ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2018 р.Справа № 922/4404/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Харкові
до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМВ лізинг», м. Харків, Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Березівські мінеральні води», с. Березівське
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

першого відповідача (ТОВ «БМВ лізинг») - ОСОБА_2,

другого відповідача (ТОВ «Завод «Березівські мінеральні води») - не зявився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БМВ ЛІЗИНГ" (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Харкові та просило суд:

- визнати зобовязання за Кредитним договором №68608К20 від 03 вересня 2008 року припиненим;

- визнати зобовязання за Іпотечним договором №68608Z13 від 03.09.2008 р., посвідченим 03.09.2008 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованим в реєстрі за №3737; за Іпотечним договором №68613Z9 від 07.05.2013 р., посвідченим 07.05.2013 р. приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованим в реєстрі за №1985; за Договором поруки №68608Р6 від 03.09.2008 р.; за Договором поруки №68611Р17 від 30.09.2011 р., припиненими. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог, ТОВ "БМВ ЛІЗИНГ" посилалося на повне та належне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «БМВ лізинг» зобовязань за Кредитним договором №68608К20 від 03 вересня 2008 року.

В той же час, відповідач за первісним позовом звернувся із зустрічними позовними вимогами щодо солідарного стягнення 1383901,01 грн. заборгованості з ТОВ «БМВ лізинг» та ТОВ «Завод «Березівські мінеральні води» за Кредитним договором №68608К20 від 03.09.2008 р. та відповідно до Договору поруки №68608Р6 від 03.09.2008 р.

Ухвалою від 22.01.2018 р. судом було прийнято зустрічний позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ТОВ «БМВ лізинг» та ТОВ «Завод «Березівські мінеральні води» (вх. №1632 від 22.01.2018 р.) та обєднано в одне провадження із первісним позовом по справі №922/4404/17.

Ухвалою від 05.02.2018 р. суд задовольнив заяву (вх. 2843 від 01.02.2018 р.) Товариства з обмеженою відповідальністю «БМВ Лізинг» про залишення первісного позову без розгляду в порядку п. 5 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, залишив без розгляду первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БМВ Лізинг» до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Харкові.

Подальший розгляд справи здійснювався за позовними вимогами Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Харкові до ТОВ «БМВ лізинг» та ТОВ «Завод «Березівські мінеральні води» щодо солідарного стягнення 1383901,01 грн. заборгованості з ТОВ «БМВ лізинг» та ТОВ «Завод «Березівські мінеральні води» за Кредитним договором №68608К20 від 03.09.2008 р. та відповідно до Договору поруки №68608Р6 від 03.09.2008 р.

Підготовче засідання неодноразово відкладалося з метою виконання завдання підготовчого провадження та забезпечення процесуальних прав сторін.

В засіданні 14.02.2018 р. суд закрив підготовче провадження, перейшов до розгляду справи по суті та оголосив перерву у судовому засіданні до 11 год. 00 хв. 27.02.2018 р.

В судовому засіданні 27.02.2018 р. позивач підтримав заявлені позовні вимоги.

Перший відповідач проти позовних вимог заперечував, з підстав, викладених у наданому відзиві на зустрічну позовну заяву.

Другий відповідач у призначене судове засідання не з'явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався. За заявою ТОВ «Завод «Березівські мінеральні води» (вх. 4205 від 14.02.2018 р.) розгляд справи здійснюється без участі представника другого відповідача.

Відповідно до ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 13 ГПК України).

Згідно ст. 14 ГПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 74 ГПК України).

Керуючись ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «БМВ Лізинг» (позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Харкові (кредитор) було укладено договір №68608К20 від 03.09.2008 р. (надалі Кредитний договір), за умовами якого, з урахуванням укладених до нього додаткових угод, банк надає позичальнику кредит в сумі 2000000,00 доларів США на умовах цього Кредитного договору, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за кредитом, комісії та інші платежі за цим Кредитним договором.

Відповідно до п 9.2.2. Кредитного договору Позичальник зобовязується своєчасно та у повному обсязі погашати Банку кредит, сплатити проценти за кредитом, комісії та інші платежі за цим договором.

Позичальник зобовязується здійснити погашення кредиту, процентів, комісій та інших платежів за цим договором у повному обсязі протягом 10 банківських днів з дня відправлення банком Позичальнику повідомлення про необхідність такого погашення (п. 9.2.8. Кредитного договору).

За умовами пункту 10.2. Кредитного договору (зі змінами та доповненнями) у випадку невиконання (несвоєчасного виконання) Позичальником будь-яких грошових зобовязань, визначених Договором, Позичальник сплачує Банку пеню, що нараховується на суму невиконаних (неналежним чином виконаних) зобов'язань з розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, включаючи день виконання відповідних грошових зобовязань. Пеня підлягає сплаті у національній валюті України за Офіційним курсом Національного банку України на день сплати.

Штрафна санкція підлягає сплаті у національній валюті України за офіційним курсом Національного банку України на день сплати (п. 10.3 Кредитного договору).

В п. 14.1.2. закріплено, що Договір діє до 29.12.2017 року. У разі, якщо у визначений термін зобовязання за цим договором не будуть виконані, договір залишається чинним до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором.

На забезпечення Кредитного договору було укладено:

- іпотечний договір №68608Z13 від 03.09.2008 р.;

- договір поруки №68608Р6 від 03.09.2008 р. із ВАТ «Завод «Березівські мінеральні води», правонаступником якого є ТОВ «Завод «Березівські мінеральні води» (поручитель);

- договір поруки №68611Р17 від 30.09.2011 р. із ОСОБА_4 (поручитель);

- іпотечний договір №68613Z9 від 07.05.2013 р.

Банком було виконано зобовязання з надання Позичальнику кредиту в сумі 2000000,00 доларів США, на підтвердження чого позивач посилається на меморіальний валютний ордер №1 від 09.09.2008 р.

В результаті неналежного виконання Позичальником своїх зобовязань за Кредитним договором (прострочення сплати основного боргу, процентів, комісії за управління), Банком була нарахована пеня за наступні періоди:

- з 01.02.2014 по 22.09.2014 у сумі 436658,67 грн, відповідно до Розрахунку пені за прострочення заборгованості Позичальника за Кредитним договором станом на 22.09.2014 та Рахунку від 22.09.2014 за № 068-27/2756. Умовами додаткової угоди №68608К20-8 від 22.09.2014 р. Позичальнику було встановлений графік погашення зазначеної пені;

- з 01.01.2015 р. по 24.02.2015 р. у сумі 57188,53 доларів США станом на 24.02.2015 р., відповідно до розрахунку пені за прострочення заборгованості Позичальника за Кредитним договором станом на 24.02.2015 р. та Рахунку від 25.02.2015 за № 068-27/841. Умовами додаткової угоди № 68608К20-9 від 25.02.2015 р. Позичальнику встановлений новий графік погашення пені.

Листами № 06/11/1 від 06.11.2015 р., №14/11/1 від 14.11.2016 р. Позичальник звертався з до Банку із клопотанням про встановлення нового графіку сплати нарахованої пені.

Умовами додаткових угод № 68608К20-10 від 25.12.2015 р., № 68608К20-12 від 21.12.2016 р. Позичальнику встановлювався новий графік погашення пені. Додатковою угодою № 68608К20-12 від 21.12.2016 р., яка є невід'ємною частиною Кредитного договору, було встановлено останній графік погашення пені, відповідно до якого, пеня повинна була сплачуватися щомісячно до 29.12.2017 р.

Як зазначав позивач, та що вбачається з виписок по рахунку Позичальника з 20.09.2014 р. по 04.01.2018 р. Позичальником за період з 25.09.2014 р. по 22.11.2017 р. сплачувалася нарахована пеня. Однак, відповідачем не було виконано умови Кредитного договору щодо сплати залишку пені в грудні 2017 р., що і стало підставою для звернення Банку з позовними вимогами по стягненню з позичальника заборгованості по пені.

Окрім того, між Банком та ВАТ "Завод "Березівські мінеральні води", правонаступником якого є ТОВ "Завод "Березівські мінеральні води" (Поручитель) укладено Договір поруки №68608Р6 від 03.09.2008 р. (надалі Договір поруки) в забезпечення виконання зобовязань Позичальника за Кредитним договором.

Відповідно до п. 1.1.2. Договору поруки Основне зобовязання - усі та будь-які грошові зобовязання Позичальника перед Кредитором, встановлені Кредитним договором та чинним законодавством України, у тому числі, але не виключно, щодо повернення Кредитору (Банку) суми кредиту, щодо сплати процентів за користування кредитом, комісій, штрафних санкцій (пені і штрафів) та інших платежів, а також щодо відшкодування Кредитору (Банку) усіх збитків, завданих несвоєчасним виконанням або невиконанням зобовязань за Кредитним договором, та усіх витрат Кредитора (Банку), повязаних з наданням, обслуговуванням та погашенням кредиту.

Поручитель зобовязався солідарно відповідати перед Кредитором за своєчасне виконання Позичальником Основного зобовязання в повному обсязі (п.2.1. Договору поруки).

Відповідно до п. 6.1.8. укладенням цього Договору поруки, Поручитель надає свою згоду на забезпечення порукою, наданою цим договором, виконання всіх зобовязань Позичальника за Кредитним договором, у тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до Кредитного договору у майбутньому тощо.

До Договору поруки було укладено договори про внесення змін №68608Р6-6 від 27.10.2016 р., №68608Р6-7 від 21.12.2016 р., №68608Р-8 від 29.05.2017 р., якими Поручитель підтверджує, що він ознайомлений і погоджується з усіма змінами, що були внесені до умов Кредитного договору, починаючи з додаткової угоди №68608К20-1 від 27.11.2009 до додаткової угоди №68608К20-12 від 21.12.2016, які були укладені за його попередньою згодою (лист №23/12/16 від 20.12.2016, протокол загальних зборів учасників №20/12-1 від 20.12.2016)

Враховуючи непогашення Позичальником заборгованості по сплаті пені за Кредитним договором та наявність укладеного Договору поруки, Банк просить суд солідарно стягнути з ТОВ «БМВ лізинг» та ТОВ «Завод «Березівські мінеральні води» заборгованість за Кредитним договором №68608К20 від 03.09.2008 р.

За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

За визначенням ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Судом встановлено, що відповідач на підставі Кредитного договору №68608К20 від 03.09.2008 р. отримав кредит в іноземній валюті - доларах США.

За умовами пункту 10.2 Кредитного договору (зі змінами та доповненнями) у випадку невиконання (несвоєчасного виконання) Позичальником будь-яких грошових зобовязань, визначених Договором, Позичальник сплачує Банку пеню, що нараховується на суму невиконаних (неналежним чином виконаних) зобов'язань з розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, включаючи день виконання відповідних грошових зобовязань. Пеня підлягає сплаті у національній валюті України за Офіційним курсом Національного банку України на день сплати.

Перевіривши надані розрахунки позивача, судом встановлено, що за розрахунком пені від 22.09.2014 р. №068-27/2756 Банком було нараховано пеню на гривневий еквівалент заборгованості в іноземній валюті, однак, за останнім розрахунком, який і покладено в основу даного позову (розрахунок пені станом на 24.02.2015 р., том 2, а.с. 89-90), пеня розрахована (у тому числі перераховані попередні періоди) в іноземній валюті доларах США, виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ за період прострочення та переведена в національну валюту по курсу на момент звернення з позовом до суду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного суду України від 16.08.2017 року по справі №6-2667цс16 та постанові Верховного суду України від 01.04.2015 року по справі №3-29гс15.

Суд виходить з того, що за приписами ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. За ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 05.02.2018 р. судом було зобовязано ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» надати розрахунок пені за Кредитним договором №68608К20 від 03.09.2008 р., здійснений в установленому законом порядку з дотриманням обмежень, закріплених в ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», з урахуванням валюти, в якій має розраховуватися розмір пені. Зазначені вимоги суду позивачем не було виконано.

З огляду на встановлені обставини, положення діючого законодавства та розяснення, надані Верховним судом України з метою усунення розбіжностей у застосуванні судами згаданих вище норм матеріального права, суд визнає необґрунтованими вимоги позивача по стягненню пені, розрахунок якої здійснено в іноземній валюті.

Щодо заяви ТОВ «Завод «Березівські мінеральні води» про застосування наслідків спливу строку позовної давності (вх. №3198 від 05.02.2018 р.), суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п.2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29 травня 2013 року).

Враховуючи викладене, необґрунтованість позовних вимог позивача, суд не має підстав для дослідження питання спливу строку позовної давності та застосування наслідків такого спливу.

З урахуванням відмови в задоволенні позову та приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі не підлягають покладенню на відповідачів.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Харкові.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення його повного тексту. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 01.03.2018 р.

Суддя ОСОБА_5