ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2018 Справа № 917/2148/17

м. Полтава

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Гадячгаз", вул. Будька, 26а, м. Гадяч, 37300

про стягнення 24 790,01 грн.

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін:

від позивача: відсутні;

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №940/819/06 від 11.07.2017.

Відповідно до ч. 6 ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено представників сторін про дату складення повного рішення.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача коштів в сумі 24 790,01 грн., з яких: 21 393,32 грн. 3% річних, нарахованих за період з 20.12.2014 року по 21.07.2015 року, 3 396,69 грн. інфляційних, нарахованих за період серпня-жовтня 2015 року в звязку з несвоєчасною оплатою за договором купівлі-продажу природного газу № Г-П/2013-Н від 04.01.2013 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач порушив умови господарського зобовязання в частині термінів оплати за договором купівлі-продажу природного газу № Г-П/2013-Н від 04.01.2013 року, внаслідок чого позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати та 3% річних.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві (а.с. 112-133) та додаткових пояснень до відзиву (а.с. 200-226), посилаючись на те, що розрахунки за отриманий газ здійснювались на підставі спільних протокольних рішень за спеціально визначеною державою процедурою, у порядку та на умовах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 року, внаслідок чого змінився порядок і строки виконання боржником грошових зобовязань. До відзиву позивач долучив засвідчені копії спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2242 від 19.11.2014 року, № 2510 від 19.12.2014 року, № 142 від 21.01.2015 року, № 445 від 20.02.2015 року, № 687 від 20.03.2015 року, № 889 від 20.04.2015 року, № 1201 від 20.05.2015 року, № 1387 від 18.06.2015 року, № 1551 від 15.07.2015 року.

При цьому, відповідач не заперечує факт здійснення оплати за отриманий природний газ з порушенням термінів, визначених умовами договору купівлі-продажу природного газу № Г-П/2013-Н від 04.01.2013 року, а також не заперечує щодо визначених позивачем в розрахунку позовних вимог (а.с.11-34) дат, коли фактично були здійснені платежі, та щодо розміру грошових сум, які були сплачені у відповідні дати.

На електронну адресу суду від відповідача надійшов лист від 18.01.2018 року із додатками (вх. № 614 від 19.01.2018 року), а саме незасвідченими цифровим підписом електронними копіями спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1550 від 15.07.2015 року та № 2488 від 19.11.2015 року (а.с. 184), що суперечить вимогам ст.91 ГПК України.

За приписами ст. 80 ГПК України, відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.ч. 3, 4 ст. 80 ГПК України).

За приписами ч. 8 останньої наведеної норми, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Пунктом 5 ухвали від 21.12.2017 року в цій справі суд встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов до 15 днів з дня отримання ухвали. Зазначена ухвала була отримана відповідачем 27.12.2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення відповідного поштового відправлення (а.с. 135).

Таким чином, незасвідчені копії спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1550 від 15.07.2015 року та № 2488 від 19.11.2015 року, були направлені суду з порушенням строку, встановленого судом для подання відзиву та доказів в обґрунтування заперечень проти позову.

Клопотання про неможливість подання доказів у встановлений судом строк та про поновлення такого строку від відповідача не надходило.

За ч. 9 ст. 80 ГПК України, суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Окрім зазначеного, ч.ч. 2, 3 ст. 91 ГПК України визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) - частина перша ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Пунктом 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Держаної судової адміністрації України № 28 від 20.02.2013 року, документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Таким чином, надсилання стороною спору документів на адресу суду у вигляді електронного листа має скріплюватись електронним цифровим підписом, а у випадку надсилання документа без електронного цифрового підпису - заявник повинен надіслати також оригінал документа в паперовій формі.

Оскільки надісланий відповідачем лист від 18.01.2018 року із додатками (від 19.01.2018 року вх. № 614), а саме копіями спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 1550 від 15.07.2015 року та № 2488 від 19.11.2015 року, не підписані електронним цифровим підписом, про що уповноваженими працівниками суду складено акт від 19.01.2018 року (а.с. 192), а також подані (надіслані) суду поза межами встановленого судом строку та за відсутності доказів надсилання іншому учаснику справи - позивачу, суд не приймає зазначені докази до розгляду відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 80, ч.ч. 2, 3 ст. 91 ГПК України.

Позивач у відповіді на відзив (а.с. 193-195) не погоджується із запереченнями відповідача, викладеними у відзиві, з огляду на те, що оплату заборгованості за газ у спірному періоді відповідач здійснював не лише на підставі спільних протокольних рішень, але й власними коштами, при цьому нарахування інфляційних та 3% річних, що є предметом стягнення в даній справі, здійснювалося позивачем лише на суму заборгованості, яка сплачувалася відповідачем власними коштами. На суми, що були сплачені в порядку спільних протокольних рішень позивач не здійснював нарахування вказаних санкцій.

