ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

01.03.2018

Справа № 910/2300/18

Суддя Привалов А.І., розглянувши

заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничій дім «Укрпол» (82400, Львівська обл., м. Стрий, вул. Промислова, 2а; ) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Константа К» (01004, м. Київ, вул. Басейна, 5-Б; ) 114 785,33 грн. за договором поставки товару № 2/0401 від 04.01.2016р., що складаються з основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

27.02.2018р. до Господарського суду міста Києва надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничій дім «Укрпол» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Константа К» 114 785,33 грн. за договором поставки товару № 2/0401 від 04.01.2016р., що складаються з основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних.

Розглянувши подану заявником заяву та додані до неї документи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У п.п. 3, 8 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, зокрема, заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст.148 цього Кодексу, та із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Як встановлено судом, вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничій дім «Укрпол» про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Константа К» інфляційних втрат та 3% річних не відповідають приписам ст.148 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не є заборгованістю за своєю правовою природою та не ґрунтуються на умовах договору.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати індексу інфляції та процентів річних є додатковими способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних затрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору, що ґрунтується на вимогах закону, а не договору.

Крім того, суд зазначає, що з доданих до заяви доказів не вбачається виникнення у відповідача грошової заборгованості саме в розмірі 87915,00 грн., оскільки додані до позовної заяви видаткові накладні № ГПВВ-00596 від 04.03.2016р. на суму 26 696,00 грн., № ГПВВ-00817 від 31.03.2016р. на суму 30 816,00 грн., № ГПВВ-00936 від 15.04.2016р. на суму 29216,00 грн. свідчать про передачу товару на загальну суму 89728,00 грн. При цьому, доказів часткової оплати або повернення товару відповідачем до заяви не додано..

Крім того, суд звертає увагу на те, що на копії видаткової накладної № ГПВВ-00936 від 15.04.2016р. на суму 29216,00 грн., яка додана до заяви, взагалі відсутні жодні відмітки, які дають підстави стверджувати, що товар був отриманий представником ТОВ «Константа К».

Відтак, належними засобами доказування, в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, заявником не доведено виникнення у нього права грошової вимоги саме в розмірі 87915,00 грн. до товариства з обмеженою відповідальністю «Константа К».

Зазначені обставини у сукупності дають обґрунтовані підстави вважати, що заява товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничій дім «Укрпол» про видачу наказу оформлена з порушенням вимог, встановлених п.п. 3, 8 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд звертає увагу заявника, що відповідно до ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.1, 2, 8, 9 ч.1 ст.152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Тобто, заявник має право повторно звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Константа К» 87915,00 грн. заборгованості, яка виникла за договором поставки товару № 2/0401 від 04.01.2016р., , сплативши судовий збір у встановленому законом розмірі.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.3-6 ч.1 ст. 152 цього Кодексу в частині вимог про стягнення з боржника інфляційних втрат та 3% річних, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

У відповідності до ст.ст.147, 148, 150, 152-154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Видавничій дім «Укрпол» (82400, Львівська обл., м. Стрий, вул. Промислова, 2а; ) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Константа К» (01004, м. Київ, вул. Басейна, 5-Б; ) 114 785,33 грн. за договором поставки товару № 2/0401 від 04.01.2016р., що складаються з основного боргу – 87915,00 грн., інфляційних втрат – 21934,17 грн. та 3% річних – 4936,16 грн.

2. Згідно ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею – 01.03.2018р. та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.І.Привалов