РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.02.2018Справа № 910/21982/17

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт»
доТовариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»
простягнення 41854 грн. 01 коп.

Суддя Отрош І.М.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

07.12.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» з вимогами до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення 41854 грн. 01 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виконав обов'язок щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Джилі, державний номер НОМЕР_1, водієм транспортного засобу ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0688058, та право вимоги за якою перейшло до позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 порушено провадження у справі № 910/21982/17, розгляд справи призначено на 12.01.2018.

10.01.2018 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач частково визнав позовні вимоги на суму 32983 грн. 57 коп. з огляду на те, що аварійним комісаром за замовленням відповідача було складено Консультацію № 42-R/36/6 від 11.10.2017 щодо визначення розміру коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Джилі, державний номер НОМЕР_1, та встановлено коефіцієнт фізичного зносу вказаного транспортного засобу на рівні 30,7% (Ез = 30,7%). Відповідач вказав на те, що ним було взято при визначенні суми страхового відшкодування за Полісом АК/0688058 розмір вартості відновлювального ремонту автомобіля Джилі, державний номер НОМЕР_1, яка вказана у рахунку-фактурі на суму 41854 грн. 01 коп., копія якого долучена позивачем до позовної заяви, та значення коефіцієнта фізичного зносу вказаного транспортного засобу (Ез = 30,7%) та встановлено, що сума страхового відшкодування за Полісом АК/0688058 становить 32983 грн. 57 коп. (з урахуванням франшизи за Полісом АК/688058 у розмірі 1000 грн. 00 коп.).

15.12.2017 набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункт 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2018 постановлено здійснювати розгляд справи № 910/21982/17 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

18.01.2018 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів не передбачено складення експертом консультацій про величину фізичного зносу транспортного засобу.

Крім того, позивач вказав на те, що суб'єкт оціночної діяльності, який складав звіт про оцінку автомобіля Джилі, державний номер НОМЕР_1, та відповідно до якого коефіцієнт фізичного зносу вказаного автомобіля становить нуль (Ез = 0) (копія долучена позивачем до позовної заяви), проводив огляд транспортного засобу, тоді як суб'єкт оціночної діяльності, який склав Консультацію № 42-R/36/6 від 11.10.2017, на яку посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, та відповідно до якої коефіцієнт фізичного зносу вказаного транспортного засобу становить 30,7% (Ез = 30,7%), огляду автомобіля Джилі, державний номер НОМЕР_1, не проводив.

При цьому, позивач зазначив, що суб'єктом оціночної діяльності у Консультації № 42-R/36/6 від 11.10.2017 було встановлено коефіцієнт фізичного зносу відповідно до відомостей з AudaHistory, яка містить інформацію лише щодо можливих ремонтних впливів.

Відповідач заперечень на відповідь на відзив не подав у строки, встановлені судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві та у відповіді на відзив та викладені відповідачем у відзиві, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 975758, виданої управлінням патрульної поліції у м. Києві, та постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 04.04.2017 у справі № 752/5603/17 (провадження № 3/752/2726/17), яка набрала законної сили 18.04.2017, встановлено, що 11.03.2017 ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, порушив п.п. 1.3, 2.3 а, б Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Джилі, державний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вказаною постановою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

23.08.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник, вигодонабувач) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту, цивільно-правової відповідальності та від нещасного випадку на транспорті № 0105-0104-0081, яким передбачено страхування майнових інтересів страхувальника (вигодонабувача), пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Джилі, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до частини 1 вказаного договору добровільного страхування строк його дії встановлено з 26.08.2016 по 25.08.2017.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до долученого позивачем до позовної заяви Звіту № 9218 про оцінку колісного транспортного засобу від 20.04.2017, складеного суб'єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем Цурпаленком Є.В. (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності НОМЕР_3 від 01.03.2016) на підставі ремонтної калькуляції № 9218/АК (система Audatex), вартість відновлювального ремонту автомобіля Джилі, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (Ез = 0) становить 46594 грн. 34 коп.

