ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.02.2018р. Справа №905/3022/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Літовсько-українська теплоенергетична

компанія, м.Київ

до відповідача ОСОБА_1 освіти Марїнської районної державної адміністрації Донецької області,

м.Курахове

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Мар'їнська районна державна адміністрація Донецької області, м.Мар'їнка

про стягнення заборгованості в сумі 216781,32 грн.

Суддя Г.В. Левшина

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 по дов.

від відповідача: ОСОБА_3 - адвокат

від третьої особи: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Літовсько-українська теплоенергетична компанія, м.Київ, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 освіти Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області, м.Мар`їнка, Донецька область, про стягнення заборгованості в сумі 216781,32 грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №20/2 про закупівлю послуг теплової енергії за державні кошти від 20.02.2015р.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на наявність обовязку у відповідача доплатити вартість наданих послуг з централізованого опалення Марїнської ЗОШ №2 на підставі договору №20/2 від 20.02.2015р., отриману в результаті перерахунку площі опалювального обєкту.

Відповідач надав відзив на позовну заяву від 22.01.2018р. №43, в якому проти позовних вимог заперечує, посилаючись на повне виконання своїх зобовязань перед позивачем за договором №20/2 від 20.02.2015р.

Ухвалою суду від 24.01.2018р. залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Мар'їнську районну державну адміністрацію Донецької області.

Третя особа в заяві від 12.02.2018р. №163-1/01-20 повідомила суд про неправомірність позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Статтею 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

20.02.2015р. між сторонами був підписаний договір №20/2 про закупівлю послуг теплової енергії за державні кошти, згідно з умовами якого позивач (учасник) прийняв на себе зобовязання у 2015р. надати відповідачу послуги з теплової енергії, категорія «Послуги з постачання водяної пари і гарячої води (включно з холодоагентами)») належної якості та в необхідних обємах, а відповідач зобовязується прийняти і оплатити послуги з теплової енергії у повному обсязі, згідно із встановленими відповідно до діючого законодавства України тарифами,у строки, передбаченні договором.

Послуги з постачання теплової енергії постачаються в необхідних обємах: 750 Гкал, 7581 м.кв. Обсяги закупівлі теплової енергії можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків, згідно діючого законодавства України (п.п.1.2, 1.3 договору).

За змістом розділу 3 договору ціна договору складає 1519730,00 грн. з ПДВ. Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін тільки у випадках, передбачених чинним законодавством України, шляхом укладення додаткової угоди. Тариф на момент укладання договору складає: 1 кв.м. опал. площі бюджетної організації 42,87 грн. без ПДВ, всього з ПДВ 51,44 грн.; 1 Гкал бюджетній організації 1255,29 грн. без ПДВ, всього з ПДВ 1506,35 грн.

За п.5.2 договору визначено місце надання послуг: відділ освіти Марїнської РДА, Марїнська ЗОШ №1, Марїнська ЗОШ №2, Богоявленська ЗОШ.

Розрахунки за спожиту теплову енергію проводяться у грошовій формі у відповідності до встановлений тарифів. Учасник виставляє рахунки, які направляються замовнику поштою або вручаються під підпис, а також підписується акт виконаних робіт. Оплата за поставлену енергію здійснюється протягом 15 банківських днів, але не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним. Розрахунковий період з 20 числа поточного місяця по 20 число наступного, за який проведено нарахування плати за спожиту теплову енергію. Платіжні зобовязання відповідного до ч.1 ст.23 Бюджетного кодексу України виникають виключно при наявності відповідного бюджетного призначення (розділ 4 договору).

Додатковою угодою №1 від 26.11.2015р. сторонами внесено зміни до договору, зокрема, до п.3.3 договору щодо визначення тарифів.

Згідно з додатковими угодами №2 від 31.12.2015р., №3 від 18.01.2016р. сторонами строк дії договору визначено до 31.03.2016р. достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в угоді, укладеної у попередньому році, а саме 253115,00 грн.

Виходячи зі змісту позовної заяви, на виконання прийнятих на себе зобовязань за договором №20/2 від 20.02.2015р. позивачем було надано послуги з централізованого опалення Марїнської ЗОШ №2, про що між сторонами було складено та підписано акти надання послуг, позивачем виписано рахунки-фактури починаючи з листопада 2015р.:

- рахунок-фактура №СФ-0000030 від 25.11.2015р. на 119255,86 грн.;

- акт №ОУ-0000033 опалення за грудень 2015р. на суму 149069,82 грн. (рахунок-фактура №СФ-0000033 від 14.12.2015р.);

- акт №ОУ-0000001 опалення за січень 2016р. на суму 149069,82 грн. (рахунок-фактура №СФ-0000003 від 18.01.2016р.);

- акт №ОУ-0000004 на теплопостачання за лютий на суму 104045,00 грн. з ПДВ (рахунок-фактура №СФ-0000004 від 22.02.2016р.).