За клопотанням від 20.02.2018 року (вх № 1920), позивач просить суд розглядати справу за відсутності свого представника, з посиланням на його участь в інших судових засіданнях в господарському суді Харківської області та Харківському апеляційному господарському суді.

Оскільки ухвалою від 01.02.2018 року явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов'язковою, суд вважає, що неявка представника позивача в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору по суті (ч. 1 ст. 202 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Гадячгаз» укладено договір купівлі-продажу природного газу № Г-П/2013-Н від 04.01.2013 року (а.с. 35-40), за умовами якого позивач (продавець) зобовязався передати у власність відповідача (покупця) природний газ, а покупець зобовязався прийняти газ на умовах договору.

В період дії договору сторони уклали додаткові угоди № 1 - № 8 до нього (а.с. 41-54).

Пунктом 2.1 зазначеного договору (в редакції додаткової угоди № 7, а.с. 52-53) встановлено, що продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі 119555,458 тис. куб. м., у тому числі у 2013 році 41338,520 тис. куб. м., у 2014 році 39228,101 тис. куб. м., у 2015 році до 38 988,837 тис. куб. м.

Згідно п. 3.3 цього договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

На виконання умов укладеного договору, позивач в період з січня 2013 року по червень 2015 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 69 452 484,71 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за ці періоди (а.с. 55-85), та не заперечується відповідачем.

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа, наступного за місяцем поставки газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць (в редакції додаткової угоди № 3 від 28.04.2014 року ).

Пунктом 6.2 договору передбачено, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунка зі спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ, та зараховується як оплата за газ. За наявності заборгованості покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

Оплату за газ, отриманий в період січня 2013 року червня 2015 року, відповідач провів в повному обсязі на суму 69 452 484,71 грн., що підтверджується випискою позивача щодо надходження коштів від ПАТ «Гадячгаз» за період з 18.01.2013-25.11.2015 р.р. (а.с. 87-106).

При цьому, як вбачається з наданої позивачем виписки, погашення заборгованості за отриманий газ в сумі 45 635 909,20 грн. проводилось відповідачем самостійно із порушенням строків розрахунку. В частині сплати 23 816 575,51 грн. заборгованість погашена за спільними протокольними рішеннями у відповідності до механізму взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеного Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20.

За невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 7.1 договору).

Із посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач заявив до стягнення з відповідача 21 393,32 грн. 3% річних за період з 20.12.2014 року по 21.07.2015 року, 3 396,69 грн. інфляційних нарахувань за період серпня-жовтня 2015 року за прострочення виконання грошового зобовязання.

Приймаючи рішення суд виходив із наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обовязку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобовязань з оплати переданого газу.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір купівлі-продажу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 664 ЦК, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом взято до уваги, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» від 11.01.2005 року № 20, Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, Департамент фінансів Полтавської облдержадміністрації, ПАТ «Гадячгаз» та НАК «Нафтогаз України» в період листопада 2014 року липня 2015 року підписали спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, зокрема:

- спільне протокольне рішення № 2242 від 19.11.2014 року про організацію взаєморозрахунків на суму 58 796,22 грн.;

- спільне протокольне рішення № 2510 від 19.12.2014 року про організацію взаєморозрахунків на суму 619 448,12 грн.;

- спільне протокольне рішення № 142 від 21.01.2015 року про організацію взаєморозрахунків на суму 782 957,00 грн.;

- спільне протокольне рішення № 445 від 20.02.2015 року про організацію взаєморозрахунків на суму 2 252 185,35 грн.;

- спільне протокольне рішення № 687 від 20.03.2015 року про організацію взаєморозрахунків на суму 1 306 648,70 грн.;

- спільне протокольне рішення № 899 від 20.04.2015 року про організацію взаєморозрахунків на суму 1 329 740,19 грн.;

- спільне протокольне рішення № 1201 від 20.05.2015 року про організацію взаєморозрахунків на суму 5 904 250,57 грн.;

- спільне протокольне рішення № 1384 від 18.06.2015 року про організацію взаєморозрахунків на суму 1 512 964,11 грн.;

- спільне протокольне рішення № 1551 від 15.07.2015 року про організацію взаєморозрахунків на суму 82 859,88 грн.

