіма змінами та доповненнями було відступлено рівними частинами третій особі-4 та третій особі-5, які не є стороною Договору застави майнових прав №30042015/97/2 від 30.04.2015.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Апекс-Банк» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі №910/14751/17 скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:

- суд першої інстанції, приймаючи оскаржене рішення, в порушенням вимог пункту 2 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, неправомірно вийшов за межі заявлених позовних вимог;

- в оскарженому рішенні неправомірно задоволено декілька позовних вимог, оскільки правомірною згідно частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України є лише вимога про повернення документів;

- відповідач 17.11.2017 здійснив відчуження права майнової вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ Інвест» за договором про надання кредиту від 03.12.2007 №888, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, за договором поруки від 25.12.2007 №888-1 з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього та іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього на користь іншої юридичної особи, а тому рішення у частині задоволених позовних вимог є незаконним, оскільки застосування реституції є можливим лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 18.01.2018.

15.12.2017 набрав чинності Закон України №2147-VIII від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до пункту 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відтак, подальший розгляд справи здійснюється за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017.

Згідно з частиною 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

17.01.2018 представник третьої особи-1 на стороні позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Апекс-Банк», рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі №910/14751/17 залишити без змін.

18.01.2018 представник позивача подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Апекс-Банк», рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі №910/14751/17 залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 за клопотанням відповідача розгляд справи було відкладено на 15.02.2018.

У судовому засіданні 15.02.2018 судом було оголошено перерву до 22.02.2018.

21.02.2018 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про долучення до матеріалів справи роздруківки витягу із ЄДРПОУ № від 20.02.2018 на підтвердження зміни найменування Публічного акціонерного товариства «Апекс-Банк» на Приватне акціонерне товариство «Фінансова компанія «Апекс».

22.02.2018 від позивача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення, у яких останній зазначив, що припинення відповідачем банківської діяльності не може мати наслідком закриття провадження у справі на підставі статей 278, 231 Господарського процесуального кодексу України.

Надані до суду апеляційної інстанції відзиви, пояснення та документи були долучені судом до матеріалів справи з огляду на положення статті 207 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що провадження у справі було порушено до 15.12.2017.

Колегією суддів із наданих сторонами до суду документів було встановлено, що відповідач у справі - Публічне акціонерне товариства «Апекс-Банк» () змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариство «Фінансова компанія «Апекс» (), у зв'язку з чим суд, керуючись статтею 52 Господарського процесуального кодексу України у редакції від 15.12.2017, вважає за необхідне замінити відповідача у справі Публічне акціонерне товариства «Апекс-Банк» на Приватне акціонерне товариство «Фінансова компанія «Апекс», що сторонами не заперечувалось.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що припинення відповідачем - ПАТ «Апекс-Банк» здійснення банківської діяльності без припинення юридичної особи, як зазначив позивач та не заперечувалось відповідачем, відбулося у відповідності до положень Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків».

Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» банк має право прийняти рішення про припинення здійснення банківської діяльності без припинення юридичної особи в результаті ліквідації у порядку, передбаченому цією статтею.

При цьому, відповідно до частини 8 статті 2 Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» після відкликання банківської ліцензії та виключення з Державного реєстру банків відомостей про Банк, що припиняється, юридична особа, яка припинила здійснювати банківську діяльність, може здійснювати інші види діяльності, визначені законодавством. У разі якщо така діяльність підлягає ліцензуванню, юридична особа, яка припинила здійснювати банківську діяльність, зобов'язана отримати відповідну ліцензію у визначеному законодавством порядку.

Таким чином, оскільки ПАТ «Апекс-Банк» наразі продовжує існувати як юридична особа, проте зі зміною назви та організаційно - правової форми, припинення здійснення відповідачем банківської діяльності не може мати наслідком закриття провадження у справі на підставі статей 278, 231 Господарського процесуального кодексу України.

Представники третіх осіб -2, -3, -4, -5 у судові засідання суду апеляційної інстанції жодного разу не з'являлись, про причини неявки суд не повідомляли, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень та витяг із сайту Укрпошта щодо відстеження пересилання поштових відправлень.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення третіх осіб -2, -3, -4, -5 про дату, час і місце проведення судових засідань по розгляду апеляційної скарги та з огляду на відсутність передбачених статтею 202 Господарського процесуального кодексу України підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників третіх осіб -2, -3, -4, -5.

