Суд
УХВАЛА

22 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 910/14399/17

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Катеринчук Л.Й.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс"

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Акріс Агро"

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика Сергія Юрійовича

на ухвалу Київського апеляційного господарського суду

від 29.09.2017

у складі колегії суддів: Тищенко А.І. (головуючий), Михальська Ю.Б., Майданевич А.Г.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс"

про стягнення боргу в розмірі 26 781, 89 грн.

ВСТАНОВИВ:

18.10.2017 поштовим відправленням, направленим на адресу Київського апеляційного господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика Сергія Юрійовича звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою за вих. №337 від 17.10.2017 на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2017 (про повернення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.09.2017) у справі №910/14399/17 в порядку статей 107, 109 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції до 15.12.2017.

03.11.2017, матеріали справи №910/14399/17 разом із касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика Сергія Юрійовича надіслано Київським апеляційним господарським судом на адресу Вищого господарського суду України.

На момент набрання чинності 15.12.2017 ГПК України в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 питання про можливість прийняття до провадження касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика С.Ю. у справі №910/14399/17 Вищим господарським судом України не вирішено.

03.01.2018, на підставі частини 5 статті 31 та підпункту 6 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, справа №910/14399/17 Господарського суду міста Києва передана до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/14399/17 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2018.

12.02.2018 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв'язку з перебуванням судді Погребняка В.Я. на лікарняному, склад колегії змінено на: Катеринчук Л.Й. - головуючий, Жуков С.В., Пєсков В.Г.

Виходячи з положень підпункту 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017, касаційні скарги, подані до 15.12.2017 та провадження за якими не порушено на момент набрання чинності ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, повинні відповідати вимогам процесуального закону, який діяв на момент звернення з такими касаційними скаргами.

Відповідно до частини 4 статті 111 ГПК України в редакції, чинній на момент звернення 18.10.2017 позивача із касаційною скаргою, на заявника касаційної скарги було покладено обов'язок долучення до касаційної скарги доказів сплати судового збору.

Законом України "Про судовий збір" визначено правові засади справляння судового збору, розміри ставок судового збору та порядок його сплати.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" в редакції, чинній станом на 18.10.2017, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 7 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою) ставка судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу суду становила 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2017 встановлено в розмірі 1 600 грн. згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік".

Відтак, оскаржуючи до Вищого господарського суду України у жовтні 2017 року ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2017 про повернення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" на ухвалу суду першої інстанції від 04.09.2017 у справі №910/14399/17, скаржнику належало сплатити судовий збір в розмірі 1 600 грн.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою 18.10.2017), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

При цьому, особа, яка заявляє клопотання про відстрочення сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Отже, відстрочення сплати судового збору є правом суду, а відповідне клопотання сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до господарського суду, зокрема, із касаційною скаргою, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.

При цьому, "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду, при цьому, ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій з боку держави, не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах та не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").

Оскаржуючи в касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції від 29.09.2017 у справі №910/14399/17, скаржником не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку і розмірі, при цьому, позивачем заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до прийняття судом рішення у справі. Зазначене клопотання обґрунтоване важким фінансовим становищем підприємства-скаржника, яке перебуває в процедурі банкрутства, та відсутністю грошових коштів на його банківському рахунку, у зв'язку з чим підприємство-банкрут позбавлено можливості здійснювати погашення як конкурсних, так і поточних зобов'язань, в тому числі сплатити судовий збір при зверненні до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою у жовтні 2017.

Оцінивши доводи скаржника, наведені в обґрунтування наявності підстав для відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги, Суд не знаходить підстав для задоволення клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, оскільки в порушення положень статей 33, 34 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, скаржником не надано доказів на підтвердження того, що його матеріальне становище покращиться протягом строку розгляду касаційної скарги та скаржник буде спроможний сплатити судовий збір у встановленому законом розмірі за результатами розгляду касаційної скарги по суті.

При цьому, Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням підприємства, та відсутність у нього коштів для сплати судового збору не можуть вважатися безумовною підставою для відстрочення такої сплати.

З огляду на зазначене, Суд відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика Сергія Юрійовича у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2017 у справі №910/14399/17.

Отже, подана Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика Сергія Юрійовича касаційна скарга за вих. №337 від 17.10.2017 не відповідає вимогам ГПК України в редакції до 15.12.2017 щодо її форми.

Згідно з частиною 3 статті 3 ГПК України в редакції з 15.12.2017, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Виходячи з положень частин 2, 5 статті 292 та статті 174 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, така скарга залишається без руху, про що суддею-доповідачем постановляється відповідна ухвала із зазначенням строку на усунення скаржником недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

З огляду на таке, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика Сергія Юрійовича на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2017 у справі №910/14399/17 підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення недоліків поданої ним касаційної скарги.

Згідно з частиною 4 статті 174 та частиною 2 статті 292 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись статтею 111 Господарського процесуального кодексу України в редакції до набрання чинності Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017, статтями 4, 8 Закону України "Про судовий збір" в редакції до набрання чинності Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017, підпунктом 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення, статтями 3, 174, 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика Сергія Юрійовича у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2017 у справі №910/14399/17.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика Сергія Юрійовича на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2017 у справі №910/14399/17 залишити без руху.

3. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика Сергія Юрійовича строк на усунення недоліків касаційної скарги до 12 березня 2018 року.

4. Роз'яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівне Агро Плюс" в особі ліквідатора Котика Сергія Юрійовича, що невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали є підставою для повернення касаційної скарги без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду Л.Й. Катеринчук