РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.02.2018Справа № 910/22907/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін господарську справу № 910/22907/17

За позовом Центрального об'єднання управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області (54018, м.Миколаїв, пр.Богоявленський, 55-е)

До Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м.Київ, вул.Антоновича, 127)

про стягнення 1314,66 грн.

В С Т А Н О В И В:

Центральне об'єднання управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області звернулося до Господарського суду міста Києва із вказаною позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" 1314,66 грн. безпідставно отриманих коштів в порядку ст. 1212 ЦК України.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по договору № 30 від 05.01.2010, за умовами якого банк виконує функції виплати пенсій та грошової допомоги у встановленому порядку, в частині повернення перерахованих ОСОБА_1, яка померла 18.12.2015 року, грошових коштів на виплату пенсії у розмірі 1314,66 грн. за січень 2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2017 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; позивачу - строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.

12.01.2018 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив та пояснив, що на виконання умов договору банк 29.12.2015 із перерахованих Фондом коштів здійснив зарахування пенсії у розмірі 1322,83 грн. за січень 2016 на рахунок ОСОБА_2, відкритий згідно договору про відкриття рахунку № від 11.02.2011, в подальшому 27.01.2018 Фонд повідомив банк про факт смерті ОСОБА_2 і прохання повернути вказану суму. При цьому банк в межах параграфу 4 ст. 8 договору № 30 від 05.01.2010 та встановленого Порядку виплати пенсії та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою КМУ № 1596 від 30.08.1999 ( в редакції, що діяла з 10.10.2015) повернув кошти у розмірі 8,17 грн. залишку коштів, що облікувались на рахунку ОСОБА_2 станом на 27.01.2018, виконавши свої зобов'язання належним чином, оскільки поверненню підлягають лише кошти за умови їх наявності на поточному рахунку пенсіонера, а у разі відсутності таких коштів зобов'язання банку здійснити їх повернення за власний рахунок чинним законодавством не встановлено, посилання позивача на положення ст. 1212 ЦК України вважає безпідставним .

Позивач відповіді на відзив у встановлений строк не подав, відповідачем до відзиву додано належні докази надсилання відзиву на адресу позивача 09.01.2018, що свідчить про достатність часу для підготовки та подання власних заперечень на доводи відповідача у встановлений строк.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

05.01.2010 між Центральним об'єднанням управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області (Фонд по договору), з урахуванням додаткової угоди № 3 від 31.03.2017, та ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" (банк, відповідач) був укладений договір № 50, відповідно до якого банк зобов'язався виконувати функції виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені Порядком виплати пенсії та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою КМУ № 1596 від 30.08.1999 (з наступними змінами) (надалі-Порядок) у м.Миколаєві.

Параграфом 2 статті 3 договору визначено зобов'язання банку по даному правочину, у т.ч. укладення з пенсіонерами і одержувачами допомоги договорів про відкриття поточних рахунків для зарахування сум пенсій та допомоги; зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки одержувачів не пізніше наступного операційного дня після надходження коштів від Фонду.

Вказані обставини підтверджується копією договору № 50 від 05.10.2010, яка долучена до справи та поясненнями сторін.

Позивачем відповідно до встановленого Порядку та на його виконання було нараховано громадянці ОСОБА_2, яка перебувала на обліку в управлінні позивача та отримувала пенсію за віком, пенсію у розмірі 1322,83 грн. за січень2016 року.

29.12.2016 вказані кошти відповідачем за поданими позивачем списком на зарахування пенсій, соціальних допомог за період з 04.04.2016 по 23.01.2016, копія якого долучена до позовної заяви, були зараховані відповідно до умов договору № 50 від 05.10.2010 та договору про відкриття рахунку № від 11.02.2011, укладеного між ОСОБА_2 та банком, на рахунок ОСОБА_2, що сторонами не заперечується.

22.01.2016 позивач отримав від Головного управління пенсійного Фонду в Миколаївській області електронною поштою інформацію про списки померлих громадян за грудень 2015 року, смерть яких зареєстрована на території Миколаївської області, у т.ч. щодо смерті ОСОБА_2 18.12.2015.

27.01.2016 у зв'язку із смертю ОСОБА_2 у грудні 2015 року позивач звернувся до відповідача із проханням повернути пенсію ОСОБА_2 за січень 2016 у розмірі 1322,83 грн. га рахунок Фонду.

28.01.2018 відповідач за платіжним дорученням № 4021 здійснив повернення коштів у розмірі 8,17 грн. залишку на рахунку ОСОБА_2

Позивач вказані дії банку вважає незаконними, а неповернуту суму коштів у розмірі 1314,66 грн. безпідставно отриманою, та просить стягнути їх з відповідача в судовому порядку відповідно до положень ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу своїх вимог, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, в силу частини 2 вказаної норми, зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, із змісту вищевказаної норми вбачається, що для з'ясування, чи набула особа відповідного зобов'язання, визначеного статтею 1212 ЦК України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов'язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що спірна сума коштів була перерахована відповідачем за наданим списком позивача на виконання договору № 50 від 05.10.2010, укладеного між Фондом та банком на виплату пенсій та соціальних допомог та договору про відкриття рахунку № від 11.02.2011, укладеного між ОСОБА_2 та банком, що унеможливлює застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин, оскільки є підстава отримання та здійснення операцій з коштами - правочин.

