РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.03.2018Справа № 910/561/18

Господарський суд міста Києва у складі: судді Васильченко Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/561/18

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах»

до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

про стягнення 2948,41 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 2 948,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №KIH0CPS-1667BWU від 07.07.2016 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «ВАЗ 1118», реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.01.2018 відкрито провадження у справі та, оскільки справа малозначна і було відсутнє клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

01.02.2018 відповідач, у встановлений судом строк, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ним повністю відшкодовано вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «ВАЗ 1118», реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, а тому вважає позовні вимоги безпідставними, так як у нього відсутній обов'язок з відшкодування вартості коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу.

16.02.2018 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що відповідач, вираховуючи коефіцієнт фізичного зносу з даних, що містяться в Акті прийому-передачі виконаних робіт №9466 від 20.06.2017, не звернув увагу, що вартість відновлюваного ремонту в сумі 15224,09 грн. була визначена вже з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу відповідно до Звіту № 1631807/06/17 від 16.06.2017, а отже відповідач неправомірно вирахував коефіцієнт фізичного зносу двічі.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2016 між позивачем, як страховиком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», як страхувальником було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № KIH0CPS-1667BWU, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки "ВАЗ 1118", реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року випуску.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП та вигодонабувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс».

Строк дії договору встановлено з 08.07.2016 по 07.07.2017.

08.06.2017 о 08 год. 32 хв. на виїзді з вул. С. Скляренка на вул. О. Теліги в місті Києві відбулась дорожньо - транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки «ВАЗ 1118», реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля марки «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_2, а саме: ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом - автомобілем " DAF ", реєстраційний номер НОМЕР_2 не врахував дорожньої обстановки, не зайняв відповідне крайнє положення на проїзджій частині та не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 1118», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 13.07.2017 у справі №758/8174/17 встановлено порушення ОСОБА_2 п.п. 10.4, 13.1 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

08.06.2017 страховик звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором № KIH0CPS-1667BWU від 07.07.2016 на рахунок СТО.

Відповідно до Звіту № 1631807/06/17 від 16.06.2017 з оцінки автомобіля «ВАЗ 1118», реєстраційний номер НОМЕР_1, складеного оцінювачем ОСОБА_4 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 365/16 від 11.05.2016) вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «ВАЗ 1118», реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 15224,09 грн.

Згідно рахунку СТО №ОЛ 0009466 від 20.06.2017 та акту прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 20.06.2017 вартість ремонту транспортного засобу «ВАЗ 1118», реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 15224,09 грн.

22.06.2017 позивачем був складений та підписаний страховий акт № Э.ENSTRAX/3-10321738, згідно з яким пошкодження транспортного засобу «ВАЗ 1118», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 15224,09 грн.

На підставі складеного страхового акту № Э.ENSTRAX/3-10321738 від 22.06.2017 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах», виконуючи свої зобов'язання за договором добровільного страхування наземного транспорту № KIH0CPS-1667BWU від 07.07.2016, перерахувало суму страхового відшкодування в розмірі 15224,09 грн. на рахунок СТО, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 1028290 від 26.06.2017.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що транспортний засіб - «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю «ВАЗ 1118», реєстраційний номер НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_2.

Доказів того, що ОСОБА_2 не мав права керування транспортним засобом «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_2 та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а відтак, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 на законних підставах керував транспортним засобом «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_2.

Згідно із ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_2 встановлена в судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля НОМЕР_3 відшкодовується ОСОБА_2 як законним володільцем цього транспортного засобу, оскільки зворотного суду не доведено.

Під час розгляду справи встановлено, що ТОВ «Український папір» уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, оформленого полісом серії №АК/4664964 з Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «DAF» реєстраційний номер НОМЕР_2, який є діючим на 08.06.2017 року.

Згідно п.п. 1.1, 1.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_2 експлуатував автомобіль НОМЕР_3 на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Спеціальним законом, що регулює питання виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та яким керується страховик цивільно-правової відповідальності є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Так, відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм розмір вимог позивача про відшкодування фактичних витрат до страхової компанії, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2, як особи, яка правомірно володіла застрахованим транспортним засобом обмежується спеціальним законом, який передбачає відшкодування страховиком цивільно-правової відповідальності лише оціненої шкоди, тобто відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

При цьому, за умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Вказаним договором (поліс серії АК/4664964) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн., франшиза - 0 грн.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ 1118», реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 15224,09 грн. (звіт №1631807/06/17 від 16.06.2017, складений оцінювачем ОСОБА_4 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 365/16 від 11.05.2016).

У зв'язку з викладеним, суд вважає, що відповідач, керуючись положеннями ст. 12, ст. 29 Закону, повинен відшкодувати позивачу вартість матеріального збитку з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «ВАЗ 1118», реєстраційний номер НОМЕР_1, що складає 15 224,09 грн.

Позивач регресною вимогою №08-11/02-18 від 08.11.2017 звернувся до відповідача з проханням відшкодувати у порядку регресу шкоду, заподіяну в результаті ДТП.

Втім, відповідач сплатив лише частину суми страхового відшкодування в розмірі 12275, 68 грн., що підтверджується платіжним дорученням №58311 від 24.11.2017.

При цьому, в поданому суду відзиві, відповідач зазначив, що ним в якості страхового відшкодування було виплачено на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 12275,68 грн. на підставі акту прийому-передачі виконаних робіт, за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, виходячи зі змісту пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Проте, суд не може погодитись з аргументами відповідача, оскільки відповідно до звіту №1631807/06/17 від 16.06.2017 про оцінку колісного транспортного засобу, вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 20427,69 грн., а вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту зносу становить 15224,09 грн.

Нормами чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не передбачено право вирахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу з вартості відновлювального ремонту, яка за звітом оцінювача вже вказана з урахуванням зносу. При цьому, відповідач не надав жодного доказу, який би спростовував дані, визначені у звіті №1631807/06/17 від 16.06.2017 про оцінку колісного транспортного засобу щодо вартості відновлювального ремонту.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності та враховуючи, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу підтверджується наявними в матеріалах справи доказами саме в сумі 15224,09 грн. і відповідач не надав жодних доказів, які б спростовували це, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення 2948,41 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, ідентифікаційний код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (49100, м. Дніпро, узвіз Кодацький, 2, ідентифікаційний код 33248430) суму страхового відшкодування у розмірі 2948 (дві тисячі дев'ятсот сорок вісім) грн. 41 коп. та 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 05.03.2018.

Суддя Т.В.Васильченко