При цьому, тариф на теплопостачання рахувався виходячи з того, що прилад обліку послуг з теплопостачання на обєкті опалення відсутній, тобто, розрахунок робився таким чином грн./кв.м. Для здійснення розрахунку вартості наданих послуг теплопостачання позивачу були надані дані про те, що площа школи становить 3316,2 кв.м.

Вартість вказаних послуг на загальну суму 566465,32 грн. була повністю сплачена відповідачем.

Як вказує позивач, 27.02.2017р. його співробітникам стало відомо про наявність технічного паспорту будівлі, згідно якого загальна площа Марїнської ЗОШ №2 складає 4585,28 кв.м., що на 1269,08 кв.м. більша аніж була врахована.

На підставі вказаного позивачем було здійснено перерахування вартості наданих послуг, внаслідок якого недоплата становить 216781,32 грн.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 216781,32 грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №20/2 про закупівлю послуг теплової енергії за державні кошти від 20.02.2015р.

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві. Зокрема, як вказує відповідач, ним було повністю сплачено вартість отриманої від позивача за договором №20/2 від 20.02.2015р. теплової енергії.

Таким чином, виходячи з того, що зобовязання сторін припинились відсутні відповідні правові підстави для стягнення з відповідача спірної суми.

Виходячи з принципу повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи, суд приймає до уваги заперечення відповідача та вважає позовні вимоги неправомірними, такими, що підлягають залишенню без задоволення, враховуючи наступне:

Відповідно до ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст.628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як зазначено вище, 20.02.2015р. між сторонами був підписаний договір №20/2 про закупівлю послуг теплової енергії за державні кошти, згідно з умовами якого позивач (учасник) прийняв на себе зобовязання у 2015р. надати відповідачу послуги з теплової енергії, категорія «Послуги з постачання водяної пари і гарячої води (включно з холодоагентами)») належної якості та в необхідних обємах, а відповідач зобовязується прийняти і оплатити послуги з теплової енергії у повному обсязі, згідно із встановленими відповідно до діючого законодавства України тарифами,у строки, передбаченні договором.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно п.3.1 договору ціна останнього складає 1519730,00 грн.

При цьому, розрахунки за спожиту теплову енергію проводяться у грошовій формі у відповідності до встановлених тарифів. Учасник виставляє рахунки, які направляються замовнику поштою або вручаються під підпис, а також підписується акт виконаних робіт.

Доказів внесення сторонами змін до договору щодо встановленої ціни, порядку розрахунків позивачем до справи не надано.

У відповідності з умовами договору позивачем було складено та виставлено відповідачу рахунки-фактури №СФ-0000030 від 25.11.2015р. на суму 119255,86 грн., №СФ-0000033 від 14.12.2015р. на суму 149069,82 грн., №СФ-0000003 від 18.01.2016р. на суму 149069,82 грн., №СФ-0000004 від 25.02.2016р. на суму 104045,00 грн., всього на суму 521440,50 грн.

При цьому, відомості щодо вартості наданих позивачем послуг, вказані у рахунках-фактурах, відображають вартість послуг, зазначену у первинних бухгалтерських документах актах здачі-прийняття робіт.

Платіжними дорученнями №928 від 03.12.2015р., №1029 від 21.12.2015р., №40 від 03.02.2016р., №63 від 16.02.2016р., №126 від 25.02.2016р. відповідачем було сплачено позивачу грошові кошти в сумі 521440,50 грн.

Статтями 598, 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, у звязку з наданням позивачем послуги з централізованого опалення Марїнської ЗОШ №2 та оплатою вартості даних послуг відповідачем відповідні зобовязання сторін припинилися.

За таких обставин, враховуючи встановлене судом належне виконання сторонами договору від 20.02.2015р. №20/2, зокрема, повну оплату відповідачем наданих позивачем послуг з опалення Марїнської ЗОШ №2 за ціною, що була узгоджена сторонами в договорі, актах здачі-приймання робіт, враховуючи приписи ч.3 ст.632 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зміна ціни в договорі після його виконання не допускається, суд дійшов висновку про ті обставини, що вимагаючи доплати вартості послуг позивач фактично просить переглянути ціну договору після його виконання, що в силу вказаних вище норм є неприпустимим.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Таким чином, при зверненні до суду з відповідними вимогами саме позивач має довести: наявність відповідного права, за захистом якого він звернувся до суду, та, відповідно, порушення такого права відповідачем внаслідок невиконання свого зобовязання.

Наявності інших підстав для стягнення з відповідача заявленої суми аніж договір №20/2 від 20.02.2015р. позивачем не доведено, судом не встановлено.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 216781,32 грн., яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №20/2 про закупівлю послуг теплової енергії за державні кошти від 20.02.2015р., підлягають залишенню без задоволення.

Судовий збір підлягає віднесенню на позивача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Літовсько-українська теплоенергетична компанія, м.Київ до ОСОБА_1 освіти Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області, м.Мар`їнка, Донецька область про стягнення заборгованості в сумі 216781,32 грн.

В судовому засіданні 28.02.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 01.03.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина