ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

22.02.2018

Справа № 910/1642/18

За позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»;

до публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – публічного акціонерного товариства «Сбербанк»

про стягнення 173 005 767,25 грн.

Суддя Привалов А.І.

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення 173 005 767,25 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконання відповідачем умов Договору про відкриття кредитної лінії № 33-Н13/29/КЛ-КБ від 30 травня 2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/1642/18, справу вирішено розглядати за правилами загального провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - публічне акціонерне товариство "Сбербанк" та підготовче засідання призначено на 15.03.2018р.

21.02.2018р. через загальний відділ господарського суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить з метою забезпечення позову накласти арешт на грошові кошти публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" у межах ціни позову 173 005 767,25 грн., що знаходяться у банківських установах на рахунках, які будуть виявлені в процесі виконання ухвали про забезпечення позову, а у разі недостатності грошових коштів накласти арешт на інше майно, яке буде виявлене у процесі здійснення виконавчого провадження.

В обґрунтування поданої заяви позивач вказує на те, що сума боргу, яка є предметом спору, є значною, тоді як відповідач взагалі перестав виконувати свої кредитні зобов’язання за договором навіть частково, не звертається з жодними пропозиціями про часткову сплату заборгованості або її реструктуризацію. Окрім заборгованості по кредитному договору, що є предметом даної справи, у відповідача існує заборгованість ще по трьом кредитним договорам з позивачем, які відповідачем також не виконуються.

Крім того, ПАТ «Укрсоцбанк» є не єдиним кредитором відповідача, що вбачається з інформації, зокрема, наявної на офіційному сайті «Судова влада в Україні» (справи №№ 910/23296/17, 910/21211/17, 914/2123/17, 910/18618/17).

Також, на даний час правоохоронними органами здійснюється розслідування низки кримінальних проваджень за фактами вчинення господарських та інших злочинів службовими особами ПАТ «Укргазвидобування», що є загальновідомою інформацією та офіційно оприлюдненою Генеральною прокуратурою України, Національним антикорупційним бюро та Службою безпеки України.

Позивач серед іншого також звертає увагу на те, що єдиним учасником ПАТ «Укргазвидобування» є НАК «Нафтогаз України», яка є державною компанією, а відповідно звернути стягнення на основні засоби виробництва, ПАТ «Укрсоцбанк» не зможе в силу наявного мораторію на майно газодобувних компаній, встановленого Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна».

Таким чином, єдиною можливістю задовольнити свої позовні вимоги, ПАТ «Укрсоцбанк» зможе лише шляхом звернення стягнення на грошові кошти боржника.

Розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред’явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно зі ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов'язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З огляду на викладене, суд вбачає наявність зв’язку між заявленими позивачем заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах заявлених позовних вимог і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позивними вимогами, а також враховує, що вжиття відповідних заходів не впливатиме на господарську діяльність відповідача.

Тож, враховуючи, що спір у даній справі виник, у зв’язку з невиконанням відповідачем зобов’язань щодо погашення заборгованості за кредитним договором, приймаючи до уваги, що обраний позивачем захід до забезпечення позову відповідає предмету позовних вимог і може забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, в той час як невжиття обраного позивачем заходу до забезпечення позову може призвести до утруднення або неможливості виконання судового рішення у разі задоволення позову, з урахуванням доказів, наданих позивачем до заяви, та доводів, наведених у заяві, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми позову – 173 005 767,25 грн.

Згідно ст. 141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Проте, в даному випадку, суд не вбачає необхідності в зустрічному забезпеченні, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідачі понесуть збитки, у зв’язку із заявою позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 138-141, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України України, суд –

УХВАЛИВ:

1. Заяву публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

2. Накласти арешт у межах ціни позову 173 005 767 гривень 25 коп. на грошові кошти публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28; ), що знаходяться у банківських установах на рахунках, що будуть виявлені в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.

3. В іншій частині вимог заяви відмовити.

Стягувач: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29; ).

Боржник: публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28; ).

Ухвала про вжиття заходів забезпечення позову набирає законної сили з 22.02.2018р. та може бути пред'явлена до виконання в передбаченому чинним законодавством порядку до 22.02.2021р.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано: 22.02.2018р.

Суддя А.І. Привалов