Відповідно до розділу 3 всіх зазначених протокольних рішень, кожна із сторін зобов'язувалася перерахувати передбачену в розділі 2 суму коштів наступній стороні, а п. 5.3 розділу 5 передбачено, що відповідне спільне протокольне рішення є чинним лише у разі проведення відповідного фінансування.

Відповідач не надав суду доказів сплати грошових коштів відповідно до зазначених вище спільних протокольних рішень, разом з тим, позивач не заперечує факт отримання ним на свій рахунок коштів на виконання спільних протокольних рішень в розмірах та в терміни, вказані позивачем у розрахунку позовних вимог (а.с. 11-34). Як свідчать пояснення представника позивача, надані в підготовчому судовому засіданні, відповідні суми грошових коштів були відображені у розрахунку в рядку «Фактична оплата» з позначкою «ПКМУ 20».

Таким чином, за наданим розрахунком, вартість спожитого відповідачем природного газу в листопаді 2014р. склала 4 199 790,05 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (а.с.78), в той час як за спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за цей же період було сплачено позивачу 619 448,12 грн., решта заборгованості за відповідний період сплачувалася відповідачем поза межами умов спільного протокольного рішення.

Вартість спожитого відповідачем природного газу в грудні 2014р. склала 4 965 422,65 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (а.с. 79), в той час як за спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за цей же період було сплачено позивачу 782957,00 грн., решта заборгованості за відповідний період сплачувалася відповідачем поза межами умов спільного протокольного рішення.

Вартість спожитого відповідачем природного газу в січні 2015р. склала 4 494 571,55 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (а.с. 80), в той час як за спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за цей же період було сплачено позивачу 2 252 185,35 грн., решта заборгованості за відповідний період сплачувалася відповідачем поза межами умов спільного протокольного рішення.

Вартість спожитого відповідачем природного газу у лютому 2015р. склала 3 876 120,85 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (а.с. 81), в той час як за спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за цей же період було сплачено позивачу 1 306 648,70 грн., решта заборгованості за відповідний період сплачувалася відповідачем поза межами умов спільного протокольного рішення.

Вартість спожитого відповідачем природного газу у березні 2015р. склала 3 279 813,52 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (а.с. 82), в той час як за спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за цей же період було сплачено позивачу 1 329 740,19 грн., решта заборгованості за відповідний період сплачувалася відповідачем поза межами умов спільного протокольного рішення.

Вартість спожитого відповідачем природного газу у квітні 2015р. склала 8 053 785,97 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (а.с. 83), в той час як за спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за цей же період було сплачено позивачу 5 742 726,30 грн., решта заборгованості за відповідний період сплачувалася відповідачем поза межами умов спільного протокольного рішення.

Вартість спожитого відповідачем природного газу у травні 2015р. склала 4 214 979,53 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (а.с. 84), в той час як за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за цей же період було сплачено позивачу 1 512 964,11 грн., 427 703,64 грн. та 161 524,27 грн., решта заборгованості за відповідний період сплачувалася відповідачем поза межами умов спільних протокольних рішень.

Вартість спожитого відповідачем природного газу у червні 2015р. склала 3 048 242,22 грн., що підтверджується також актом приймання-передачі природного газу за відповідний період (а.с. 85), в той час як за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за цей же період було сплачено позивачу 82 859,88 грн., 182 328,88 грн. та 960 000,00 грн., решта заборгованості за відповідний період сплачувалася відповідачем поза межами умов спільних протокольних рішень.

Докази, які б спростовували викладені позивачем у розрахунку відомості щодо термінів здійснення фактичної оплати та розмірів відповідних грошових сум, які надійшли позивачу на виконання спільних протокольних рішень, надані відповідачем не були.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

До позовної заяви позивачем додано розрахунок трьох процентів річних та втрат від інфляції, нарахованих за порушення відповідачем строку оплати вартості природного газу, встановленого п.6.1. договору (а.с. 11-34), вірність якого відповідачем не заперечується.

У розрахунку відображено суми та дати оплат, які свідчать про те, що оплата вартості газу, переданого відповідачу у період з листопада 2014р. по червень 2015р., проводилась ним з порушенням строку, визначеного п.6.1. договору.

Як встановлено судом шляхом дослідженням вказаного розрахунку, нарахування трьох процентів річних проведено позивачем окремо (помісячно) за зобовязаннями щодо оплати за природний газ, переданий відповідачу за період з листопада 2014 року по червень 2015 року включно, при цьому початок нарахування здійснено з 20 числа місяця, наступного за місяцем передачі природного газу, що відповідає умовам договору.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 3 396,69 грн. інфляційних, нарахованих за період серпень-жовтень 2015 року за прострочення оплати природного газу, якій був переданий відповідачу в червні 2015 року.

