РІШЕННЯ

28 лютого 2018 року м. ТернопільСправа № 921/611/17-г/14

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Курмило В.М.

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до відповідача 1 Приватного підприємства "Аріол-Тернопіль" (вул. Фабрична, 24А, м. Тернопіль, 46010)

відповідача 2 Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Меблі" (вул. Фабрична, 24а, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46010)

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір Іван Теодорович (АДРЕСА_2)

про розірвання договору купівлі - продажу корпоративних прав та поновлення у корпоративних правах

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_5, довіреність №7117 від 22.11.2017.

відповідач 1, відповідач 2: Одіжинський О.Р., довіреність №б/н від 05.12.2017.

третя особа - не прибув

Суть справи:

На розгляді у Господарському суді Тернопільської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до відповідачів Приватного підприємства "Аріол-Тернопіль" та Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Меблі", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір Іван Теодорович про розірвання договору купівлі - продажу корпоративних прав та поновлення у корпоративних правах.

Ухвалою суду від 22.12.2017 судом вирішено розгляд даного спору здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 07.02.2017 справу призначено до розгляду по суті на 28.02.18 р.

07.02.2018 від позивача поступила заява №б/н (вх. 5289) від 07.02.2018, в якій просить пункт 1 прохальної частини позовної заяви викласти у наступній редакції: "1. Розірвати укладений між Позивачем та Відповідачем ПП "Аріол-Тернопіль" договір купівлі-продажу корпоративних прав на ПП "Тернопільська фірма "Меблі" від 14.10.2011, що посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовні І.Т., з моменту набрання судовим рішенням законної сили".

Враховуючи викладене, розглянувши заяву позивача, суд дійшов висновку, що за своєю суттю зазначена заява є уточненням до позовної заяви в частині зазначення моменту, з якого договір буде вважатися розірваним. Суд відповідно до п.3 ч.2 ст. 182 ГПК приймає уточнення до позовної заяви та розглядає справу з урахуванням останнього.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих в судових засіданнях повноважним представником, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем 1 умов договору купівлі-продажу корпоративних прав, в частині своєчасної та повної оплати вартості отриманої у власність частки, що є порушенням істотної умови правочину та прав продавця, який позбавлений того, на що він розраховував при укладенні спірної угоди.

Представник відповідачів через канцелярію суду подав відзиви на позов №б/н (вх. №3714) від 10.01.2018 та №56 від 10.01.2018, в яких відповідачі позовні вимоги визнають в повному обсязі з підстав, викладених у них.

Третя особа у судове засідання не з'явилась. Разом з тим, 06.02.2018 до матеріалів справи від приватного нотаріуса Жовнір І.Т. надійшов відзив на позовну заяву №б/н (вх. №5231) від 05.02.2018 про невизнання позовних вимог з підстав, викладених у ньому.

Учасникам судового процесу належні їм права та обов'язки, передбачені ст.ст.42,46,224 ГПК України, роз'яснено.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу здійснювалась відповідно до ст.222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи та заперечення учасників спору, судом встановлено наступне.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 20 ГПК України Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Як слідує із матеріалів справи, а саме зі Статуту ПП "Тернопільська фірма "Меблі" в редакції від 28.01.2009, засновником та власником підприємства є громадянин України ОСОБА_1, частка якого у статутному капіталі складала 100%, що еквівалентно сумі 10 6499 894,50 грн.

В подальшому, 14.10.2011 між ОСОБА_1 (Продавець) та Приватним підприємством "Аріол-Тернопіль" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу корпоративних прав на Приватне підприємство "Тернопільська фабрика "Меблі", посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за №6269 (далі - Договір купівлі-продажу), за умовами якого (п. 1.1.) Продавець передав Покупцеві 100% належної йому частки у статутному капіталі ПП "Тернопільська фірма "Меблі", а Покупець набув у власність і зобов'язався сплатити Продавцю її вартість, встановлену цим Договором.

Пунктами 1.3., 1.4., 1.5. укладеного правочину сторони визначили, що розмір статутного капіталу підприємства (на момент укладення цього договору статутний капітал сформовано повністю) становить 106 499 894,50 грн.; Продавцеві, відповідно до статуту підприємства, належить 100% в статутному капіталі; Покупцю переходить частка, що становить 100%.

Сторони досягли згоди, що продаж корпоративних прав Підприємства за цим Договором здійснюється за ціною 45 100 грн., а Покупець зобов'язується сплатити зазначену суму протягом трьох робочих днів з дня укладення правочину (п.3.1., 3.2.).

Згідно п.4.1. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором або його розірвання.

На підставі укладеного та підписаного сторонами договору купівлі-продажу корпоративних прав, відповідач 1 наказом №24 від 14.10.2011 затверджено нову редакцію Статуту ПП "Тернопільська фірма "Меблі" (в редакції від 14.10.2011) та доручено провести дії по реєстрації нової редакції статуту.

В результаті, як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 24.10.2011 була проведена державна реєстрація змін до установчих документів щодо зміни складу або інформації засновників.

В свою чергу, розрахунок (повністю або частково) за відчуження позивачем корпоративних прав по договору не проводився. Одночасно відповідач 1 зазначає, що не може здійснити повний розрахунок, оскільки на кошти, які перебувають на його рахунках, накладено арешт державною виконавчою службою, а отже будь-які видаткові операції у безготівковій формі провести неможливо.

Таким чином, спір є таким, що випливає із корпоративних правовідносин, а отже вирішується із врахуванням законодавчих приписів, які їх регламентують.

Предметом позовних вимог, а відтак і даного судового розгляду є відновлення прав позивача як учасника підприємства.

Дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Із даною правовою нормою кореспондуються і положення статті 174 ГК України, за якою господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Згідно ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно до ст.113 ГК України приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб'єкта господарювання - юридичної особи.

Порядок організації та діяльності приватних підприємств визначається цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ч.ч.1,3 ст.191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 135 ГК України, власник майна має право одноосібно або спільно з іншими власниками на основі належного йому (їм) майна засновувати господарські організації, на свій розсуд визначаючи мету і предмет, структуру утвореного ним суб'єкта господарювання, склад і компетенцію його органів управління, порядок використання майна, інші питання управління діяльністю суб'єкта господарювання.

Корпоративні права за своєю правовою природою є сукупністю майнових та особистих немайнових прав, які згідно частиною 2 ст. 656 ЦК України можуть виступати предметом договору купівлі-продажу, до договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає зі змісту або характеру цих прав.

Як встановлено ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Згідно з частиною 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ст. 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом, закріпленим у ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Зі змісту норм статей 638, 655-657, 689, 691, 692 ЦК України вбачається, що ціна є істотною умовою договору купівлі-продажу, тоді як обов'язок з оплати товару є основним обов'язком покупця.

Таким чином, порушення покупцем обов'язку щодо оплати фактично переданої частки є істотним порушенням договору.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.

З матеріалів справи вбачається, що першим відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів виконання ним договірних зобов'язань як покупця щодо оплати переданої йому у власність частки у статутному капіталі другого відповідача, що, з урахуванням вищевказаних норм, є підставою для розірвання договору. При цьому, як вже зазначалося, відповідачі визнають позовні вимоги у цій частині.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що таке невиконання є суттєвим порушенням договору, внаслідок якого позивач був позбавлений того, на що розраховував при його укладенні, а відтак про наявність підстав для задоволення позову в частині розірвання договору з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Щодо вимог позивача про скасування наказу відповідача 1 про затвердження статуту відповідача 2 в новій редакції від 14.10.2011, визнання недійсними зміни внесені до статуту ПП "Тернопільська фірма "Меблі" та визнання припиненими корпоративні права ПП "Аріол-Тернопіль" суд зазначає наступне.

За приписами статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Між тим законодавством унормовані певні особливості врегулювання відносин, які виникають із договорів купівлі-продажу майна з відстрочкою або розстрочкою платежу.

Так, за приписами статті 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.

Відповідно ст. 695 ЦК України договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару.

Договір має всі ознаки, що визначають його за правовою природою як договір купівлі-продажу в кредит з відстроченням платежу, а тому для врегулювання цих спірних відносин мають бути застосовані саме положення статті 694 ЦК України, які передбачають право продавця вимагати повернення неоплаченого покупцем товару.

Корпоративні права за своєю правовою природою є сукупністю майнових та особистих немайнових прав, які згідно ч. 2 ст. 656 ЦК України можуть виступати предметом договору купівлі-продажу, до договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає зі змісту або характеру цих прав.

При передачі своєї частки Приватному підприємству "Аріол-Тернопіль" до останнього перейшли всі права та обов'язки, що належали позивачу.

За загальним правилом, встановленим ч. 2 ст. 334 ЦК України, переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна; до передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товаророзпорядчого документа на майно. Але зважаючи на особливості об'єкту продажу, який є нематеріальним об'єктом і фізично не може бути переданий, норми даної статті не можуть бути застосовані для визначення дієвого способу захисту прав позивача.

У свою чергу, згідно з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", судам при вирішенні корпоративних спорів необхідно звернути увагу на неможливість застосування способів захисту прав та законних інтересів осіб, не передбачених чинним законодавством, зокрема ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, та які не випливають із положень законодавства.

Визначені ст. 16 ЦК України способи захисту цивільних прав та інтересів можуть застосовуватися як окремо, так і в сукупності, тому цілком правомірним є застосування при вирішенні даної справи способів захисту, передбачених п. 7 (припинення правовідношення) ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Із встановлених судом обставин, вбачається, що позивач продав свою частку у статутному капіталі ПП "Тернопільська фірма "Меблі" на виконання умов договору купівлі-продажу, не отримавши від покупця оплати вартості проданої частки. Тобто, внаслідок неправомірного невиконання покупцем умов правочину позивач без будь-якої компенсації втратив право власності на частку в статутному капіталі відповідача 2, у зв'язку з чим його права підлягають поновленню з урахуванням розірвання вказаного договору.

