номер провадження справи 5/138/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2018 Справа № 908/2290/17

Суддя Проскуряков К.В., при секретарі судового засідання Рачук О.О., розглянувши матеріали справи № 908/2290/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6)

До відповідача: Орендного виробничого управління житлово-комунального господарства (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Ціолковського, буд. 12)

про стягнення 28 324,94 грн.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність №14-66 від 14.04.2017 р.

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №1 від 02.01.2016 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

20.11.2017 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Орендного виробничого управління житлово-комунального господарства про стягнення 28 324,94 грн. Ухвалою суду від 20.11.2017 р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №908/2290/17, справі присвоєно номер провадження 5/138/17, розгляд якої призначено на 18.12.2017 р.

У звязку із набранням чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 18.12.2017 р. вирішено здійснювати розгляд справи №908/2290/17 у порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 15.01.2018 р. з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 15.01.2018 р. розгляд справи відкладено на 12.02.2018 р. з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні 12.02.2018 р. судом було оголошено перерву до 15.02.2018 р.

В судовому засіданні 15.02.2018 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судові засідання відповідно до статті 222 ГПК України здійснювалися із застосуванням технічних засобів фіксації судового процесу за допомогою ПАК Оберіг.

У судовому засідання 15.02.2018 р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги пояснивши, що 31.12.2014 р. між позивачем та відповідачем укладено договір №1589/15-ТЄ-13 купівлі-продажу природного газу. У звязку із несвоєчасною оплатою відповідачем за отриманий природний газ, позивач нарахував пеню за неналежне виконання умов договору у розмірі 22 003,62 грн., 3% річних у розмірі 2 143,05 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 178,27 грн., також просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору за подання цього позову до суду у розмірі 1 600,00 грн.

Позивач посилається на ст.ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 216-217, 231, 264-265 Господарського кодексу України та просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача підтримав доводи викладені у відзиві від 15.12.2017 р. за вих. №351, зазначивши, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.06.2004 р. порушено провадження у справі №21/124 про банкрутство відповідача, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, який діяв з 16.06.2004 р. по 17.12.2015 р. до прийняття господарським судом Запорізької області у справі №21/124-19/42/19-21/34/09-5009/2589/12 про затвердження звіту керуючого санацією та припинення провадження у справі. Отже, мораторій діяв у період з січня по грудень 2015 р., саме за цей період позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних, інфляційних втрат, що суперечить положенням Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». На підставі викладеного просить суд в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 31.12.2014 р. між НАК Нафтогаз України (далі - Продавець) та Орендним виробничим управлінням житлово-комунального господарства (далі - Покупець) укладено договір № 1589/15-ТЕ-13 купівлі-продажу природного газу, відповідно до п. 1.1. якого Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ НАК Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п.1.2.)

Продавець передає Покупцеві з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. газ обсягом до 939,0 тис. куб. м, у тому числі по місяцях кварталів. (п. 2.1.)

Відповідно до п.3.1.2. договору, Покупець до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає Продавцю належним чином оформлену заявку на планові обсяги використання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Плановий обсяг поставки підтверджується Продавцем та доводиться до відома газотранспортних підприємств в електронному вигляді оператором ЄГТСУ на відповідний місяць поставки.

Корегування планових обсягів газу оформляється Покупцем у вигляді заявки. (п.3.1.3.)

Згідно з пунктом 3.3. договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/візлів обліку газу Покупця.

У пункті 3.4. договору зазначено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві відписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовані відмову від підписання акта. ОСОБА_3 є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що ціна за 1000 куб. м газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу 1 091,00 грн., крім того ПДВ 20% - 218,20 грн.. всього з ПДВ 1 309,20 грн.

Згідно з п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2. договору, у разі невиконання Покупцем умов п. 6.1 договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем п. 6.1. цього договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3. договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків процентів, встановлюється тривалістю у 5 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. Аналогічні норми містяться в ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Положеннями ст. ст. 638, 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом.

Відповідно до загальних умов виконання зобовязань, встановлених ст. 526 ЦК України, зобовязання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов'язкову силу для сторін. Будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання.

На виконання умов вказаного договору позивач у період з січня 2015 р. по квітень 2015 р., з жовтня 2015 р. по грудень 2015 р. поставив відповідачу, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму у розмірі 1 698 285,55 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р. в обсязі 187,458 тис.куб.м. на суму 245 420,02 грн., від 28.02.2015 р. в обсязі 151,198 тис.куб.м. на суму 197 948,42 грн., від 31.03.2015 р. в обсязі 134,883 тис.куб.м. на суму 176 588,83 грн., від 30.04.2015 р. в обсязі 44,589 тис.куб.м. на суму 133 512,84 грн., від 31.10.2015 р. в обсязі 36,609 тис.куб.м. на суму 109 618,33 грн., від 30.11.2015 р. в обсязі 128,998 тис.куб.м. на суму 386 258,71 грн., від 31.12.2015 р. в обсязі 149,931 тис.куб.м. на суму 448 938,40 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками обох підприємств, та які містяться в матеріалах справи.

З Довідки про операції по Орендному виробничому управлінню житлово-комунального господарства, м. Вільнянськ за період з 01.12.2014 р. по 30.09.2016 р. за підписом головного бухгалтера ПАТ НАК Нафтогаз України ОСОБА_4 вбачається, що відповідач погодившись з обсягом та вартістю поставленого газу, сплатив грошові кошти у повному обсязі у розмірі 1 698 285,55 грн. за отриманий природний газ, однак з порушенням строку встановленого у п. 6.1. договору.

Доводи відповідача, що він не згоден з обсягом газу отриманого у листопаді 2015 р. суд вважає безпідставним, оскільки з наданого позивачем ОСОБА_3 приймання-передачі природного газу за листопад 2015 р. вбачається, що цей акт відповідачем підписано без жодних зауважень, погоджено та в подальшому сплачено в повному обсязі. Також, суд зазначає, що предметом спору у цій справі не є стягнення суми основного боргу за вказаним вище договором.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 22 003,62 грн. за прострочення виконання зобовязань щодо сплати основного боргу, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У пункті 7.2. договору передбачено, що У разі невиконання Покупцем п. 6.1. цього договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 1 статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно з пунктом 9.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків процентів, встановлюється тривалістю у 5 років.

Отже, посилання відповідача на те, що позивач пропустив строк позовної давності щодо стягнення пені, оскільки він дізнався про порушення свого права протягом 2015 року., а звернувся до суду лише 13.11.2017 р., судом до уваги не приймається, оскільки у пункті 9.3. договору сторони за взаємною згодою продовжили строк позовної давності тривалістю у 5 років.

Судом встановлено, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.06.2004 р. порушено провадження у справі 321/124 про банкрутство Орендного виробничого управління житлово-комунального господарства, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.12.2015 р. у справі №21/124-19/42/09-21/34/09-5009/2589/12 затверджено звіт керуючого санацією, процедуру санації Орендного виробничого управління житлово-комунального господарства та повноваження керуючого санацією ОСОБА_5 припинено, провадження у справі припинено.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції станом на 01.01.2015 р.) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобовязань та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє органи державної виконавчої служби за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобовязань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Отже, враховуючи, що мораторій на задоволення вимог кредиторів діяв з 16.06.2014 р. по 17.12.2015 р., суд приходить до висновку здійснити власний перерахунок розміру пені починаючи з 18.12.2015 р., оскільки позивачем безпідставно нараховано відповідачу пеню за період з 15.04.2015 р. по 22.04.2015 р. та з 15.12.2015 р. по 17.12.2015 р., а тому відповідно до розрахунку суду, здійсненого за допомогою КП «Законодавство», розмір пені за період з 18.12.2015 р. по 27.12.2015 р. на суму заборгованості 62 762,76 грн. складає суму в розмірі 756,59 грн., за період з 15.01.2016 р. по 14.07.2016 р. на суму заборгованості 92 814,32 грн. складає 18 621,20 грн. Отже, стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 19 377,79 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму 3% річних за період з 15.04.2015р. по 22.04.2015 р. у розмірі 114,52 грн., за період з 15.12.2015 р. по 27.12.2015 р. у розмірі 74,31 грн., за період з 15.01.2016 р. по 23.10.2016 р. у розмірі 1 954,22 грн.

Судом перевірено за допомогою КП «Законодавство» розрахунок 3% річних та встановлено, що він є вірним та 3% річних в розмірі 2 143,05 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 4 178,27 грн. за період з лютого 2016 р. по вересень 2016 р., однак, при здійсненні судом перевірки розрахунку було встановлено, що за вересень 2016 р. позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат від суми заборгованості у розмірі 46 662,87 грн., однак, з урахуванням часткової сплати відповідачем заборгованості у розмірі 49 489,79 грн., сума заборгованості відповідача склала 43 324,53 грн., з якої необхідно здійснювати розрахунок інфляційних втрат за вересень 2016 р.

Суд, здійснивши власний перерахунок розміру інфляційних втрат за допомогою КП «Законодавство» вирішив, що за період з лютого 2016 р. по вересень 2016 р. стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 4 118,18 грн.

Відповідно до ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, загальна сума заборгованості відповідача складає 25 639,02 грн., а саме: пеня за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 19 377,79 грн., 3 % річних у розмірі 2 143,05 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 118,18 грн.

На день розгляду справи відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості повністю або частково.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Орендного виробничого управління житлово-комунального господарства (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Ціолковського, буд. 12; ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ) пеню за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 19 377 (девятнадцять тисяч триста сімдесят сім) грн. 79 коп., 3 % річних у розмірі 2 143 (дві тисячі сто сорок три) грн. 05 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 118 (чотири тисячі сто вісімнадцять) грн. 18 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 448 (одна тисяча чотириста сорок вісім) грн. 28 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 20.02.2018 р.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.