Відповідно до рахунку-фактури № J6 від 13.03.2017, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтехстандарт», вартість відновлювального ремонту автомобіля Джилі, державний номер НОМЕР_1, становить 41854 грн. 01 коп.

Судом встановлено, що роботи, наведені в рахунку-фактурі № J6 від 13.03.2017 на суму 41854 грн. 01 коп., знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з тими пошкодженнями автомобіля Джилі, державний номер НОМЕР_1, які зазначені у Довідці про дорожньо-транспортну пригоду № 975758, виданій управлінням патрульної поліції у м. Києві (передня центральна та передня права частини).

Згідно зі страховим актом № 7846 від 01.08.2017, складеним Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (на підставі рахунку-фактури № J6 від 13.03.2017 на суму 41854 грн. 01 коп.), розмір страхового відшкодування за Договором добровільного страхування № 0105-0104-0081 від 23.08.2016 становить 41854 грн. 01 коп., на підставі якого та заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування позивачем 01.08.2017 було виплачено страхове відшкодування за вказаним договором добровільного страхування у розмірі 41854 грн. 01 коп. на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтехстандарт», що підтверджується платіжним дорученням № 9027 від 01.08.2017, копія якого долучена позивачем до позовної заяви.

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/0688058 зі встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 100000 грн 00 коп., франшизи - 1000 грн. 00 коп. (відповідно до копії Полісу АК/688058, долученого відповідачем до матеріалів справи 10.01.2018, та інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, надісланої МТСБУ на запит суду).

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування за Полісом АК/0688058 (вимога вих. № 1280 від 23.08.2017), яка була отримана відповідачем 31.08.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 530.

Однак, станом на дату розгляду справи у суді відповідач страхове відшкодування за Полісом АК/0688058 позивачу не сплатив.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором добровільного страхування № 0105-0104-0081 від 23.08.2016, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/0688058, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм транспортного засобу ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, власнику транспортного засобу Джилі, державний номер НОМЕР_1, покладається на відповідача (в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи за Полісом АК/0688058).

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов'язку щодо проведення такої оцінки саме суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО.

Як встановлено судом, відповідно до Звіту № 9218 про оцінку колісного транспортного засобу від 20.04.2017, складеного суб'єктом оціночної діяльності - Фізичною особою-підприємцем Цурпаленком Є.В. (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності НОМЕР_3 від 01.03.2016) на підставі ремонтної калькуляції № 9218/АК (система Audatex), вартість відновлювального ремонту автомобіля Джилі, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (Ез = 0) становить 46594 грн. 34 коп.

Таким чином, оскільки відповідно до вказаного звіту коефіцієнт фізичного зносу автомобіля Джилі, державний номер НОМЕР_1, становить нуль (Ез = 0) та вказаний звіт є попереднім оціночним документом, суд дійшов висновку, що саме рахунок-фактура № J6 від 13.03.2017 на суму 41854 грн. 01 коп., виставлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтехстандарт», та який містить детальний опис виду ремонтних робіт та перелік використаних запасних частин і матеріалів, є належним доказом вартості відновлювального ремонту автомобіля Джилі, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням встановлення судом причинного зв'язку між тими роботами, що зазначені у вказаному рахунку, та пошкодженнями, які вказані у Довідці про дорожньо-транспортну пригоду № 975758, виданій управлінням патрульної поліції у м. Києві.

Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача суми вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу на підставі вказаного рахунку-фактури, який підтверджує фактичну вартість відновлювального ремонту автомобіля Джилі, державний номер НОМЕР_1.