Закон не перешкоджає пред'явленню вимоги про зміну чи припинення правовідносин і в тих випадках, коли їх підставою є не договір, а інший юридичний факт. Суд у порядку захисту права може відновити становище, яке існувало до порушення прав позивача (продавця) шляхом припинення правовідношення, оскільки саме по собі розірвання спірного договору купівлі-продажу не має своїм прямим наслідком відновлення попереднього становища для позивача та не призведе до захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є припинення корпоративних правовідносин відповідача 1 як учасника відповідача 2 та застосування механізму поновлення у цих корпоративних правовідносинах позивача, виходячи з приписів чинного законодавства, яким врегульовані правовідносини набуття, припинення корпоративних прав та їх реєстрації.

Згідно з ч.1 ст.87 ЦК України для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження. Згідно із ч.3 ст.62 ГК України підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту, який має містити, зокрема, відомості про розмір статутного капіталу з визначенням частки кожного учасника.

Згідно зі статтею 89 ЦК України, юридична особа підлягає державній реєстрації, до Єдиного державного реєстру включаються дані державної реєстрації, встановлені законом відомості про юридичну особу; зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до Єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня державної реєстрації. Згідно зі ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" до відомостей, які включаються до Єдиного державного реєстру відноситься перелік засновників (учасників) юридичної особи.

Статтею 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" визначений перелік документів, необхідних для внесення змін до установчих документів, які пов'язані із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи.

Оскільки позивач не має правового статусу учасника другого відповідача, то він позбавлений можливості провести відповідні зміни, а також не вправі спонукати відповідача 1 прийняти рішення про внесення змін до статуту щодо зміни учасників.

Неможливо в даному випадку провести реєстрацію змін до статуту на підставі інших правочинів, передбачених ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", оскільки для їх вчинення вимагається волевиявлення обох сторін.

Крім того, зазначений у ст. 16 ЦК України перелік способів захисту цивільних прав не є вичерпним; на вимогу позивача суд може застосувати й інші, ніж передбачені цією статтею, способи захисту прав, якщо вони не суперечать законодавству і не порушують права інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (редакція чинна на момент прийняття судового рішення) Державна судова адміністрація України забезпечує передачу до Єдиного державного реєстру примірника судового рішення, яке тягне за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі у день набрання рішенням суду законної сили.

Державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу. Суб'єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, передбаченого пунктом 2 частини першої цієї статті проводить відповідну реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру (ст. 25 даного Закону).

Таким чином, чинним законодавством передбачений правовий механізм скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу про внесення змін до установчих документів юридичної особи та визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи.

Також, суд зазначає, що такий спосіб захисту як скасування акта (що має правовим наслідком припинення його дії/чинності з моменту набрання чинності рішенням як суду, так і іншого компетентного органу (в т. ч., наприклад, зборів учасників господарського товариства чи органу управління товариством)) аж ніяк не протирічить чинному законодавству, не обмежений у використанні різними юрисдикціями ( наприклад, також ст. ст. 105, 163 Кодексу адміністративного судочинства) та може бути реалізований як у судовому, так і в позасудовому порядку.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Вищого господарського суду України №922/141/16 від 04.12.2017, №925/2319/14 від 11.01.2016, №916/4695/14 від 07.12.2015.

З наведеного в сукупності суд констатує, що зважаючи на встановлені факти, а також те, що відповідачі визнають позовні вимоги в повному обсязі, корпоративні права позивача порушені та підлягають судовому захисту.

Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями ст.ст.42,46,73,74,76-79,91,123,129,222.238,240,241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Розірвати договір купівлі-продажу корпоративних прав укладений між ОСОБА_1 (Продавець) та Приватним підприємством "Аріол-Тернопіль" від 14.10.2011 року, що посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського нотаріального округу Жовнір І.Т.

3. Скасувати наказ Приватного підприємства "Аріол-Тернопіль" №24 від 14.10.2011 про затвердження Статуту Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Меблі" в новій редакції від 14.10.2011.

4. Визнати недійсними зміни, внесені до Статуту Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Меблі" в редакції від 14.10.2011, стосовно зміни власника 100% частки в статутному (складеному) капіталі Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Меблі" з ОСОБА_7 на Приватне підприємство "Аріол-Тернопіль".

5. Визнати припиненими корпоративні права Приватного підприємства "Аріол-Тернопіль" як власника 100 відсотків частки в статутному капіталі Приватного підприємства "Тернопільська фірма "Меблі".

6. Стягнути з Приватного підприємства "Аріол-Тернопіль" (вул. Фабрична, 24А, м. Тернопіль, 46010, ідент. код37457526) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) - 6 400 (шість тисяч чотириста) грн. в рахунок повернення судового збору

7. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 03.03.2018

Суддя О.В. Руденко