У відповідності до вимог частини 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Представники позивача та третьої особи-1 у судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги відповідача, просили у її задоволенні відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати, у позові відмовити.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзивів на неї, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, 30.04.2015 між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» (далі - позивач, заставодавець) та Публічним акціонерним товариством «Апекс-банк» (далі - відповідач, заставодержатель) був укладений Договір застави майнових прав №30042015/97/Z (далі, Договір застави).

У подальшому до Договору застави було укладено 13 Додаткових угод.

Відповідно до пункту 1.1. Договору застави, з урахуванням Додаткових угод до нього, даний Договір забезпечує вимоги ПАТ «Апекс-банк» до ПАТ «УПБ» за Генеральною Угодою №13042010 від 13.04.2010, Угодою МБК від 30.04.2015 року (далі - Угода 1) та Договором №6835- УКВ (далі - Договір 6835-УКВ) про встановлення кореспондентських відносин від 12.05.2010, укладеними між відповідачем та позивачем.

Заставодавець передає в заставу Заставодержателю належні йому на момент укладання цього Договору застави майнові права (відступив право вимоги усіх майнових прав на грошові кошти з відкладальною умовою) відповідно до укладеного між Заставодавцем та Товариством з обмеженою інвестиціями «ІТ Інвест» (далі, третя особа-2, Боржник 1) Договору про надання кредиту №888 від 03.12.2007 та додаткових угод до нього, в тому числі укладених в майбутньому (далі, Кредитний договір 1). Під майновими правами що відступаються, за Кредитним договором 1 Сторони розуміють право на отримання від Боржника 1 грошових коштів у розмірі 33 965 000,00 грн. та процентів за їх користування з розрахунку - 18%, можливих штрафних санкцій, не пізніше 17.12.2015 року, а також всі права вимоги за забезпечувальними договорами до Кредитного договору 1.

Заставодавець передає в заставу Заставодержателю належні йому на момент укладання цього Договору застави майнові права (відступив право вимоги усіх майнових прав на грошові кошти з відкладальною умовою) відповідно до укладеного між Заставодавцем та Публічним акціонерним товариством «Експериментально-механічний завод» (далі, третя особа-3, Боржник 2) Договору про надання кредиту №967 від 25.12.2007 та додаткових угод до нього і у тому числі укладених в майбутньому (далі - Кредитний договір 2). Під майновими правами Заставодавця за Кредитним договором 2 Сторони розуміють право на отримання Заставодавцем від Боржника 2 грошових коштів у розмірі 40 315 000,00 грн. та процентів за їх користування з розрахунку - 24%, можливих штрафних санкцій не пізніше 17.12.2015, а також всі права вимоги за забезпечувальним договором до Кредитного договору 2. Майнові права за Кредитним договором 1 та майнові права за Кредитним договором 2 надалі разом іменуються «Майнові права».

Згідно з пунктом 2.3. Договору застави Сторони встановлюють, що положення цього пункту, разом з іншими положеннями Договору застави, являють собою повну укладену угоду між Сторонами, під відкладальною умовою, про переведення (уступку) Майнових прав Заетаводержателя, з метою звернення стягнення на Майнові права в позасудовому порядку. Такою відкладальною умовою є настання будь-якої з наступних обставин, в тому числі невиконання або неналежне виконання будь-яких зобов'язань за Договором застави та/або Угодою 1 та/або Договором №6835-УКВ.

Сторони домовились, що відповідно до статті 212 Цивільного кодексу України право вимоги вважається уступленим (в т.ч. по забезпечувальним договорам) Заставодавцем та таким, що перейшло Заставодержателю у день настання обставин, передбачених пунктом 2.3. Договору застави, та за умови, якщо Заставодержатель направив відповідну заяву Заставодавцю. Заставодавець підтверджує, що уступка права вимоги відбувається за його згодою та не потребує ведення переговорів та підписання будь-яких договорів.