При цьому, нарахування як трьох процентів річних так і інфляційних втрат проведено позивачем лише на суму заборгованості, яка сплачена власними коштами відповідача, а на суми грошових коштів, які в подальшому надійшли позивачу відповідно до спільних протокольних рішень на погашення боргу, що виник у відповідному періоді, річні та інфляційні не нараховувалися вже з моменту виникнення заборгованості, тобто з 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, незалежно від того, що фактичне перерахування коштів на підставі таких спільних протокольних рішень відбувалося пізніше вказаної дати.

Судом враховується, що інфляційні втрати та річні є невідємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

При перевірці правильності нарахування 3% річних та інфляційних судом встановлено, що нарахування є правомірними та позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідач в процесі судового розгляду зауважень до розрахунків не висловив, відзив на позов таких зауважень не містить, контррозрахунку відповідачем надано не було.

Стосовно посилання відповідача на те, що розрахунки за отриманий газ здійснювались на підставі спільних протокольних рішень за спеціально визначеною державою процедурою, у порядку та на умовах, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 року, внаслідок чого, на думку відповідача, змінився порядок і строки виконання боржником грошових зобовязань, що виключає можливість нарахування 3% річних та інфляційних, судом приймається до уваги наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 25.03.2015 у справі № 924/1265/13, від 09.09.2014р. у справі № 5011-35/1533-2012-19/522-2012, від 09.09.2014р. у справі № 5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 09.09.2014р. у справі № 5011-35/1272-2012-42/527-2012 та від 16.09.2014р. у справі № 5011-42/1230-2012-69/542-2012, якщо умовами договору про організацію взаєморозрахунків за спожитий природний газ передбачалось не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про постачання газу; якщо договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог та у випадку, коли розрахунок за поставлений природний газ відбувся лише у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, то підстави для застосування положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до боржника відсутні.

За висновком Верховного Суду України, для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків. який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 16 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору (постанова Верховного Суду України від 09.09.2014р. № 3-101гс 14).

Відповідачем не заперечується, що розрахунок за поставлений позивачем в період з листопада 2014 року по червень 2015 року включно природний газ лише частково здійснювався коштами, перерахованими на виконання спільних протокольних рішень, копії яких були додані відповідачем до відзиву на позов.

Як встановлено судом, зі змісту зазначених спільних протокольних рішень не вбачається, що ними змінювалися умови розрахунків стосовно решти заборгованості за природний газ, переданий відповідачу за умовами договору, окрім сум, які були фактично сплачені позивачу на виконання відповідних протокольних рішень.

Жодне із спільних протокольних рішень, копії яких були додані до відзиву, не містить в собі умов, якими б передбачалася зміна строку виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про постачання газу, зокрема, таких грошових зобов'язань , які не погашаються шляхом сплати грошових коштів, зазначених у такому протокольному рішенні.

Також жодне із цих спільних протокольних рішень не містить умов про відмову постачальника газу від претензій до боржника (покупця) стосовно несвоєчасного проведення розрахунків, які відбуваються за межами сум, зазначених у такому протокольному рішенні.

Таким чином, суд вважає, що спільними протокольними рішеннями, на які відповідач посилається у відзиві, не змінювався порядок і строки виконання боржником тієї частини невиконаних грошових зобовязань, на яку позивачем було здійснено нарахування 3% річних та інфляційних, стягнення яких є предметом позову, тому заперечення відповідача визнаються судом необґрунтованими.

Заперечення відповідача, надані його представником в судовому засіданні та в письмових поясненнях від 19.02.2018 року (вих. № 219/06), з посиланням на те, що відповідно до п. 6.2. договору, розрахунки за договором проводилися на рахунок зі спеціальним режимом користування, відкритому в "Державному ощадному банку України", кошти з якого автоматично перераховувались на рахунок НАК "Нафтогаз України", згідно алгоритму (порядку) розподілу коштів, що встановлений в "Порядку проведення розрахунків за природний газ", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.03.2008 року № 247 (чинний на період дії договору), що, на думку відповідача звільняє його від відповідальності, визнаються судом необгрунтованими .

Пунктом 6.2 договору, на який посилається відповідач, також передбачено, що за наявності заборгованості покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

За наведеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі із покладенням судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129 (ч. 1), 232-233, 237-238 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Гадячгаз", вул. Будька, 26а, м. Гадяч, 37300, на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, код ЄДРПОУ 393,32 грн. 3% річних, 3 396,69 грн. інфляційних нарахувань; 1600,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.02.2018 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Пушко І.І.