Що стосується заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, суд зазначає таке.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідач вказав на те, що аварійним комісаром за замовленням відповідача було складено Консультацію № 42-R/36/6 від 11.10.2017 щодо визначення розміру коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Джилі, державний номер НОМЕР_1, та встановлено коефіцієнт фізичного зносу вказаного транспортного засобу на рівні 30,7% (Ез = 30,7%), з огляду на що сума страхового відшкодування за Полісом АК/688058 становить 32983 грн. 57 коп. (з урахуванням франшизи за Полісом АК/688058 у розмірі 1000 грн. 00 коп.).

Суд зазначає, що проведення оцінки завданої шкоди суб'єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

У Консультації № 42-R/36/6 від 11.10.2017 суб'єктом оціночної діяльності зазначено, що згідно з п. 7.38 Методики коефіцієнт фізичного зносу автомобіля Джилі, державний номер НОМЕР_1, становить 30,7% (Ез = 0,307).

Однак, відповідно до пункту 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля Джилі, державний номер НОМЕР_1, вбачається, що рік випуску автомобіля - 2014, а отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував строку, встановленого у п. 7.38 Методики.

Водночас, у п. 7.39 Методики зазначено, що винятком стосовно використання зазначених у п. 7.38 вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Суб'єктом оціночної діяльності у Консультації № 42-R/36/6 від 11.10.2017 не вказано, за наявності яких саме обставин він дійшов висновку щодо наявності коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Джилі, державний номер НОМЕР_1 (враховуючи строк його експлуатації).

Водночас, суб'єктом оціночної діяльності до Консультації № 42-R/36/6 від 11.10.2017 долучено витяг з Audahistory, який містить інформацію про те, що відносно вказаного транспортного засобу 01.10.2015 розраховувалась калькуляція щодо вартості відновлювального ремонту.

Однак, суд зазначає, що Audahistory не є належним доказом фактичного проведення ремонту автомобіля, так як містить інформацію щодо вартості ремонту транспортного засобу, а не щодо факту його виконання (проведення ремонту).

Крім того, як вбачається з деталізації пошкоджень автомобіля Джилі, державний номер НОМЕР_1, 01.10.2015 було здійснено калькуляцію ремонту щодо задньої частини вказаного транспортного засобу, тоді як при ДТП, яка сталась 11.03.2017, було пошкоджено передню центральну та передню праву частини.

Таким чином, відповідачем не надано доказів, що складові частини кузова, кабіни, рами автомобіля Джилі, державний номер НОМЕР_1, відновлювали ремонтом, що є підставою для розрахунку коефіцієнта фізичного зносу відповідно до п. 7.39 Методики.

Враховуючи викладене, суд не приймає у якості належного та допустимого доказу наявності коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Джилі, державний номер НОМЕР_1, подану відповідачем Консультацію № 42-R/36/6 від 11.10.2017, відповідно до якої коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу Джилі, державний номер НОМЕР_1, становить 30,7%.

При цьому, суд вважає необгрунтованими твердження позивача, що законодавством не передбачено складення оцінювачами консультацій щодо розміру коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу, оскільки статтею 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що оціночна діяльність може здійснюватися у формі консультаційної діяльності, що надається в усній чи письмовій формі.

Згідно з пунктом 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як встановлено судом, розмір франшизи за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/0688058 становить 1000 грн. 00 коп.

Беручи до уваги, що до позивача переходить право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/0688058 у межах фактично здійснених ним витрат (сума страхового відшкодування за договором добровільного страхування - 41854 грн. 01 коп.) та в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Джилі, державний номер НОМЕР_1 (41854 грн. 01 коп.), з урахуванням франшизи за Полісом АК/0688058 (1000 грн. 00 коп.), суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення 41854 грн. 01 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 40854 грн. 01 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 129, ст.ст. 232, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26; ідентифікаційний код: 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (04073, м. Київ, провулок Балтійський, буд. 20; ідентифікаційний код: 22229921) страхове відшкодування у розмірі 40854 (сорок тисяч вісімсот п'ятдесят чотири) грн. 01 коп. та судовий збір у розмірі 1561 (одна тисяча п'ятсот шістдесят одна) грн. 77 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Отрош