ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" лютого 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2531/17
Господарський суд Одеської області у складі судді Власовій С.Г.,

при секретарі судового засідання Матвієнко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/2531/17:

За позовом: Приватного акціонерного товариства „Миколаївська теплоелектроцентраль" (54020, м. Миколаїв, Каботажний спуск, 18, )

до відповідачів: Фізичної особи-підприємця Янкович Олени Іванівни АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1)

про стягнення 6267,28 грн.

СУТЬ СПОРУ: 19.10.2017р. Приватне акціонерне товариство „Миколаївська теплоелектроцентраль" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Янкович Олени Іванівни, в якій просить суд стягнути з відповідача 864,89грн. - інфляційних втрат за період з листопада 2016р. по вересень 2017р. включно, 214,01грн. - 3% річних за період з 12.10.2016р. по 12.10.2017р., 5 188,38грн. - пені.

В судових засіданнях приймали участь представники сторін:

від позивача: Борисенко С.Л. згідно довіреності №09-01/60 від 17.10.2017р.; Гридіна О.А. згідно довіреності №09-01/01 від 02.01.2018р.;

від відповідача: Труба К.Б., згідно ордеру серія МК№65439 від 27.11.2017р. та договору про надання правової допомоги;

присутній: ОСОБА_5, згідно паспорту серія НОМЕР_2 від 14.11.02р.

В засіданні 15.02.2018р. приймали участь представники:

від позивача: Борисенко С.Л. згідно довіреності №09-01/60 від 17.10.2017р.; Гридіна О.А. згідно довіреності №09-01/01 від 02.01.2018р.;

від відповідача: Труба К.Б., згідно ордеру серія МК№65439 від 27.11.2017р. та договору про надання правової допомоги;

присутній: ОСОБА_5, згідно паспорту серія НОМЕР_2 від 14.11.02р.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2017р. справу №916/2531/17 розподілено до розгляду суддею Власовою С.Г.

Ухвалою суду від 20.10.2017р. порушено провадження у справі №916/2531/17, справу призначено до розгляду в засіданні суду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.11.2017р. відкладено розгляд справи на 28.11.2017р. на 12год.30хв.

Судове засідання, призначене на 28.11.2017р. не відбулося у зв'язку із перебуванням судді Власової С.Г. на лікарняному з 27.11.2017р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.12.2017р. розгляд справи призначено на 13.12.2017р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.12.2017р. строк розгляду справи №916/2531/17 продовжено до 03.01.2018р.

Ухвалою суду від 13.12.2017р. припинено провадження у справі №916/2531/17 в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 5188,38грн.

В судовому засіданні 13.12.2017р. оголошено перерву до 03.01.2018р. на 12год.00хв.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.01.2018р. ухвалено справу №916/2531/17 за позовом Приватного акціонерного товариства „Миколаївська теплоелектроцентраль" до Фізичної особи-підприємця Янкович Олени Іванівни про стягнення 6 291,95 грн., розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження; підготовче засідання призначено на „16" січня 2018р. об 10год.30хв.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.01.2018р. відкладено підготовче засідання на 01.02.2018р. об 12год.00хв.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.02.2018р. закрито підготовче провадження у справі №916/2531/17 за позовом Приватного акціонерного товариства „Миколаївська теплоелектроцентраль" до Фізичної особи-підприємця Янкович Олени Іванівни про стягнення 864,89грн. - інфляційних втрат, 214,01грн. - 3% річних, 5 188,38грн. - пені.; розгляд справи по суті призначено на "15" лютого 2018р. об 12год. 00хв.

Первинні позовні вимоги позивача складали: про стягнення з Фізичної особи-підприємця Янкович Олени Іванівни на користь Приватного акціонерного товариства „Миколаївська теплоелектроцентраль" 5 188,38грн. основного боргу, 888,38грн. інфляційних втрат, 215,19грн. - 3% річних, 5 188,38грн. пені.

07.12.2017р. за вх.№26120/17 від позивача на електронну пошту Господарського суду Одеської області надійшли додаткові пояснення, які обґрунтовані тим, що після порушення провадження у справі відповідачем було сплачено суму основного боргу в розмірі 5188,38грн. відповідно до рахунку №2884 від 13.11.2017р., а відтак відсутня основна заборгованість по договору оренди про постачання теплої енергії в гарячій воді №2884 від 01.12.2005р.

03.01.2018р. за вх.№2-66/18 від Приватного акціонерного товариства „Миколаївська теплоелектроцентраль" надійшла заява про зменшення позовних вимог, згідно якої позивач просить суд стягнути з відповідача 864,89грн. - інфляційних втрат, 214,01грн. - 3% річних, 5 188,38грн. - пені.

Позивач уточнені позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що 01.12.2005р. між Відкритим акціонерним товариством „Миколаївська теплоелектроцентраль", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство „Миколаївська теплоелектроцентраль" та Фізичною особою-підприємцем Янкович Оленою Іванівною було укладено договір про постачання теплої енергії в гарячій воді №2884, згідно умов якого позивач поставив відповідачу теплову енергію на суму 15 188,38 грн. за період з жовтня 2016р. по березень 2017р., за яку відповідач розрахувався частково на суму 10 000,00 грн. У зв'язку з чим станом на дату подання позовної заяви до суду у нього утворилася заборгованість у розмірі 5 188,38грн., на яку позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

07.12.2017р. за вх.№26120/17 на електронну пошту Господарського суду Одеської області від позивача надійшли додаткові пояснення, які обґрунтовані тим, що після порушення провадження у справі відповідачем було сплачено суму основного боргу в розмірі 5188,38грн. відповідно до рахунку №2884 від 13.11.2017р., а відтак відсутня основна заборгованість по договору оренди про постачання теплої енергії в гарячій воді №2884 від 01.12.2005р., несплаченими залишаються пеня в розмірі 5188,38грн., 3% річних на суму 215,19грн. та інфляційні втрати в розмірі 888,38грн. Крім того, позивач вказує, що відповідно до Закону України „Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання при будинкових територій" від 20.05.1999р. №686 передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, якщо інший розмір пені не установлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу. А тому, посилаючись на п. 7.4.2. договору, позивачем нараховано 18 285,66грн. пені, однак, враховуючи обмеження вказаного закону стягненню підлягає 5 188,38грн.

03.01.2018р. за вх.№138/18 від позивача надійшли додаткові пояснення, в обґрунтування яких останній, посилаючись на ст. 625 ЦК України, ст. 25 Закону України «Про теплопостачання», Закон України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» від 20.05.1999р. №686, ст. 232 ГК України та п. 7.4.2. договору від 01.12.2005р., зазначає, що на суму фактично спожитої теплової енергії позивачем нараховано 21 969,54грн. пені, однак враховуючи обмеження Закону України від 20.05.1999р. №686 на його думку стягненню підлягає 5 188,38грн.

Відповідач - Фізична особа-підприємець Янкович Олена Іванівна проти позову заперечує, подала відзив на позов від 28.11.2017р. за вх.№25370/17, в обґрунтування якого зазначає, що станом на 28.11.2017р. у неї відсутня заборгованість перед позивачем за спожите тепло, оскільки, 25.04.2017р. ним було сплачено 10 000,00грн., а 13.11.2017р. - 5188,38грн.

16.01.2018р. за вх.№863/18 відповідачем подано відзив на позов, в якому ФОП Янкович О.І. вказує, що проти позову заперечує повністю, вважає нарахування пені та інфляційних втрат безпідставними та такими, що не відповідають умовам договору. Посилаючись на п. 6 договору від 01.12.2005р. та п. 3 додатку 1/1 до договору від 01.12.2005р., відповідач зазначає, що всупереч вимогам вказаних пунктів договору позивач вимагав його знімати покази лічильника 21-22 числа кожного місяця, а також в кінці кожного місяця. Крім того, відповідач стверджує, що в опалювальні періоди 2015-2016 років, 2016-2017 років у них з позивачем виникли розбіжності та спори щодо правильності застосування тарифів та недостовірності нарахувань за фактичну відпущену теплову енергію. Також представник ФОП Янкович О.І. зазнає, що неможливо розібратися в порядку нарахування плати за тепло.

Приватним акціонерним товариством „Миколаївська теплоелектроцентраль" 26.01.2018р. вх.№1776/18 надіслано до суду додаткові пояснення, в яких останній вказує, що відповідно до статті 25 Закону України «Про теплопостачання», теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов'язані при зміні тарифів на теплову енергію повідомляти споживача письмово або в засобах масової інформації в порядку, встановленому законодавством. Згідно з п. 3 ст. 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 р. виконавець зобов'язаний надавати споживачеві в установленому законодавством порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру тарифів, нормативи (норми) споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості, якісні показники надання послуг, граничні строки усунення аварій або інших порушень порядку надання послуг, а також інформацію про ці Правила (зазначається у договорі, а також розміщується на дошці оголошень у приміщенні виконавця). 02.12.2016р. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг було прийнято постанову №2126 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП», відповідно до якої було змінено тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль». Вказана постанова була опублікована в офіційному друкованому виданні - газеті «Урядовий кур'єр» №247 - 29.12.2016 р. та набрала чинності з дня наступним за днем її опублікування, тобто з 30.12.2016р. А тому позивач вказує, що ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» було розміщено оголошення про зміну тарифу в Миколаївській міській газеті «Вечірній Миколаїв» №139 від 10.12.2016 р. та№3 від 14.01.2017р. Окрім того, позивач вказує, що ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» направило на адресу Відповідача повідомлення №862-Ю від 08.12.2016 р. та №112-Ю від 30.01.2017р. про зміну тарифу, яке отримано представником споживача 11.01.2017р. та 15.02.2017р., про що свідчить підпис в реєстрі вручення споживачам остаточних рахунків та актів прийому-передачі теплової енергії.

Клопотання сторін від 14.11.2017р. за вх.№24169/17, від 13.12.2017р. вх.№26725/17 про нездійснення технічної фіксації судового процесу були судом задоволені.

Клопотання відповідача від 20.11.2017р. за вх.№24618/17 про ознайомлення із матеріалами справи судом задоволено 20.11.2017р.

Клопотання відповідача від 28.11.2017р. про залучення до матеріалів справи додаткових документів судом задоволено.

Клопотання позивача від 13.12.2017р. вх..№26724/17, відповідача від 13.12.2017р. вх.№26726/17 про залучення до матеріалів справи додаткових документів судом задоволені.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

01.12.2005р. між Відкритим акціонерним товариством „Миколаївська теплоелектроцентраль", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство „Миколаївська теплоелектроцентраль", та Фізичною особою-підприємцем Янкович Оленою Іванівною було укладено договір про постачання теплої енергії в гарячій воді №2884 від 01.12.2005р., згідно умов якого енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. (п.1 договору від 01.12.2005р.).

Згідно п.п.2.1. договору від 01.12.2005р., теплова енергія постачається споживачу обсягах згідно додатку 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: - опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; - гаряче водопостачання - протягом року; - технологічні потреби; - кондиціювання повітря.

Відповідно до п. п. 5.1., 5.3. договору від 01.12.2005р., облік споживання теплової енергії проводиться: за приладами обліку, розрахунковим способом (не потрібне закреслити). Споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає до енергопостачальної організації звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни, передбачені в додатку 1 до договору.

Розрахунки за теплову енергію, що споживаються, проводяться по тарифам, встановлених ВАТ «Миколаївська ТЕЦ» в грошовій або по узгодженню сторін іншими, не забороненими діючим законодавством, засобами. Гроші за теплову енергію направляються на розподільний рахунок Енергопостачальної організації №26035262 в НОД АППБ «Аваль» м. Миколаєва, МФО 326182 код 30083966. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за двадцять днів до початку розрахункового періоду сплачує Енергопостачальній організації вартість заявленої в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця (п.п.6.1. - 6.3. договору від 01.12.2005р.)

Положеннями п. 7.4.2 договору від 01.12.2005р. передбачено, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію - пеня в розмірі 1,0 % належної до сплати суми за кожен день прострочення, на підставі положення Закону України від 20.05.99р. №686-ХIV/

Згідно п.п. 9.1., 9.4. договору від 01.12.2005р. цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.12.2006р. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

При виникненні обставин, не обумовлених договором, сторони зобов'язані керуватися Законом України «Про електроенергетику», Тимчасовими правилами обліку відпуску та споживання теплової енергії, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючого обладнання і теплових мереж та іншим нормативними документами, що регулюють відносини сторін з приводу теплопостачання (п. 10.3 договору від 01.12.2005р.).

За твердженнями сторін, договір№2884 від 01.12.2005р. діє і на даний час.

Відповідно до Додатку 1/1 до Договору вбачається, що сторони погодили обсяги постачання теплової енергії з орієнтованим об'ємом 99,940 Гкал на рік, максимальне теплове навантаження 0,0510 Гкал/год.

Додатком № 2 до Договору від 01.12.2005р. сторонами узгоджено умови припинення подачі теплової енергії.

Згідно Додатку №3 до Договору від 01.12.2005р. сторонами складено акт приймання-передачі теплової енергії, згідно якого ВАТ «Миколаївська ТЕЦ», передало, а ПП Янкович О.І. прийняла теплову енергію в гарячій воді, яку сторони підписали та позивач скріпив печаткою.

21.08.2017р. відповідач звернувся до позивача із заявою про надання письмових роз'яснень механізму нарахування теплової енергії, на яку 13.09.2017р. за вих.№933-/Ю Приватним акціонерним товариством „Миколаївська теплоелектроцентраль" надана письмова відповідь з розрахунком.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п. 1 ст.626, ст. 627, п.1 ст. 628 ЦК України).

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 01.12.2005р. між Відкритим акціонерним товариством „Миколаївська теплоелектроцентраль", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство „Миколаївська теплоелектроцентраль", та Фізичною особою-підприємцем Янкович Оленою Іванівною було укладено договір про постачання теплої енергії в гарячій воді №2884 від 01.12.2005р., згідно умов якого енергопостачальна організація взяла на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язався оплачувати теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. (п.1 договору від 01.12.2005р.).

Частинами 1, 2, 3 ст. 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у національних стандартах або технічних умовах.

Загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. У разі якщо енергія виділяється в рахунок замовлення на пріоритетні державні потреби (ліміту), енергопостачальник не має права зменшувати абоненту цей ліміт без його згоди. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (ч. ч. 1, 6, 7 ст. 276 ГК України).

Положеннями ст. 3 Закону України „Про теплопостачання" передбачено, що відносини між суб'єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України „Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Із змісту ч.ч. 1, 2 ст. 24, ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України „Про теплопостачання" вбачається, що основними обов'язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов'язані: при зміні тарифів на теплову енергію повідомляти споживача письмово або в засобах масової інформації в порядку, встановленому законодавством; забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів; здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.

У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (ч.ч. 5, 6 ст. 25 Закону України „Про теплопостачання").

Пунктами 23, 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.07р. визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показань вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Споживач теплової енергії зобов'язаний: дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до положень статті 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК).

Відповідно до ст.160 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч.ч.1, 2, 7 ст.193 ГК України).

На виконання умов Договору позивач відпустив відповідачу в період з жовтня 2016р. по березень 2017р. теплову енергію в гарячій воді на суму 15 188,38грн., що підтверджується відповідними актами прийому-передачі теплової енергії (№2884 від 31.10.2016р., №2884 від 30.11.2016р., №2884 від 31.12.2016р., №2884 від 31.01.2017р., №2884 від 28.02.2017р., №2884 від 31.03.2017р. та виставленими позивачем відповідачеві за спірний період рахунками (№2884 за період з 01.10.2016р.-31.10.2016р., (№2884 за період з 01.11.2016р.-30.11.2016р., №2884 за період з 01.12.2016р.-31.12.2016р., №2884 за період з 01.01.2017р.-31.01.2017р., №2884 за період з 01.02.2017р.-28.02.2017р., №2884 за період з 01.03.2017р.-31.03.2017р., котрі направлено відповідачу за відповідними реєстрами вручення споживачам остаточних рахунків та актів прийому-передачі теплової енергії, рахунків на передоплату, повідомлень про зміну тарифів - списків згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів).

Представник позивача пояснила суду, що розрахунки заборгованості ФОП Янкович О.І. за спірний період здійснено згідно умов додатку №1/1 до договору, складених Приватним акціонерним товариством „Миколаївська теплоелектроцентраль" та Фізичною особою-підприємцем Янкович Оленою Іванівною відомостей споживання теплової енергії абонентом, що містяться в матеріалах справи, а також згідно тарифів на постачання теплової енергії в гарячій воді, затверджених постановами Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 29.09.2016р. №1757, від 02.12.2016р. №2126, від 29.12.2016р. №2439, від 01.02.2017р. №151, про зміну котрих позивач направляв ФОП Янкович О.І. повідомлення від 20.10.2016р. №681-Ю, від 08.12.2016р. №862-Ю, від 30.01.2017р. №112-Ю, від 03.03.2017р. №269-Ю, які залучені судом до матеріалів справи разом із доказами їх направлення відповідачеві.

Фізична особа-підприємець Янкович Олена Іванівна в порушення взятих на себе зобов'язань своєчасно щомісячно не оплачувала вартість теплової енергії в гарячій воді, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відтак, судом встановлено, що відповідач частково 25.04.2017р. оплатила свою заборгованість перед позивачем у розмірі 10 000,00грн., у зв'язку з чим, несплаченою залишилася заборгованість в розмірі 5188,38грн. На дату подання позовної заяви до суду заборгованість відповідача складала 5188,38грн., однак, 14.11.2017р. відповідачем було сплачено ще частину заборгованості в розмірі 5 188,38грн., що підтверджується рахунком №2884 від 14.11.2017р. Зважаючи на викладене, судом 13.12.2017р. винесено ухвалу на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України та припинено провадження у справі №916/2531/17 в частині стягнення суми основного боргу на суму 5188,38грн.

Крім того, позивач звернувся до відповідача з претензією від 25.04.2017р. №533-Ю про сплату наявної заборгованості у розмірі 15 188,38грн. за договором №2884 від 01.12.2005р., що підтверджується реєстром відправки претензій від 26.04.2017р.

Пунктом 6.3. договору від 01.12.2005р. сторони погодили, що споживач за двадцять днів до початку розрахункового періоду сплачує Енергопостачальній організації вартість заявленої в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця. Належних доказів виконання ФОП Янкович О. І. пункту 6.3. вказаного договору суду не надано.

Між тим, позивачем до позовної заяви додані докази надсилання відповідачеві рахунків на передоплату за спірний період, що вбачається із реєстрів вручення споживачам остаточних рахунків та актів прийому-передачі теплової енергії, рахунків на передоплату на листопад 2016р., на грудень 2016р., на січень 2017р., на лютий 2017р., на березень 2017р. (стор. 40-44 матеріалів справи).

Крім того, суд зазначає, що облік споживання теплової енергії згідно п. 5.1. договору проводиться: за приладами обліку, розрахунковим способом , який здійснюється на підставі щомісячного звіту споживача про фактичне споживання теплової енергії за показами приладів обліку, які саме споживач подає до Енергопостачальної організації ( пункт 5.3. договору).

З огляду на викладене, вбачається, що ФОП Янкович О.І. самостійно вказувала позивачу відомості споживання теплової енергії абонентом, на яких проставляла підпис та дату їх складання, а відтак засвідчувала таке споживання, а тому мала можливість своєчасно здійснювати розрахунки за вже спожиту теплову енергію, за показниками власних приладів обліку.

З врахуванням викладеного, суд вважає недоведеними посилання відповідача щодо відсутності його вини стосовно несвоєчасної оплати за послуги теплопостачання, оскільки відповідач не надав докази передоплати за двадцять днів до початку розрахункового періоду вартості заявленої в договорі кількості теплової енергії, а також не здійснював самостійні розрахунки за спожиту теплову енергію, за показниками власних приладів обліку, посилаючись на недостовірність нарахувань зазначених в рахунках позивача.

Посилаючись на неможливість досягти згоди у встановлені правильності нарахувань та можливості завищення позивачем в виставлених рахунках кількості спожитого тепла, відповідач не надав суду будь яких доказів звернення до суду для вирішення спірного питання ,що встановлено сторонами у пункті 8.2 договору.

Наразі суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що він не розумів умови договору від 01.12.2005р. в частині розрахунків, так як договір був укладений сторонами у 2005р., та на протязі його дії постачальник вчасно постачав споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а відповідач до жовтня 2016 року своєчасно сплачував за поставлену теплу енергію.

Проаналізувавши норми законодавства, що регулюють спірні відносини, наявні в матеріалах справи докази, суд вважає підтвердженими постачання відповідачу в період з жовтня 2016р. по березень 2017р. теплової енергії в гарячій воді на суму 15 188,38грн.

Також, позивачем заявлено про стягнення з відповідача 5188,38грн. пені.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України прямо вказано на те, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано спеціальним законом - Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", згідно з ст.ст.1,3 якого розмір пені за прострочку платежу, що встановлюється за згодою сторін, обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 1 Закону України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні ним на праві власності або орендовані ними на підставі договору для провадження цієї діяльності: за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Згідно із ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені, зроблений позивачем, суд погоджується з ним, зважаючи на що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 5 188,38грн. пені.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 214,01 грн. трьох процентів річних за період з 12.10.2016р. по 12.10.2017р. та інфляційних втрат у розмірі 864,89 грн. за період з жовтня 2016р. по вересень 2017р.

У відповідності до п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Суд, перевіривши розрахунок процентів річних, зроблений позивачем, встановив, що його обраховано вірно, а тому задовольняє повністю позовну вимогу позивача в частині стягнення 3% річних у розмірі 214,01грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд встановив, що він є помилковим, тому судом були самостійно розраховано інфляційні втрати, які становлять 935,30грн. Оскільки позивачем заявлено до стягнення інфляційних втрат у меншому розмірі, суд задовольняє повністю позовну вимогу позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 864,89грн.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За положеннями ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з обставин даної справи та враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, враховуючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд повністю задовольняє позовні вимоги Приватного акціонерного товариства „Миколаївська теплоелектроцентраль", внаслідок чого стягненню з Фізичної особи-підприємця Янкович Олени Іванівни підлягає 5 188,38грн. пені, 214,01грн. трьох процентів річних за період з 12.10.2016р. по 12.10.2017р., інфляційних втрат у розмірі 864,89грн. за період з жовтня 2016р. по вересень 2017р.

Згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1600,00грн. відшкодовується позивачу за рахунок відповідача, оскільки спір виник з вини відповідача та основну заборгованість було погашено лише в процесу розгляду справи.

Керуючись ст. 129, ст. ст. 232, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства „Миколаївська теплоелектроцентраль" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Янкович Олени Іванівни АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства „Миколаївська теплоелектроцентраль" (54020, м. Миколаїв, Каботажний спуск, 18, ) пеню у сумі 5 188 (п'ять тисяч сто вісімдесят вісім) грн. 38 коп.; три проценти річних в розмірі 214 (двісті чотинадцять) грн. 01коп.; інфляційні втрати в розмірі 864 (вісімсот шістдесят чотири) грн. 89 коп., витрати про сплаті судового збору за подання позову у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20 лютого 2018 р.

Суддя С.Г. Власова