Заставодавець передає, а Заставодержатель приймає Майнові права при умові, що Заставодавець не виконає належним чином зобов'язання за Договором застави та/або Угодою 1 та/або Договором №6835-УКВ.

З метою виконання пункту 2.3. Договору застави Сторони домовились, що час переведення Майнових прав та розмір таких Майнових прав, при невиконанні вище зазначених зобов'язань, визначаються згідно з фактом невиконання цих зобов'язань. Заставодавець зобов'язаний протягом 2-х робочих днів з дня виникнення обставин, передбачених пунктом 2.3. Договору застави, та направлення Заставодержателем заяви, надати Заставодержателю всі документи та інформацію, вчинити всі необхідні дії щодо заміни кредитора по Кредитному договору 1 та Кредитному договору 2, що впливають на права Заставодержателя.

Відповідно до пункту 5.1. Договір застави набуває чинності з моменту його укладання і діє до повного виконання Заставодавцем всіх зобов'язань по Угоді 1 та/або Договору №6835-УКВ.

Як встановлено судом та сторонами не заперечувалося, відповідач заявою від 26.05.2015 №739 повідомив позивача про те, що відповідно до умов Договору застави право вимоги коштів від Боржника 1 та Боржника 2 за Кредитним договором 1 та Кредитним договором 2 вважається уступленим Первісним кредитором та таким, що перейшло до Нового кредитора 26.05.2015, про що Новий кредитор повідомляє Первісного кредитора. Дану заяву отримано позивачем 26.05.2015, що підтверджується відміткою про реєстрацію на другому примірнику заяви.

Листом від 26.05.2015 №01-10/1452 позивач повідомив, що він, як Первісний кредитор, відступив Новому кредиторові право вимоги за Кредитним договором 1 та Кредитним договором 2.

Факт переходу усіх майнових прав від Первісного кредитора до Нового кредитора за Кредитним договором 1 та Кредитним договором 2 також підтверджується Актами приймання-передавання від 26.05.2015 та від 27.05.2015, відповідно до яких на виконання Договору застави позивач передає, а відповідач приймає документи згідно з переліком.

Крім того, як встановлено судом, 28.05.2015 Правлінням Національного банку України прийнято Постанову №348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних», на підставі чого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.05.2015 №107 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Український професійний банк», згідно з яким з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці до 28.08.2015 включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Український професійний банк» повідного професіонала з питань регулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну.

Наказом Тимчасової адміністрації №26/ТА від 29.05.2015 встановлено здійснити в ПАТ «Український професійний банк» перевірку договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «Український професійний банк» протягом одного року з дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів ( в тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають критеріям, передбаченим частиною 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Під час здійснення перевірки було виявлено, що Договір застави майнових прав від 30.04.2015 №30042012/97/Z, з урахуванням усіх додаткових договорів до нього, укладений між позивачем та відповідачем, є нікчемним, оскільки при укладені даного договору було допущено ряд порушень норм чинного законодавства України, обмежень, встановлених Національним банком України та було встановлено, що такий правочин має ознаки нікчемності, визначені частиною 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки такий правочин має безоплатний характер, направлений на позачергове задоволення вимог одного з кредиторів неплатоспроможного банку, що зумовило неможливість виконання зобов'язань неплатоспроможного банку перед іншими кредиторами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 у справі №910/722/17 у задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства «Апекс-банк» до Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» про визнання недійсним одностороннього правочину та визнання відсутнім права вчиняти дії щодо застосування наслідків недійсності правочинів було відмовлено, зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до Публічного акціонерного товариства «Апекс-банк» про визнання нікчемного правочину недійсним задоволено, визнано недійсним нікчемний правочин, а саме Договір застави майнових прав №30042015/97/Z від 30.04.2015, з урахуванням усіх додаткових договорів та додатків, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Публічним акціонерним товариством «Апекс-банк».

