ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2018 р. Справа №922/3275/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю №2-533д від 31.01.2018 року (свідоцтво №2185 від 17.01.2011 року);

відповідача ОСОБА_2, за договором №17/1-1 від 13.07.2017 року (ордер ХВ№000005 від 21.12.2017 року, посвідчення №2122 від 12.07.2017 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Харківський завод транспортного устаткування», м.Харків, (вх.№115Х/1-40) на рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2017 року по справі №922/3275/17,

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», м.Київ,

до Приватного акціонерного товариства «Харківський завод транспортного устаткування», м.Харків,

про стягнення 2088948,10 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування», звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просило суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський завод транспортного устаткування» на свою користь заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки №УГВ 1173/11-16 від 27.04.2016 року. Відповідно до вимог позовної заяви, заявлена до стягнення сума заборгованості становить 2088948,10 грн., з яких 1466508,10 грн. - сума пені та 622440,00 грн. - штраф.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.12.2017 року у справі №922/3275/17 (повне рішення складено 12.12.2017 року, суддя Жельне С.Ч.) позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Харківський завод транспортного устаткування» на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» штраф у розмірі 311220,00 грн., пеню у розмірі 1466508,10 грн. та 31334,22 судового збору.

В решті стягнення штрафу відмовлено.

Приватне акціонерне товариство «Харківський завод транспортного устаткування» з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2017 року в частині стягнення пені 1466508,10 грн., а в іншій частині рішення залишити без змін. Крім того, апелянт просить суд стягнути на його користь судовий збір, що був сплачений за подачу апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що визначені спірним договором зобов'язання відповідача не є грошовими.

Відповідач вказує, що стаття 230 Господарського кодексу України, яка надає визначення штрафним санкціям є загальною нормою по відношенню до спеціальної норми - частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України. Так, на думку відповідача, та обставина, що за порушення передбаченого строку поставки товару відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення, не перетворює цю неустойку в пеню за порушення грошового зобовязання, так само, як і обовязок постачальника поставити товар не стає грошовим зобовязанням.

Крім того, апелянт зазначає, що має місце притягнення сторони до подвійної відповідальності.

Ухвалою суду від 10.01.2018 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду.

30.01.2018 року представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№1068), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою суду від 01.02.2018 року та від 12.02.2018 року розгляд справи було перенесено на 20.02.2018 року про що учасників справи повідомлено шляхом направлення відповідної ухвали за адресами та телефонограмами.

У судовому засіданні 20.02.2018 року представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги у повному обсязі.

Представник позивача проти позиції скаржника заперечував з підстав викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення учасників справи, повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

27.04.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» (покупець, позивач у справі) та Приватним акціонерним товариством «Харківський завод транспортного устаткування» (постачальник, відповідач у справі) було укладено договір поставки №УГВ1173/11-16, згідно п. 1.1. якого постачальник зобовязався поставити покупцю товар, зазначений в специфікації, що додається до договору і є його невідємною частиною, а покупець - прийняти та оплатити такий товар.

Згідно п. 1.2. договору, асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість договору вказується у специфікації.

Пунктами 3.1., 3.2. договору визначено, що ціна цього договору вказується в специфікації в гривнях з урахуванням ПДВ.

Загальна вартість договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в специфікації до цього договору.

Строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказується в специфікації до цього договору (п. 5.1. договору).

Згідно п.5.2. договору обсяг поставки товару визначається в рознарядках покупця та узгоджується до поставки товару. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання постачальником рознарядки. Відвантаження товару без рознарядки забороняється.

Так, на виконання умов договору п.5.2. позивачем було надано відповідачу рознарядки від 08.06.2016 року №11/1-1199, №11/1-1200, №11/1-1201, №11/1-1202, які в свою чергу, були отримані повноважною особою відповідача - ОСОБА_3, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка.

Відповідно до п. 5.3. договору датою поставки товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару або видаткової накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару або видаткової накладної.

Покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати поставлений товар (п.6.1.1. договору).

Згідно до п. 6.3.1. договору постачальник зобовязався забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором та специфікацією.

Як вбачається з підписаної сторонами специфікації №1 від 27.04.2016 року (з урахуванням додаткової угоди №2 від 30.03.2017 року) сторони узгодили найменування, кількість, ціну та термін поставки товару на загальну вартість 42195510,00 грн. Строк поставки товару встановлений до 30.04.2017 року.

Відповідач здійснив поставку товару, що вбачається з актів приймання-передачі №ЗТ-0000634/25 від 02.08.2016 року на суму 3890502,00 грн., №ЗТ-0000634/1/31 від 08.08.2016 року на суму 3890502,00 грн., №ЗТ-0000034/94 від 30.01.2017 року на суму 4446000,00 грн., №ЗТ-0000093/71 від 13.02.2017 року на суму 4446000,00 грн., №ЗТ-0000109/147 від 24.03.2017 року на суму 4446000,00 грн., №ЗТ-0000316/41 від 05.05.2017 року на суму 4061502,00 грн., №ЗТ-0000321/83 від 17.05.2017 року на суму 4061502,00 грн., №ЗТ-0000277/103 від 29.05.2017 року на суму 4061502,00 грн.