Натомість, постановою Кабінету Міністрів України № 1596 від 30.08.1999 затверджено Порядок виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку встановлено, що цей Порядок регулює питання виплати пенсій та грошової допомоги, що нараховуються відповідно органами Пенсійного фонду та органами праці та соціального захисту населення і фінансуються за рахунок коштів Пенсійного фонду та відповідних бюджетів, за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх вклади до запитання (поточні рахунки) в установах уповноважених банків (далі - поточні рахунки). Уповноваженими банками є банки, визнані переможцями конкурсу на право виплати пенсій та грошової допомоги через банківські рахунки за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги, що проводиться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з якими за результатами цього конкурсу Мінсоцполітики та Пенсійним фондом укладено відповідні договори.

Згідно з пунктом 2 Порядку виплата пенсій та грошової допомоги згідно з цим Порядком здійснюється через поточні рахунки, що відкриваються у банках, з якими Пенсійний фонд та Мінсоцполітики за результатами конкурсу укладають відповідні угоди з визначенням санкцій за недотримання ними договору перед одержувачами.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 1067 Цивільного кодексу України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до пункту 4 Порядку, установи уповноважених банків здійснюють відкриття поточних рахунків, проводять операції із зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки відповідно до цього Порядку, угод, укладених ними з управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, управліннями праці та соціального захисту населення райдержадміністрацій, виконкомів міських, районних у місті рад (далі - органи праці та соціального захисту населення) або центрами з нарахування і виплати пенсій та допомоги - у регіонах, де функціонують такі центри.

Згідно п.22.9 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ( у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту.

Порядок визначення залишку коштів встановлюється Національним банком України. У разі недостатності на рахунку платника коштів для виконання у повному обсязі розрахункового документа стягувача на момент його надходження до банку платника цей банк здійснює часткове виконання цього розрахункового документа шляхом переказу суми коштів, що знаходиться на рахунку платника, на рахунок отримувача.

Відповідно до пункту 13 Порядку у разі надходження до уповноваженого банку відомостей про смерть одержувача пенсії та грошової допомоги уповноважений банк зобов'язаний припинити зарахування коштів на поточний рахунок з місяця, наступного за місяцем смерті одержувача, і зробити відповідну помітку у примірнику списку на зарахування пенсій та допомоги, що підлягає поверненню органу Пенсійного фонду або органу праці та соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача.

Суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок разом з нарахованими на них відсотками, починаючи з місяця, наступного за місяцем смерті пенсіонера, підлягають поверненню уповноваженим банком відповідно органам Пенсійного фонду та соціального захисту населення не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача.

У параграфі 1 статті 8 договору № 50 сторони аналогічно визначили, що суми пенсій та грошової допомоги не зараховуються на поточні рахунки, у т.ч. у разі наявності даних про смерть одержувача.

Згідно з п. 4 ст. 8 розділу 4 договору суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, разом з нарахованими на них відсотками починаючи з місяця, наступного за місяцем його смерті, Банк повертає відповідно Фонду, за його письмовим розпорядженням, не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача за умови наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

З матеріалів справи судом встановлено, що 29.12.2016 відповідачем за поданими позивачем списком на зарахування пенсій, соціальних допомог були зараховані на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1322,83 грн. в якості пенсії за січень 2016 року, про факт смерті ОСОБА_2 позивачем було повідомлено банк лише 27.01.2016 відповідним зверненням № 1429/04 про повернення коштів.

З банківської виписки по рахунку пенсіонера ОСОБА_2, наданої відповідачем, вбачається, що станом на день оброблення розпорядження позивача про повернення коштів (27.01.2016) на рахунку ОСОБА_2 перебували кошти у розмірі 8, 17 грн., які і були повернуті відповідачем на рахунок Центрального об'єднання управління Пенсійного фонду України м.Миколаєва Миколаївської області 28.01.2016, що підтверджується платіжним дорученням № 4021 від 28.01.2016 на суму 8,17 грн., долучену до матеріалів справи.

Таким чином, оскільки позивач повідомив відповідача про факт смерті пенсіонера ОСОБА_2 тільки 27.01.2016, дії Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" з перерахування лише залишку коштів на рахунку отримувача пенсії у сумі 8,14 грн. є правомірними, в межах діючого законодавства та укладеного між сторонами договору № 50 від 10.01.2010.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 910/13722/17 .

Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно положень ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження неправомірності дій відповідача, порушенням ним своїх договірних зобов'язань та норм чинного законодавства.

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Відповідно до ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача. Оскільки позивач відповідно до п.18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, і суд відмовляє у задоволенні позову у даній справі, судовий збір не стягується.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-77, 86, 129, 232, 233, 237- 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено: 20.02.2018

Суддя О.М.Ярмак