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 у справі №910/722/17 залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2017.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, у зв'язку із визнанням нікчемного Договору застави майнових прав №30042015/97/Z від 30.04.2015 господарським судом недійсним, просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом відновлення становища, яке існувало до укладення цього договору, а саме, визнати наявність у Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» права майнової вимоги до наступних позичальників:

- Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями «ІТ Інвест» за договором про надання кредиту від 03.12.2007 №888, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, за договором поруки від 25.12.2007 №888-1 з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього та іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього;

- Публічного акціонерного товариства «Експериментально-механічний завод» за договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, та іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього.

Пунктом 1 частини 4 статті 38 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що уповноважена особа Фонду «протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів».

Згідно частини 5 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною 3 статті 38 вказаного закону, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), які він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Так, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» регламентовано право Уповноваженої особи Фонду формувати висновок про нікчемність правочинів та повідомляти про це сторін договору. У даному випадку вказані функції реалізовані Уповноваженою особою Фонду через затвердження вищезгаданого Протоколу №44 від 26.08.2015, а також через повідомлення про нікчемність правочину, що зумовлює подальше здійснення з боку Уповноваженої особи Фонду дій щодо застосування наслідків нікчемності договору.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, на виконання вимог зазначеної статті та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2 від 05.07.2012, Уповноваженою особою Фонду було направлено на адресу ПАТ «Апекс-банк» відповідне повідомлення про нікчемність (№01-10/4983 від 24.09.2015) з вимогою в 10-денний термін з дня отримання повідомлення повернути всі отримані ПАТ «Апекс-банк» документи (Кредитні договори, Договори застави, всі інші документи відповідно до Актів приймання - передачі від 26.05.2015 та 27.05.2015).

У зв'язку з тим, що вимога позивача щодо повернення документів відповідачем не виконана, ПАТ «УПБ» звернулось до суду за захистом своїх порушених прав.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог ПАТ «УПБ» з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 статті 236 Цивільного кодексу України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно вимог частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

При цьому, у відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 Цивільного кодексу України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом (пункт 4 постанови).

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Згідно статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Разом з тим, як уже зазначалося вище, обставини щодо недійсності нікчемного правочину, а саме Договору застави майнових прав №30042015/97/1 від 30.04.2015, з урахуванням усіх додаткових договорів до нього, встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 по справі №910/722/17, залишеним в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2017, а тому згідно з приписами частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній станом на дату прийняття оскарженого рішення суду) та частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній з 15.12.2017, є преюдиційними та не потребують повторного доведення під час вирішення спору в даній справі.

Згідно з абз.1 пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 Цивільного кодексу України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Таким чином, у зв'язку з наявністю між сторонами укладеного договору, а саме нікчемного Договору застави, який визнано судом недійсним, вимога позивача про застосування наслідків недійсності правочину в частині визнання наявності права майнової вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями «ІТ Інвест» за договором про надання кредиту від 03.12.2007 №888 (Кредитний договір 1), з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, за договором поруки від 25.12.2007 №888-1 з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього та іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього є обґрунтованою та такою, що правомірно задоволена судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, оскільки вимога про зобов'язання ПАТ «Апекс-банк» повернути позивачу документи, отримані згідно Акту приймання-передачі від 26.05.2015, є похідною від вимоги про визнання наявності у позивача права майнової вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями «ІТ Інвест» за Кредитним договором 1, вона також підлягає до задоволення.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що відповідач 17.11.2017 здійснив відчуження вищевказаного права майнової вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ Інвест» на користь іншої юридичної особи, а тому реституція не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі, не приймаються судом до уваги, оскільки таке відчуження, як вбачається зі змісту апеляційної скарги та доданих до неї документів, було здійснене на підставі Договору відступлення права вимоги №17/11-2017/01, який було укладено 17.11.2017, тобто вже після прийняття судом у даній справі оскарженого рішення, яким застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину.

Зазначене водночас свідчить, що станом на 17.11.2017, коли вже було прийняте оскаржене рішення, ПАТ «Апекс - Банк» не мало статусу належного кредитора, а відтак, не мало і правових підстав для укладання будь-яких договорів відносно майна ПАТ «УПБ», у тому числі і щодо права майнової вимоги, що, у свою чергу, свідчить також про невизнання відповідачем прав позивача у спірних правовідносинах.