Підставою звернення з позовом у даній справі позивач вказує на неповний об'єм поставки товару, а саме не поставка 2-х одиниць товару та прострочення поставки з боку відповідача за актами приймання-передачі №ЗТ-0000316/41 від 05.05.2017 року, №ЗТ-0000321/83 від 17.05.2017 року, №ЗТ-0000277/103 від 29.05.2017 року, що слугує підставою для нарахування пені та штрафу на підставі п. 7.10. договору.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязок.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж; якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності зі ст. 265 Господарського кодексу України, до відносин поставки, не врегульованим цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач прострочив виконання взятого на себе зобов'язання за договором поставки №УГВ1173/11-16 від 27.04.2016 року щодо своєчасної поставки товару. Загальна вартість несвоєчасно поставленого товару становить 12184506,00 грн. (з ПДВ), зобов'язання щодо поставки 2 шт. установок насосних пересувних УНП-160х40 на загальну вартість 889200,00 грн. (з ПДВ) взагалі відповідачем не виконано (станом на момент звернення до суду з позовом).

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім того, частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання

Виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу (частина перша статті 199 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на норми чинного законодавства та приписи п. 7.11 договору поставки №УГВ1173/11-16 від 27.04.2016 року позивачем проведено розрахунок та заявлено до стягнення з відповідача пеню за прострочення поставки товару за актом приймання-передачі №ЗТ-0000316/41 від 05.05.2017 року у розмірі 16246,00 грн.; актом приймання-передачі №ЗТ-0000321/83 від 17.05.2017 року у розмірі 64984,03 грн.; актом приймання-передачі №ЗТ-0000277/103 від 29.05.2017 року у розмірі 113722,06 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши розрахунок позивача, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про стягнення пені за вищевказаними актами приймання-передачі з відповідача на користь позивача, оскільки розрахунок є вірним, а матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем прийнятого на себе зобовязання по своєчасній поставці товару.

Крім того, матеріали справи свідчать, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 1271556,00 грн. за не поставку товару - 2 шт. установок насосних пересувних УНП-160х40 на загальну вартість 889200,00 грн. (з ПДВ) (станом на момент звернення до суду з позовом).

Також позивачем на підставі п. 7.11 договору поставки №УГВ1173/11-16 від 27.04.2016 року заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 622440,00 грн.

Відповідач звернувся до суду із клопотанням про зменшення розміру штрафу на 95% та зазначав, що знаходиться в тяжкому фінансовому становищі.

Задовольняючи вказану заяву частково та зменшуючи розмір штрафу на 50% місцевий господарський суд керувався положеннями пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваного рішення у справі).

При вирішенні питання про зменшення розміру штрафу судом враховано обставини того, що відповідач має заборгованість з виплати заробітної плати за три місяці у розмірі 2366138,21 грн., що підтверджено довідкою наданою головним бухгалтером ПрАТ Приватного акціонерного товариства «Харківський завод транспортного устаткування». Прибуток відповідача за 2016 рік становить 2306000,00 грн., тобто трохи більше сум пені та штрафу нарахованих позивачем. Також судом встановлено, що діяльність відповідача пов'язана із розробленням військової техніки для Міністерства оборони України завдяки чому відбувається безперервний розвиток та поліпшення боєздатності армії Збройних сил України.

Колегія суддів зазначає, що за положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання зобов'язання щодо своєчасної поставки товару за договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року №6-2003цс15 та у постанові Верховного Суду №61-583св18 від 23.01.2018 року.

Проте суд першої інстанції зазначені вимоги закону не врахував і дійшов неправильного висновку про одночасне стягнення штрафу і пені, що є застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що позивачем понесено збитки у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору.

Зваживши на фактичні обставини спору, поведінку відповідача у спірних правовідносинах, взявши до уваги інтереси обох сторін, з огляду на приписи норм чинного законодавства, у стягненні 1271556,00 грн. пені слід відмовити, оскільки судом вже було стягнено штраф, а стягнення вказаної пені призведе до подвійної відповідальності сторони відповідача.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. У той час, у звязку з неповним зясуванням обставини, які мають значення для справи, має місце помилковість висновків про стягнення пені у повному розмірі заявленому позивачем. Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2017 року скасуванню у відповідній частині з прийняттям нового судового рішення про відмову в позові.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції у відповідній частині і прийняття нового, необхідно здійснити перерозподіл судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, п.2, ч.1 ст.275, п.1, 4 ст. 277, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, ч.6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Харківський завод транспортного устаткування» задовольнити частково.

Скасувати рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2017 року по справі №922/3275/17 в частині стягнення 1271556,00 грн. пені. Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у позові відмовити.

Викласти абзац 2 резолютивної частини рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2017 року по справі №922/3275/17 в наступній редакції:

«Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Харківський завод транспортного устаткування» (, 61035, м. Харків, вул.Каштанова, буд.14) на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (, 04053, м.Київ, вул. Кудрявська, 26/28) штраф у розмірі 311220,00 грн, пеню у розмірі 194952,10 грн. та 7592,28 грн. судового збору.»

В решті рішення господарського суду Харківської області від 07.12.2017 року по справі №922/3275/17 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (, 04053, м.Київ, вул. Кудрявська, 26/28) на користь Приватного акціонерного товариства «Харківський завод транспортного устаткування» (, 61035, м. Харків, вул.Каштанова, буд.14) 28607,90 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2018 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.