Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 910/13233/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Пількова К.М.,

за участю секретаря судового засідання - Балацької О.А.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення",

представник позивача - Прохода Р.С. (довіреність від 26.09.2017 б/н),

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк",

представник відповідача - не з'явився,

третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієв Артем Анатолійович,

представник третьої особи - не з'явився,

розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення",

на рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2017 (головуючий суддя Підченко Ю.О.)

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 (головуючий Куксов В.В., судді: Гаврилюк О.М. і Тищенко А.І.)

у справі № 910/13233/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" (далі - Товариство),

до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієв Артем Анатолійович (далі - Приватний нотаріус),

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Банку за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватного нотаріусу про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який вчинено 20.02.2017 Приватним нотаріусом про стягнення з Товариства на користь Банку грошових коштів у сумі 810 743 249,87 грн. за кредитним договором від 08.04.2014 № DNH2LKI05491 (далі - Кредитний договір).

Позовні вимоги мотивовано тим, що Банком не було надано Приватному нотаріусу виписку з рахунку Товариства із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення, а також відсутня безспірність заборгованості, що має бути передумовою для вчинення виконавчого напису.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.10.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017, відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішення судів попередніх інстанцій обґрунтовані тим, що Товариством не доведено відсутність підстав для вчинення спірного виконавчого напису, наявність заборгованості Товариством перед Банком за Кредитним договором не спростовано та не надано доказів оплати грошових коштів за вказаним договором.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Товариство звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди попередніх інстанцій, приймаючи оскаржувані рішення, не надали належної правової оцінки доводам Товариства про те, що виконавчий напис не містить такого обов'язкового реквізиту, як номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб), зазначення яких передбачено статтею 89 Закону України "Про нотаріат" (далі - ЗУ "Про нотаріат").

Також Товариство у касаційній скарзі посилається на те, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою те, що умовами Кредитного договору не передбачено такого виду зобов'язання та штрафних санкцій як переоцінка кредиту. При цьому Банком в розрахунок суми боргу було включено як у безспірну заборгованість переоцінку кредиту у розмірі 408 815 262,47 грн. Тобто сума заборгованості, яка стягується за виконавчим написом не є безспірною.

Від Банку та Приватного нотаріусу відзивів на касаційну скаргу не надходили.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 26.02.2018 № 385 у зв'язку з перебуванням судді Селіваненка В.П. на лікарняному, призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 910/13233/17, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Пількова К.М.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представника позивача, Касаційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що 20.02.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим A.A. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 1474 про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів у сумі 810 743 249, 87 грн., з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі 181 080 000, 00 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 41 546 206, 03 грн., заборгованості з пені у розмірі 179 101 781, 37 грн., переоцінка кредиту у розмірі 408 815 262, 47 грн., стягнення здійснюється за період з 08.04.2014 по 16.02.2017 за Кредитним договором.

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання наявності чи відсутності підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що порядок вчинення виконавчого напису та його форма врегульовано Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), ЗУ "Про нотаріат", 16 главою Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок).

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 87 ЗУ "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 ЗУ "Про нотаріат" передбачено що, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Розділом 3 глави 16 Порядку встановлені умови за яких вчиняються виконавчі написи нотаріуса, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік).

Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Судами попередніх інстанцій з наявних в матеріалах справи пояснень Банку та Приватного нотаріуса встановлено, що Банком були надані всі необхідні документи, які необхідні для видачі виконавчого напису, а саме - оригінал Кредитного договору та засвідчена виписка з рахунку Товариства із зазначенням суми заборгованості станом на 16.02.2017 та строків її погашення.

Отже, суди дійшли висновку, що Банком було надано Приватному нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, вказана заборгованість Товариством перед Банком на час вчинення виконавчого напису була безспірною та Приватний нотаріус діяв у межах вимог чинного законодавства України.

Судами попередніх інстанцій відхилено, як належний доказ існування спору щодо розрахунку суми боргу, наданий Товариством звіт про фактичні результати перевірки розрахунку заборгованості за Кредитним договором станом на 15.05.2017, який було здійснено товариством з обмеженою відповідальністю "Аудиторська фірма" Аудит-Менеджмент", в якому йдеться про те, що в розрахунку заборгованості за Кредитним договором, який здійснено Банком, наявні відхилення та у розрахунку Банку заборгованість Товариства перед Банком є більша ніж та, що міститься у розрахунку, який здійснено зазначеною Аудиторською фірмою, оскільки вказаний звіт складено станом на 15.05.2017, в той час як у спірному виконавчому написі йдеться про стягнення заборгованості з 08.04.2014 по 16.02.2017, а відтак неможливо встановити за який період у вказаному звіті розрахована заборгованість Товариства перед Банком, та яким чином даний розрахунок пов'язаний із встановленням безспірності заборгованості, яка зазначена у спірному виконавчому написі на момент його видачі Приватним нотаріусом.

Разом з тим, суди виходили з того, що Товариство повинно довести, що була відсутня правова підстава для вчинення спірного виконавчого напису, тобто факт відсутності порушеного права Банку та відсутність підстав для захисту відповідного права шляхом стягнення кредитної заборгованості на підставі спірного виконавчого напису.

Проте, будь-яких належних доказів на підтвердження відсутності порушення зобов'язання за Кредитним договором чи наявності спору щодо заборгованості (щодо її розміру, строків, за які вона нарахована, тощо) судами не встановлено.

Що ж до посилань Товариства на те, що в провадженні господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа №904/6781/17 і даний факт свідчить про відсутність безспірності заборгованості, то таке посилання визнане судами необґрунтованим, оскільки як вбачається з відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, провадження у даній справі було порушено 21.06.2017, тобто через 4 місяці після вчинення спірного виконавчого напису, а тому спір, що розглядається у даній господарський справі не слід вважати обставиною, яка свідчить про відсутність безспірності заборгованості за спірним виконавчим написом на момент його вчинення.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позовні вимоги про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, який вчинено 20.02.2017 Приватним нотаріусом не підлягають задоволенню.

Однак Касаційний господарський суд з такими висновками судів попередніх інстанцій не може погодитись, оскільки судами не надано належної правової оцінки умовам Кредитного договору в частині того чи містить останній такий вид зобов'язання, або штрафних санкцій як переоцінка кредиту, оскільки Банком в розрахунок суми боргу було включено в якості безспірної заборгованості переоцінку кредиту. Тобто судами не встановлено чи відповідають нараховані суми заборгованості умовам Кредитного договору, що, в свою чергу, також впливає на встановлення факту безспірності заборгованості.

Крім того, суди попередніх інстанцій встановивши, що Банком було надано Приватному нотаріусу всі необхідні документи залишили поза увагою, що в заяві Банку, яку було долучено до справи як доказ звернення до Приватного нотаріусу, викладено прохання вчинити виконавчий напис на копії Кредитного договору, а в додатках доданих до вказаної заяви зазначається також копія Кредитного договору. При цьому суди посилались на пункт 2 Переліку, яким передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями додається, зокрема, оригінал кредитного договору.

Також судами не надано належної правової оцінки спірному виконавчому напису в частині необхідності зазначення в ньому номерів рахунків в установах банків (для юридичних осіб), оскільки обов'язковість такого реквізиту передбачено статтею 89 ЗУ "Про нотаріат".

Таким чином посилання скаржника на те, що суди попередніх інстанцій, приймаючи оскаржувані рішення, не надали належної правової оцінки доводам Товариства про те, що виконавчий напис не містить такого обов'язкового реквізиту, як номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб) та на те, що судами попередніх інстанцій залишено поза увагою те, що умовами Кредитного договору не передбачено такого виду зобов'язання та штрафних санкцій як переоцінка кредиту, приймаються Касаційним господарським судом з огляду на викладені обставини.

Відповідно до частин першої та другої статті 300 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з приписами пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Зважаючи на викладене, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Водночас Касаційний господарський суд зазначає, що під час нового розгляду судами необхідно звернути увагу на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття, зокрема пункт 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та докази, в тому числі зазначені в даній постанові, об'єктивно оцінити відповідні докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті і, в залежності від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316 ГПК України, Касаційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Ключове рішення" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 20.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 у справі № 910/13233/17 скасувати.

Справу № 910/13233/17 передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя К. Пільков