Щодо заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину в частині визнання наявності права майнової вимоги до Публічного акціонерного товариства «Експериментально-механічний завод» за договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, та іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом, 20 січня 2017 року відповідачем було відступлено право вимоги за Кредитним договором 2 рівними частинами Товариству з обмеженою відповідальністю «Київська будівельна компанія «Альянс» (третя особа-4) та Товариству з обмеженою відповідальністю «Промбудсервіс-2012» (третя особа-5).

Матеріалами справи підтверджується, що між ПАТ «Апекс-банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська будівельна компанія «Альянс» був укладений Договір про відступлення права вимоги №ЦЕС/200117/1 від 20 січня 2017 року, предметом якого є відступлення Банком на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська будівельна компанія «Альянс» частини права вимоги за Договором про відкриття кредитної лінії №967 від 26.12.2007 з усіма змінами та доповненнями. Під частиною права вимоги, що відступається за цим Договором, розуміється право вимоги до Боржника за Кредитним договором у розмірі 50% від загального розміру заборгованості за Кредитним договором, що обмежується та становить 23 888 074, 29 грн.

Між ПАТ «Апекс-банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промбудсервіс-2012» був укладений Договір про відступлення права вимоги №ЦЕС/200117/2 від 20 січня 2017 року предметом якого є відступлення Банком на користь ТОВ «Промбудсервіс-2012» частини права вимоги за Договором про відкриття кредитної лінії №967 від 26.12.200 року з усіма змінами та доповненнями. Під частиною права вимоги, що відступається за цим Договором, розуміється право вимоги до Боржника за Кредитним договором у розмірі 50% від загального розміру заборгованості за Кредитним договором, що обмежується та становить 23 888 074,28 грн., копія зазначеного договору міститься у матеріалах справи.

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

При цьому, як уже наголошував суд, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 Цивільного кодексу України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним (пункт 10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009).

Право вимоги за Договором про відкриття кредитної лінії №967 від 26.12.2007 з усіма змінами та доповненнями було відступлено рівними частинами третій особі-4 та третій особі-5, які не є стороною Договору застави майнових прав №30042015/97/2 від 30.04.2015.

Водночас, колегія суддів зазначає, що наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише стосовно сторін даного правочину, тому на особу, яка не брала участі в правочині, не може бути покладено обов'язок повернення майна за цим правочином. У зв'язку з цим не підлягають задоволенню позови власників (володільців) майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження майна, які були вчинені після правочину, визнаного недійсним.

У відповідних випадках майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, позовів відповідно до статей 387 - 390 або глави 83 Цивільного кодексу України, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України. При цьому необхідно мати на увазі, що добросовісність набувача майна в силу частини п'ятої статті 12 названого Кодексу презюмується.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 визначено, що реституція не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. У разі якщо відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину, який в подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову на підставі частин 1 статті 388 Цивільного кодексу України.

Таким чином, позовні вимоги про визнання наявності у позивача права майнової вимоги до Публічного акціонерного товариства «Експериментально-механічний завод» за договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007 (Кредитний договір 2) з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, та іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим номером 949, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, задоволенню не підлягають, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Враховуючи викладене, не підлягає і задоволенню позовна вимога про зобов'язання ПАТ «Апекс-банк» повернути позивачу документи, отримані згідно Акту приймання-передачі від 27.05.2015, оскільки така вимога є похідною від вимоги про визнання наявності у позивача права майнової вимоги до Публічного акціонерного товариства «Експериментально-механічний завод» за Кредитним договором 2.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Водночас, в апеляційній скарзі відповідач посилається на наступне.

Позивачем у позові заявлено вимоги про:

1. Застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - Договору застави майнових прав №30042015/97/Z від 30.04.2015, з урахуванням усіх додаткових договорів до нього, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Український професійний банк» та Публічним акціонерним товариством «Апекс-Банк», предметом якого є застава належних ПАТ «УПБ» майнових прав за Договором про надання кредиту №888 від 03.12.2007, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю підприємством з іноземними інвестиціями «ІТ Інвест» та ПАТ «УПБ», та Договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007, що був укладений між Публічним акціонерним товариством «Експериментально-механічний завод» та ПАТ «УПБ», шляхом відновлення становища, яке існувало до укладення цього договору.

2. Визнання наявності у Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» права майнової вимоги до наступних позичальників:

- Товариства з обмеженою відповідальністю підприємства з іноземними інвестиціями «ІТ Інвест» (ідентифікаційний код 32667816) за Договором про надання кредиту №888 від 03.12.2007, з усіма додатковими договорами/договорами про внесення змін та угодами до нього, за договором поруки №888-1 від 25.12.2007, з додатковими договорами/договорами про внесення змін та угодами до нього та Іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С. М. за реєстровим №949, з усіма додатковими договорами/договорами про внесення змін та угодами до нього;

- Публічного акціонерного товариства «Експериментально-механічний завод» (ідентифікаційний код 05503266) за Договором про надання кредиту №967 від 25.12.2007, з додатковими договорами/договорами про внесення змін та угодами до нього, та Іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим №949, з усіма додатковими договорами/договорами про внесення змін та угодами до нього.

3. Зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Апекс-Банк (ідентифікаційний код 36482677) повернути Публічному акціонерному товариству «Український професійний банк»» (ідентифікаційний код 19019775) документи, отримані згідно Актів приймання-передачі від 26.05.2015 та від 27.05.2015.

Водночас, оскарженим рішенням вирішено:

1. Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - Договору застави майнових прав від 30.04.2015 №30042015/97/Z, шляхом визнання наявності у Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» права майнової вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТ Інвест» за Договором про надання кредиту від 03.12.2007 №888, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього, за Договором поруки від 25.12.2007 №888-1 з додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього та Іпотечним договором, посвідченим 25.12.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. за реєстровим №949, з усіма додатковими договорами, договорами про внесення змін та угодами до нього.

2. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Апекс-банк» повернути Публічному акціонерному товариству «Український професійний банк» документи, отримані згідно Акту приймання-передачі від 26.05.2015.

3. В іншій частині позову - відмовлено.

Зазначене, на думку скаржника, свідчить, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржене рішення, в порушенням вимог пункту 2 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, неправомірно вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Колегією суддів критично оцінюються такі твердження скаржника, оскільки зі змісту оскарженого рішення вбачається, що суд не розглядав жодні інші вимоги, ніж ті, які були заявлені позивачем у позові.

Виклавши резолютивну частину рішення у вказаній редакції, суд лише конкретизував із урахуванням пункту 2 прохальної частини позовної заяви «шлях відновлення становища, яке існувало до укладення цього договору», яким згідно вказаного пункту прохальної частини позовної заяви є «визнання наявності у Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» права майнової вимоги»».

Відтак, спір судом першої інстанції був розглянутий в межах предмету та підстав заявленого позову.

Водночас, задоволення судом позовних вимог шляхом, зокрема, визнання наявності у Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк права майнової вимоги не суперечить нормам частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України та буде сприяти ефективному способу відновлення порушеного права та законного інтересу ПАТ «УПБ», який виключатиме подальшу протиправну бездіяльність відповідача та не призведе до необхідності повторного звернення позивача до суду.

Одночасно, суд зазначає, що правильність і точність юридичного формулювання не може завадити суду розглянути спір та реалізувати право позивача на судовий розгляд, передбачене статтями 55, 124 Конституції України та пунктом 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України згідно Закону України від 17.07.1997 № 457/97-ВР.

За наявних обставин у їх сукупності суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Усі інші доводи та міркування скаржника залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Фінансова компанія «Апекс» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 52, 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Замінити відповідача у справі Публічне акціонерне товариство «Апекс-Банк» (01014, м. Київ, вул. Печерська, буд. 2/16; ) на Приватне акціонерне товариство «Фінансова компанія «Апекс» (01014, м. Київ, вул. Печерська, буд. 2/16; ).

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Фінансова компанія «Апекс» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі №910/14571/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі №910/14571/17 залишити без змін.

Матеріали справи №910/14571/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Наказ на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі №910/14571/17 видати із урахуванням пункту 1 резолютивної частини постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст складено та підписано 01.03.2018.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх