донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

19.02.2018 справа №908/2222/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий (суддя доповідач): судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 Не зявився Не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю 21 ВІК, м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від29 листопада 2017 р. (повний текст складено та підписано 01.12.2017р.)
у справі№ 908/2222/17 (суддя Корсун В.Л.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_5 Україна, м. Київ
доТовариства з обмеженою відповідальністю 21 ВІК, м. Запоріжжя
простягнення 508 328,97 грн.
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_5 Україна, м. Київ звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю 21 ВІК, м. Запоріжжя про стягнення заборгованості у розмірі 508 328,97 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 500108,02грн. та пені у розмірі 8220,95грн.

Позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю 21 ВІК, м. Запоріжжя обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу №106 від 01.01.2012р. Як зазначає позивач, за наведеним договором останній поставив відповідачу товар на загальну суму 500 108,04 грн., що підтверджує наявними у матеріалах справи копією видаткової накладної та генеральної довіреності, у зв'язку з чим зобов'язання відповідача на загальну суму 500108,02грн. (з урахуванням акту звірки взаємних розрахунків, а.с.19), за твердженням позивача, є невиконаним. Позивачем на суму заборгованості нараховано пеню у розмірі 8 220,95грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 29.11.2017р. у справі №908/2222/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_5 Україна, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю 21 ВІК, м. Запоріжжя про стягнення заборгованості у розмірі 508 328,97 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 500 108,02грн. та пені у розмірі 8220,95грн. задоволені у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю 21 ВІК, м. Запоріжжя, суд першої інстанції виходив із доведеності факту неналежного виконання відповідачем його зобов'язань за договором купівлі-продажу №106 від 01.01.2012р. щодо своєчасної оплати вартості поставленого позивачем товару.

Товариством з обмеженою відповідальністю 21 ВІК, м. Запоріжжя подана апеляційна скарга, відповідно до якої останнє просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми основного боргу та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 460 108,02грн. Зокрема, скаржник вважає, що суд першої інстанції не дослідив факт оплати відповідачем суми основного боргу у розмірі 40 000,00грн.

Відповідно до приписів п.9 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в редакції, що вступила в силу 15.12.2017р. згідно з Законом України №2147-19 від 03.10.2017р., розгляд означеної апеляційної скарги здійснюється в порядку Господарського процесуального кодексу України в редакції, що діє з 15.12.2017р.

Представники сторін наданим їм правом не скористались, в судове засідання не з'явились, позивач у відзиві заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення були створені необхідні умови для всебічного та повного розгляду справи, а саме, повідомлено належним чином учасників справи про час та місце судового розгляду, витребувано у останніх необхідні докази та пояснення для правильного вирішення спору.

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про час та місце судового засідання, визнання явки їх представників у судове засідання необовязковою та достатність наявних матеріалів справи, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу по суті без присутності представників.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи заявника апеляційної скарги, повноту встановлених судом обставин справи та їх юридичну оцінку, оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду є законним та обгрунтованим з наступних підстав.

Так, 01.01.12 між Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_5 Україна (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю 21 ВІК (Покупець) укладено договір купівлі-продажу від 01.01.12 № 106, за умовами якого (п.1.1.) Продавець продає, а Покупець купує продукти харчування в асортименті, надалі іменовані Товар, в кількості та за цінами у відповідності із Додатками або (і) товарними накладними до даного договору, які є його невідємною частиною.

На виконання умов укладеного договору, позивач поставив, а відповідач за видатковою накладною №5955 від 15.09.2017р. отримав товар до вказаного договору загальною вартістю 500 108,04 грн.

Фактичне отримання відповідачем поставленого товару підтверджується підписом представника відповідача на зазначеній накладній в графі „отримав(ла)", генеральною довіреністю від 01.01.17 № 10 (зі строком дії останньої до 31.12.17), належним чином засвідчені копія якої залучена до матеріалів справи.

Факт отримання товару відповідачем не заперечується.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Зобов'язанням, у свою чергу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 Цивільного кодексу України).

Стаття 174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Разом з тим, ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень п. 2.2. договору (в редакції додаткової угоди від 01.09.14 б/н), оплата товару проводиться Покупцем в гривнях на розрахунковий рахунок Продавця на умовах 100% оплати протягом 21 календарного дня з дати виписки видаткової накладної. Якщо день оплати припадає на святкові чи вихідні дні, Покупець повинен здійснити оплату на наступний день після свята чи вихідного дня.

Відтак, з урахуванням строку оплати, визначеного у пункті п. 2.2. договору (в редакції додаткової угоди від 01.09.14 б/н) у відповідача виник обов'язок з проведення розрахунку за відпущений позивачем товар 06.10.17р.

За приписами ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В свою чергу, відповідач звертаючись з апеляційною скаргою зазначає, що суд першої інстанції не дослідив факт оплати відповідачем суми основного боргу у розмірі 40 000,00грн., перерахованого згідно платіжного доручення №1401 від 17.11.2017р., у звязку з чим належною до стягнення сумою боргу з урахуванням оплати є 460108,02грн. Саме ця обставина входить до меж перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Донецький апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, не приймає доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі з огляду на наступне.

Відповідно до приписів Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України N 22 від 21.01.2004р. (зі змінами, далі- Інструкція) платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Пунктом 3.1. Інструкції визначено, що платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Так, зокрема відповідно до додатку 8 до цієї Інструкції, в платіжному дорученні зазначається число, місяць та рік списання коштів з рахунку платника цифрами у форматі ДД/ММ/РРРР або число зазначається цифрами ДД, місяць - словами, рік - цифрами РРРР, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку (графа 51).

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Дослідивши надане відповідачем платіжне доручення №1401 від 17.11.2017р., колегією суддів встановлено, що останнє не містить підпису працівника банку та відбитку штампу про проведення платежу, а тому відповідне платіжне доручення не є належним доказом у даній справі, який підтверджує факт перерахування коштів за спірним договором.

В свою чергу, на виконання ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 06.02.2017р. позивачем надано довідку банківської установи вих. №70-1-1/422 від 14.02.2018р. за період 17.11.2017р. по 28.11.2017р. та виписку по рахункам вих. №70-1-1/431 від 15.02.2018р. за період з 01.08.2016р. по 14.02.2018р.

Надані суду докази в їх сукупності підтверджують відсутність надходжень грошових коштів згідно платіжного доручення №1401 від 17.11.2017р. позивачу від Товариства з обмеженою відповідальністю 21 ВІК, м. Запоріжжя у визначену відповідачем дату та у зазначеному розмірі.

Зазначені обставини відповідачем не спростовано, протилежного суду не доведено.

Відповідно до ст. 73,74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Виходячи з наведеного, оскільки відповідачем не надано доказів сплати заборгованості на суму 500 108,02 грн. (з урахуванням акту звірки взаємних розрахунків), Товариством з обмеженою відповідальністю 21 ВІК, м. Запоріжжя допущено порушення вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України щодо належного виконання договірних зобов'язань, тому позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 500108,02 грн. судом першої інстанції задоволені обґрунтовано.

У звязку з порушенням відповідачем строків оплати вартості поставленого товару, позивачем на підставі п. 6.2. договору нараховано суму пені у розмірі 8 220,95грн. за період з 07.10.2017р. по 30.10.2017р.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, судовою колегією встановлено, що останній не суперечить вимогам чинного законодавства, відтак, належною до стягнення сумою пені є 8220,95грн., тобто у заявленому позивачем розмірі.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судова колегія не вбачає.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 29.11.2017 у справі № 908/2222/17 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. 129, 270, 273, 275, 276, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю 21 ВІК, м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 29.11.2017 у справі № 908/2222/17 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 26.02.2018.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Радіонова О.О.

ОСОБА_3