РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.02.2018Справа № 910/17453/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОК"
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичні системи"
Простягнення 109 197,38 грн.
Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

при секретарі судового засідання Репкіна Ю.Є.

Представники сторін:

від позивача: Донець Л.В., Лата Н.Ф.- представники за дов.;

від відповідача: Самойленко А.М.. - представник за дов.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЕРОК" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичні системи" про стягнення 95 679,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в супереч умов договору поставки, в якому закріплені умови гарантійного обслуговування товару, не виконав своїх зобов'язань щодо належного гарантійного обслуговування товару та не здійснив ремонт товару, у зв'язку із чим позивачем було здійснено ремонт зазначеного товару за власний рахунок. Враховуючи вищенаведене Товариство з обмеженою відповідальністю "АЕРОК" звернулось до суду про стягнення з відповідача понесених збитків у сумі 109 197,38 грн(з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

Ухвалою суду від 09.10.2017 було порушено провадження по справі № 910/17453/17 та призначено розгляд зазначеної справи на 27.10.2017.

23.10.2017 представник позивача подав до канцелярії суду документи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі, 27.10.2017 подав заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача 27.10.2017 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог буде розглянуто судом у наступному судовому засіданні.

У зв'язку із неявкою представника відповідача, а також враховуючи необхідність отримання витребуваних судом документів по справі, ухвалою суду від 27.10.2017 розгляд зазначеної справи було відкладено на 13.11.2017.

06.11.2017 представником позивача було подано до канцелярії суду платіжне доручення про сплату судового збору за подачу заяви про збільшення розміру позовних вимог, та витяг з ЄДРПОУ на відповідача, а 13.11.2017 подано додаткові матеріали по справі.

13.11.2017 в судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення, стосовно яких просив суд прийняти заяву про збільшення розміру позовних вимог, яка судом розглянута та прийнята.

Представник відповідача в даному судовому засіданні надав усні заперечення по суті спору.

У зв'язку із необхідністю отримання раніше витребуваних судом документів, а також необхідністю витребування додаткових матеріалів, ухвалою суду розгляд справи було відкладено на 27.11.2017.

22.11.2017 від представника відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечує в повному обсязі та посилається на порушення позивачем графіку здійснення технічних обслуговувань, у зв'язку із чим вважає гарантійні зобов'язання відповідача перед позивачем припиненими.

Крім того, відповідач зазначає, що фактично, як на момент подання позовної заяви так і на даний час, гарантійного випадку, а саме виходу з ладу гвинтового блоку так і не відбулось. Також, відповідач заявляє про застосування строку позовної давності.

Додатково, в своїх запереченнях Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетичні системи" наголошує на тому, що фактично будь-якого повідомлення від позивача про настання гарантійного випадку та необхідності виконання ремонтних робіт для усунення несправностей (чи заміні пошкоджених деталей) не отримувало.

24.11.2017 представник позивача подав до канцелярії суду додаткові пояснення по справі.

В судовому засіданні 27.11.2017 представником позивача були надані усні пояснення по суті спору, відповідно до яких останній просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представником відповідача в даному судовому засіданні було надано усні заперечення проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

27.11.2017 на підставі ст. 77 ГПК України в судовому засіданні було оголошено перерву до 04.12.2017.

В судовому засіданні 04.12.2017 представниками сторін було надано письмові пояснення по суті спору.

Представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких останній просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в даному судовому засіданні надав усні заперечення проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, представниками сторін в даному судовому засіданні було подано спільне письмове клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів.

У зв'язку із необхідністю витребування додаткових документів, суд продовжив строк вирішення спору по справі № 910/17453/17 на 15 днів та відклав розгляд зазначеної справи на 27.12.2017.

22.12.2017 від позивача до канцелярії суду надійшли додаткові пояснення по справі.

15.12.2017р. набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2017, у зв'язку з набранням 15.12.2017 законної сили Господарським процесуальним кодексом України в новій редакції, вирішено розгляд справи № 910/17453/17 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання на 17.01.2018.

12.01.2018 до канцелярії суду від позивача були подані додаткові письмові пояснення, в яких позивач стверджує про взаємопов'язаність відповідача з Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетичні системи-Сервіс" на доказ чого долучає інформацію щодо в'їзду - виїзду до позивача працівників відповідача, а також інформацію щодо транспортних засобів, які належать відповідачу. .

17.01.2018 суд ухвалив закрити підготовче провадження у справі та призначити розгляд справи по суті на 09.02.2018.

18.01.2018 від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та підтримує свою позицію, викладену у відзиві вих. № 148 від 20.11.2017.

В судовому засіданні 09.02.2018 представник відповідача подав клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, яке судом розглянуто та задоволено.

09.02.2018 судом в судовому засіданні було оголошено перерву до 19.02.2018.

В судовому засіданні 19.02.2018 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в даному судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

За висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

У судовому засіданні 19.02.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.04.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЕРОК" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетичні системи" (далі замовник, відповідач) укладено договір № 10/12(далі-договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність замовника, а замовник зобов'язується оплатити та прийняти на умовах договору обладнання(надалі-товар) в асортименті та кількості вказаних в специфікації.

Відповідно до додатку № 1 до договору, найменування товару - Гвинтовий повітряний компресор L-250-7,5А в кількості 1 шт. загальною вартістю 673 458,00 грн.

Пунктами 3.5 та 3.7 договору передбачено, що датою поставки товару є дата його прийняття уповноваженою особою замовника із підписанням видаткової накладної. Разом з товаром поставляється технічна документація на його експлуатацію російською мовою.

Згідно з п. 4.1 договору, постачальник зобов'язується виконати пусконалагоджувальні роботи обладнання, яке було поставлено згідно цього договору у терміни, узгоджені з замовником, за умови виконання замовником монтажних робіт.

Відповідно до п. 4.3 договору, після завершення пусконалагоджувальних робіт постачальник передає замовнику на підпис акт пусконалагоджувальних робіт. Замовник протягом двох робочих днів повинен підписати цей акт або надати мотивований відказ від його підписання.

П'ятим розділом договору сторони визначили умови щодо якості обладнання та гарантії постачальника. Зокрема, гарантійний термін на обладнання, що поставляється по цьому договору складає 6 років, але не більше 24 000 мотогодин рахуючи від дати поставки обладнання за наступних умов: обладнання було введено в експлуатацію працівниками Постачальника; обладнання експлуатується в умовах і для цілей, вказаних в інструкції по експлуатації; замовник використовує тільки оригінальні матеріали та запасні частини СоmрАіг, які постачає постачальник; технічне обслуговування протягом гарантійного терміну здійснюється сервіс-інженерами постачальника; замовник дотримується інтервалів заміни, вказаних в інструкції по експлуатації, про що робиться відмітка сервіс-інженерами постачальника в журналі обслуговування обладнання.

У разі недотримання цих умов, а також у разі порушення замовником умов оплати цього договору постачальник має право призупинити або повністю відмовитися від гарантійних зобов'язань. Гарантійні зобов'язання не розповсюджуються на дефекти, які виникли в результаті неправильного здійснення замовником технічного обслуговування, ремонту або монтажу обладнання, а також змін, внесених замовником в конструкцію обладнання без письмового погодження з постачальником.

Гарантійні зобов'язання також не розповсюджуються на витратні матеріали та змінні частини, які повинні замінюватися протягом гарантійного періоду згідно інструкції по експлуатації (фільтри, масло, ущільнення, прокладки).

Термін дії договору визначено 10 пунктом, який говорить, що цей договір укладений на засадах добровільності сторін, набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, включаючи гарантійний термін якості Товару. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які малі місце під час дії договору.

На виконання умов договору постачальником було поставлено позивачу товар - Гвинтовий повітряний компресор L-250-7,5А в кількості 1 шт. загальною вартістю 673 458,00 грн., а також здійснено пусконалагоджувальні роботи зазначеного обладнання, на підтвердження чого позивачем надано акт приймання-передачі виконаних робіт по пусконалагоджуванню обладнання від 21.08.2012.

За твердженнями позивача, технічне обслуговування зазначеного обладнання на протязі всього періоду роботи компресора здійснювалось тільки відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетичні системи-Сервіс", останнє, на думку позивача, також є взаємопов'язаним із відповідачем.

27.01.2017 сторонами було складено акт прийому-передачі виконаних робіт з технічного обслуговування Гвинтового повітряного компресору L-250-7,5А, яким встановлено наступне: при діагностиці виявлено високу вібрацію підшипників гвинтового блока; необхідна гарантійна заміна блока; компресор може заклинити, у разі заклинення відповідач несе гарантію.

Враховуючи вищенаведене, як зазначає позивач, останній неодноразово звертався до відповідача із проханням провести заміну обладнання, проте належної відповіді так і не отримав.

Отже, 30.05.2017 була складена претензія за вих. № 267, якою позивач просив відповідача терміново здійснити виконання гарантійних зобов'язань по договору та провести заміну гвинтового блоку на компресорі CompAir L250 в строк до 30.06.2017.

За твердженнями позивача, зазначена вимога залишена відповідачем без реагування, у зв'язку із чим позивач був змушений звернутись до іншої компанії для здійснення ремонту гвинтового блоку, на доказ чого до суду представлено рахунок на оплату № 1325 від 14.09.2017 на суму 109 197,38 грн., акти надання послуг № 981 від 15.09.2017 на суму 36 303,60 грн. та № 944 від 15.09.2017 на суму 72 893,78 грн., а також платіжні доручення № 10562 від 22.09.2017 на суму 80 000,00 грн. та № 12148 від 25.10.2017 на суму 29 197,38 грн, на підтвердження факту здійсненої оплати отриманих послуг.

За твердженнями Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОК", вищезазначені обставини підтверджують порушення відповідачем прав позивача, у зв'язку із чим, посилаючись на п.3 ч. 1 ст. 678 Цивільного кодексу України позивач звернувся із даним позовом до суду про стягнення з Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетичні системи" вартості компенсації запланованого ремонту гвинтового блоку на компресорі в розмірі 109 197,38 грн.

В свою чергу, відповідач надав суду відзив на позовну заяву, письмові пояснення, а також додаткові докази по справі зі змісту яких вбачається наступне.

Заперечуючи проти позову відповідач посилається на порушення позивачем умов договору та вимог інструкції з експлуатації компресору (копія долучена до матеріалів справи) в частині виконання технічних обслуговувань у відповідності до графіку, зазначеного в інструкції, зазначаючи, що жодних господарських операцій між позивачем та відповідачем у період з кінця 2014 року і по даний час не відбувалось, в тому числі і технічного обслуговування компресору CompAir L250, у зв'язку із чим вважає гарантійні зобов'язання відповідача перед позивачем припиненими.

Крім того, відповідач зазначає, що фактично, як на момент подання позовної заяви так і на даний час, гарантійного випадку, а саме виходу з ладу гвинтового блоку так і не відбулось.

Додатково, в своїх запереченнях, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетичні системи" наголошує на тому, що фактично будь-якого повідомлення від позивача про настання гарантійного випадку та необхідності виконання ремонтних робіт для усунення несправностей (чи заміни пошкоджених деталей) не отримувало, а ті докази, які представлені позивачем на підтвердження факту надіслання позивачем відповідачу претензії № 267 від 30.05.2017 є неналежними доказами повідомлення відповідача, оскільки зазначену претензію було надіслано не на юридичну адресу відповідача, у зв'язку із чим поштове відправлення було повернуто відправнику.

Також, відповідач заявляє про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог.

Спростовуючи заперечення відповідача щодо порушення графіку здійснення технічного обслуговування компресору, позивач зазначає наступне.

В матеріалах справи наявні акти виконаних робіт по технічному обслуговуванню компресора CompAir L250 за період, починаючи 3 15.07.2013 по 25.04.2017. Позивач не заперечує той факт, що протягом всього періоду роботи компресору технічне обслуговування останнього здійснювалось не тільки відповідачем, а ще і Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетичні системи-Сервіс", на доказ чого до матеріалів справи долучено акти виконаних робіт та платіжні доручення.

Разом із тим, за твердженнями позивача, останній не порушував умови п. 5.1 договору, оскільки позивач вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетичні системи" (відповідач) здійснює постачання обладнання, а в свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетичні системи-Сервіс" здійснює технічне обслуговування та сервіс поставленого обладнання.

Крім того, позивачем представлено до матеріалів справи ряд доказів, які на думку останнього свідчать про взаємопов'язаність відповідача з Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетичні системи-Сервіс", зокрема: диск з відео в'їзд-виїзду на територію позивача працівників відповідача; відомості щодо автомобілів, які належать відповідачу; копії сторінок журналу перепусток на завод Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОК"; копії електронного листування пошті позивача з відповідачем та з працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичні системи-Сервіс".

Також, позивач стверджує, що за рекомендацією відповідача, між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетичні системи-Сервіс" був підписаний договір № 15/14 від 23.05.2014 на технічне обслуговування компресорного обладнання Atlas Copco та CompAir, копію якого долучено до матеріалів справи.

Додатково позивач наголошує на тому, що у відповідача і Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичні системи-Сервіс" одні і ті самі працівники, схожі контактні номери телефонів, а також електронні адреси.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

За приписами ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір № 10/12 від 05.04.2012, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Згідно з приписами статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання.

Позивач, звертаючись до суду із зазначеним позовом, посилається на п.3 ч. 1 ст. 678 Цивільного кодексу України.

За приписами п.3 ч. 1 ст. 678 Цивільного кодексу України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, перш за все потрібно з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому, слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Водночас необхідно враховувати, що можуть мати місце випадки, коли сторони перебувають у договірних відносинах, але заподіяння шкоди однією із сторін іншій стороні не пов'язане з виконанням зобов'язання, що випливає з цього договору. За таких обставин, незалежно від наявності договору, при вирішенні спору слід керуватися нормами ЦК України та ГК України щодо відшкодування позадоговірної шкоди.

Правильне розмежування підстав відповідальності необхідне ще й тому, що розмір відшкодування збитків, завданих кредиторові невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за договором, може бути обмеженим (стаття 225 ГК України), а при відшкодуванні позадоговірної шкоди, остання підлягає стягненню у повному обсязі (стаття 1166 ЦК України).

Зазначене розмежування підстав відповідальності потрібне також тому, що збитки, заподіяні невиконанням договірних зобов'язань, повинен відшкодувати контрагент за договором, а позадоговірну шкоду відшкодовує особа, яка її завдала.

Як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України). Однак щодо зобов'язань, які виникають внаслідок заподіяння шкоди, є виняток з цього загального правила, тобто коли обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на особу без її вини (статті 1173, 1174, 1187 ЦК України).

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності шкоди. При цьому, доведенню підлягає те, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником договірного зобов'язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, тобто, мають бути прямими.

Таким чином, і цивільне, і господарське законодавство передбачає стягнення збитків з порушника в силу закону. Тобто незалежно від того, передбачено таке стягнення умовами договору чи ні. Сторона, чиї права порушено, має право розраховувати на відшкодування збитків на підставі: ст.ст. 16, 623 ЦК України; ст. 20, 216, 224 ГК України. Як зазначено в ч. 3 ст. 216 ГК України, один із принципів господарсько-правової відповідальності полягає в тому, що потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження з цього приводу в договорі. Згідно зі ст. 224 ГК України до збитків належать: витрати, здійснені уповноваженою стороною, втрата або пошкодження майна, а також неотриманні доходи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин містить елементи різних договорів, а саме: договору поставки та договору надання послуг.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частина 1 ст. 673 Цивільного кодексу України визначає, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 675 Цивільного кодексу України, договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 5.1 договору, гарантійний термін на обладнання, що поставляється по цьому договору складає 6 років, але не більше 24 000 мотогодин рахуючи від дати поставки обладнання за наступних умов: обладнання було введено в експлуатацію працівниками Постачальника; обладнання експлуатується в умовах і для цілей, вказаних в інструкції по експлуатації; замовник використовує тільки оригінальні матеріали та запасні частини СоmрАіг, які постачає постачальник; технічне обслуговування протягом гарантійного терміну здійснюється сервіс-інженерами постачальника; замовник дотримується інтервалів заміни, вказаних в інструкції по експлуатації, про що робиться відмітка сервіс-інженерами постачальника в журналі обслуговування обладнання.

У разі недотримання цих умов, а також у разі порушення замовником умов оплати цього договору постачальник має право призупинити або повністю відмовитися від гарантійних зобов'язань. Гарантійні зобов'язання не розповсюджуються на дефекти, які виникли в результаті неправильного здійснення замовником технічного обслуговування, ремонту або монтажу обладнання, а також змін, внесених замовником в конструкцію обладнання без письмового погодження з постачальником.

Відповідно до ч. 1 ст. 676 Цивільного кодексу України гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 679 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Зі змісту ст. 680 Цивільного кодексу України вбачається, що покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару у встановлені строки.

Якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку.

Наразі, судом враховано, що сторони передбачили умовами договору, а саме п. 5.1, що гарантійне зобов'язання відповідача перед позивачем тільки при виконанні позивачем встановлених цим пунктом умов, в тому числі, що технічне обслуговування протягом гарантійного терміну здійснюється сервіс-інженерами постачальника, а також що замовник дотримується інтервалів заміни, вказаних в інструкції по експлуатації.

Судом досліджена інструкція щодо використання та обслуговування гвинтового компресору L250(далі-інструкція)(копія долучена до матеріалів справи), зі змісту якої вбачається наступне.

Розділ 8 зазначеної інструкції відповідає за технічне обслуговування компресорного агрегату. В п. 8.1 інструкції зазначено, що експлуатація гвинтового компресорного агрегату відбувається тільки за умови виконання обслуговування агрегату при встановлених інтервалах.

Графік здійснення технічного обслуговування та обсяг робіт при кожному технічному обслуговуванні наведений у таблиці.

Дослідивши зазначену таблицю, суд зауважує, що виробник встановив мінімальний інтервал проведення технічного обслуговування компресору в частині заміни картриджів повітряного та масляного фільтрів - 2 000 годин, але в будь-якому випадку не пізніше ніж через 6 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Позивачем, на підтвердження факту технічного обслуговування компресору надані акти прийому-передачі виконаних робіт з технічного обслуговування від 15.07.2013, від 08.04.2014, від 14.07.2014, від 03.06.2015, від 13.12.2016, від 16.01.2017, від 27.01.2017 та від 16.02.2017 та акт здачі-прийняття робіт(надання послуг) № 77 від 25.04.2017.

Наразі, суд вважає за необхідно, зазначити наступне.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Умовами договору, а саме п. 5, сторони чітко передбачили, що замовник використовує тільки оригінальні матеріали та запасні частини СоmрАіг, які постачає постачальник, а також, що технічне обслуговування протягом гарантійного терміну здійснюється сервіс-інженерами постачальника.

Враховуючи умови договору та чинне законодавство України, суд не приймає до уваги докази здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетичні системи-Сервіс" технічного обслуговування компресору CompAir L250, як належні та допустимі докази на підтвердження фату виконання позивачем умов п. 5 договору №10/12 в частині здійснення технічного обслуговування компресору CompAir L250 тільки сервіс-інженерами постачальника(відповідача).

Також, судом встановлено, що деякі акти не відносяться до обов'язкового технічного обслуговування компресору з інтервалом у 6 місяців(ТО2000). Крім того, роботи, виконані відповідно до акту здачі-прийняття робіт(надання послуг) № 77 від 25.04.2017 взагалі не стосуються правовідносин сторін по справі, оскільки виконавцем зазначених робіт є зовсім інша юридична особа, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетичні системи-Сервіс".

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази здійснення технічного обслуговування компресору CompAir L250 в межах дії договору, починаючи з дати поставки цього обладнання, керуючись умовами договору №10/12 від 05.04.2012 та інструкції, з урахуванням обов'язкового інтервалу здійснення обслуговування(2000 годин, але не більше 6 місяців) судом встановлено, що на момент складання позивачем претензії № 267 від 30.05.2017 щодо вимоги до відповідача здійснити гарантійну заміну гвинтового блоку на компресорі CompAir L250, Товариством з обмеженою відповідальністю "АЕРОК" вже було порушено умови гарантійного обслуговування, оскільки фактично заміна картриджів повітряного та масляного фільтрів відбувалась із порушенням встановлених строків.

Відповідно до п. 5 договору, у разі недотримання цих умов, а також у разі порушення замовником умов оплати цього договору постачальник має право призупинити або повністю відмовитися від гарантійних зобов'язань.

Зазначені обставини свідчать про припинення гарантійних зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичні системи" перед позивачем по договору № 10/12 від 05.04.2012, що в свою чергу свідчить про відсутність порушеного права Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОК" з боку відповідача щодо не здійснення останнім гарантійної заміни гвинтового блоку на компресорі CompAir L250.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені судом факти, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування до відповідача відповідальності, встановленої п.3 ч. 1 ст. 678 Цивільного кодексу України, а тому позовні вимоги не є законними та обгрунтованими, які не були доведені в розумінні вимог ст. ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними та допустимими доказами і задоволенню не підлягають.

Щодо строку позовної давності до вимог позивача, про застосування якого згідно ст. 269 Господарського кодексу України заявлено відповідачем, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 258 Цивільного кодексу України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч. 8 ст. 269 Господарського кодексу України, позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред'явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просить суд у позові, відповідачем не порушено, і суд відмовляє позивачу у позові по суті в зв'язку з безпідставністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Всі інші клопотання, заяви, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Судовий збір згідно з приписами ст.129 Господарського процесуального кодексу України залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Згідно ч.1 ст.256 та 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено

01.03.2018

Суддя Спичак О.М.