ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.02.2018 р.                                                                       Справа № 914/277/18

Суддя господарського суду Львівської області Мороз Н. В. розглянувши заяву Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1 ) від 12.02.2018р. №09-792 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація» (79026, вул. Стрийська, 45) – 72 089, 48 грн. – пені, 31 917, 34 грн. – інфляційних нарахувань, 8 237, 30 грн. – 3% річних.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дослідивши матеріали заяви про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 150 ГПК України, у заяві повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім’я (прізвище, ім’я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Проте, в порушення зазначених вимог у заяві не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України боржника, що є підставою для відмови у видачі судового наказу згідно п.1 ч.1 ст.152 ГПК України.

Крім того, відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 150 ГПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред’явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Однак, заявником не додано до заяви про видачу судового наказу договору, за яким пред’явлено вимогу, що є порушенням вищевказаної норми закону.

Крім того, як вбачається з поданої заяви, до складу заявленої суми стягнення включено пеню у розмірі 72 089, 48 грн., інфляційні нарахування у розмірі – 31 917, 34 грн. та 3% річних у розмірі 8 237, 30 грн., що нараховані заявником внаслідок неналежного виконання товариством з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація» зобов'язань за договором №4217/Р.

Судом встановлено, що вимоги Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення з боржника пені у розмірі 72 089, 48 грн., інфляційні нарахування у розмірі – 31 917, 34 грн. та 3% річних у розмірі 8 237, 30 грн. не відповідають приписам ст. 148 ГПК України, оскільки не є заборгованістю за своєю правовою природою з огляду на наступне:

Згідно ст. ст. 216 - 218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приймаючи до уваги положення статті 230 ГК України пеня та штраф є видами штрафних санкцій, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (ч. 2 ст. 12 ГПК України).

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів (у даному випадку договору про постачання теплової енергії в гарячій воді), інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків.

Вимоги про сплату пені та передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням.

Як вже зазначалось, відповідно до ч.1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, у наказному провадженні не підлягають розгляду вимоги щодо стягнення з боржника сум пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, які за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 152 ГПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає достатніх правових підстав для видачі судового наказу про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Львівавтокомплектація» 72 089, 48 грн. – пені, 31 917, 34 грн. – інфляційних нарахувань, 8 237, 30 грн. – 3% річних.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 147, 148, 150, 152, 153, 234 ГПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Відмовити Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» у видачі судового наказу за заявою від 12.02.2018р. №09-792.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, визначеному Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                            Мороз Н.В.