ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2018 р.Справа № 922/3715/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Харків
про скасування рішення
за участю представників:

позивача - не зявився

відповідача - ОСОБА_1 (дов. № 35 від 25.10.2017)

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про скасування рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.08.2017 року № 112-р/к по справі № 1/03-257-14. Витрати зі сплати судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.11.2017 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі № 922/3715/17 та призначено її розгляд на 21.11.2017 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.12.2017, у звязку з набуттям чинності 15.12.2017 Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції, вирішено розгляд справи № 922/3715/17 здійснювати в порядку загального позовного провадження, розпочати у справі підготовче провадження та призначити підготовче засідання.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.01.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/3715/17 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 30.01.2018 року о 12:30.

У судовому засіданні 30.01.2018, суд керуючись ч. 2 ст. 216 ГПК України постановив ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні до 12:30 13.02.2018, яку було занесено до протоколу судового засідання.

Позивач правом на участь у судовому засіданні 13.02.2018 свого повноважного представника не скористався. У попередньому судовому засіданні підтримував позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та додатково наданих поясненнях, зокрема, посилався на норми ст. 29, 30, 71 Закону України "Про місцеве самоврядування" та ст.4, 11 Європейської хартії про місцеве самоврядування від 15.10.2015, ЗУ "Про захист економічної конкуренції" та зазначав, що рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.08.2017 року № 112-р/к по справі № 1/03-257-14 прийнято з неповним зясуванням обставин, а висновки, викладенні в рішенні не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відсутні підстави стверджувати про наявність в діях Харківської міської ради саме ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а саме спотворення конкуренції на ринку встановлення пристроїв замково-переговорного звязку у багатоквартирних житлових будинках. Крім того, позивач вказує, що відповідачем порушені приписи Положення про порядок проведення перевірок додержання законодавства про захист економічної конкуренції, в оскаржуваному рішенні відсутня інформація щодо плановості, строків проведення такої перевірки та документів, як стали підставою продовження строку перевірки.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, вказуючи, що Відділенням повно, всебічно та обґрунтовано розглянуто справу та винесено рішення № 112-р/к, яким правомірно встановлено, що визначення терміну «Виконавець» закріплене Харківською міською радою у спірному Порядку, може призвести до усунення з ринку встановлення пристроїв замково-переговорного звязку субєктів господарювання, які здійснюють діяльність на цьому ринку в межах житлових будинків комунальної власності, що належать територіальній громаді м. Харкова, то може створити барєри вступу на зазначений ринок інших субєктів господарювання. Відповідач спростовує посилання на Положення про порядок проведення перевірок, оскільки у даному разі ніяких перевірок Харківської міської ради Відділенням не проводилось, а справу було розпочато за встановленими в ході дослідження ринків встановлення пристроїв замково-переговорного звязку у багатоквартирних житлових будинках, їх технічного обслуговування та ремонту в межах Харківської області (включаючи місто Харків) ознаками вчинення Харківською міською радою порушення законодавства про захист економічної конкуренції. При цьому, відповідач наголошує, що позивач не звертався до відповідача для погодження проекту Рішення. А визначаючи термін дії порушення законодавства, вказує, що порушення законодавства про захист економічної конкуренції тривало з 25.09.2013 (день прийняття рішення) і до 06.08.2015 (прийняття Вищим адміністративним судом України ухвали.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази надані до суду, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.07.2007 № 188 "Про внесення змін та доповнень до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 № 1186 "Про визначення виконавців послуг в житловому фонді міста Харкова", житловий фонд був переданий з господарського відання житлово-експлуатаційних підприємств комунальної власності територіальної громади м. Харкова в господарське відання КП "Жилкомсервіс". Зазначеним рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради КП "Жилкомсервіс" визначено балансоутримувачем та управителем житлового фонду територіальної громади м. Харкова.

Рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 № 1290/13 затверджено Порядок встановлення та утримання пристроїв замково-переговорного зв'язку у багатоквартирних житлових будинках комунальної власності територіальної громади міста Харкова.

Рішенням Адміністративної колегії Харківського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.08.2017 № 112-р/к у справі № 1/03-257-14 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" (далі - Рішення) визнано, що Харківська міська рада, визначивши у Порядку установлення й утримання пристроїв замково-переговорного зв'язку у багатоквартирних житлових будинках комунальної власності територіальної громади міста Харкова (далі - Порядок) затвердженого рішенням Харківської міської ради від 25.09.2013 № 1290/13 терміну "Виконавець" - юридична особа, визначена органами місцевого самоврядування як виконавець послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та має дозволи на виконання відповідних робіт, вчинила порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене ч. 1 ст. 15, п. З ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних дій органу влади, які можуть призвести до спотворення конкуренції на ринку встановлення пристроїв замково-переговорного зв'язку у багатоквартирних житлових будинках.

Не погоджуючись з Рішенням Антимонопольного комітету України, позивач вважає, що рішення прийнято з неповним зясуванням обставин та за відсутності складу порушення конкурентного законодавства, у зв'язку із чим повинно бути скасовано.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про захист економічної конкуренції" законодавство про захист економічної конкуренції ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із цього Закону, законів України "Про Антимонопольний комітет України", ЗУ "Про захист від недобросовісної конкуренції", інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ст. 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель. При цьому, особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних завдань Антимонопольного комітету України відносить участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, зокрема, перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЗУ "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Судом встановлено, що позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання недійсним рішення Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 29.08.2017 № 112-р/к, в межах строку, встановленого ч. 1 ст. 60 вищезазначеного Закону для оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, територіальне відділення антимонопольного комітету визнав дії Харківської міської ради стосовно визначення у Порядку терміну Виконавець, як юридичної особи, визначеної органами місцевого самоврядування як виконавець послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та має дозволи на виконання відповідних робіт, такими, що порушують законодавство про захист економічної конкуренції, а саме ч. 1 ст. 15, п. 3 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних дій органу влади, які можуть призвести до спотворення конкуренції на ринку встановлення пристроїв замково-переговорного зв'язку у багатоквартирних житлових будинках.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов'язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Частиною 1 ст.15 ЗУ "Про захист економічної конкуренції" визначено, що антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є прийняття будь-яких актів (рішень, наказів, розпоряджень, постанов тощо), надання письмових чи усних вказівок, укладення угод або будь-які інші дії чи бездіяльність органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю (колегіального органу чи посадової особи), які призвели або можуть призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

Пунктом 3 статті 50 Закону передбачено, що антиконкурентні дії органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю є порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції.

За змістом цієї статті антиконкурентними діями є надання окремим суб'єктам господарювання пільг чи інших переваг, які ставлять їх у привілейоване становище стосовно конкурентів, що не тільки призводить, а ще й може призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, судом враховується, що висновки органу Антимонопольного комітету України щодо вчинення антиконкурентних дій органами влади, місцевого самоврядування мають бути обґрунтованими, обставини підлягають встановленню та доведенню із зазначенням відповідних доказів спотворення конкуренції у рішенні органу.

На підтвердження протиправності дій позивача територіальне відділення посилається на порушення приписів ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" та вказує, що міська рада, приймаючи Рішення № 1290/13 позбавила права учасників ринку встановлення пристроїв замково-переговорного звязку у багатоквартирних будинках надавати відповідні послуги та може призвести до усунення з ринку встановлення пристроїв замково-переговорного звязку субєктів господарювання, які здійснюють діяльність на цьому ринку і межах житлових будинків комунальної власності, що належить територіальній громаді м. Харкова, та може створювати барєри вступу на зазначений ринок інших субєктів господарювання.

Однак, оспорюване рішення не містить встановлених фактів, що підтверджували б зазначене.

Так, 25 вересня 2013 р. Харківською міською радою було прийнято Рішення №1290, згідно якого вирішено:

«1. Затвердити Порядок установлення й утримання пристроїв замково-переговорного звязку у багатоквартирних житлових будинках комунальної власності територіальної громади міста Харкова згідно з додатком (додається).

2. КП "Жилкомсервіс" та КСП "Харківгорліфт" вжити заходів щодо прийняття у комунальну власність інженерних систем (пристроїв замково-переговорного звязку) відповідно до рішення Харківської міської ради від 22 вересня 2010р. № 234/10 «Про затвердження Порядку виявлення, обліку та зберігання безхазяйного майна, прийняття цього майна до комунальної власності міста Харкова та подальшого розпорядження ним».

Рішення №1290 приймалось з метою врегулювання порядку встановлення і утримання пристроїв замково-переговірного звязку у багатоквартирних житлових будинках. Відповідно до п.1.2 Рішення відповідач керувався Законом України "Про житлово-комунальні послуги", постановою КМУ від 01 червня 2011р. № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги", наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005р. №76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій".

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2014 по справі № 761/19702/14-а залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2014 рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 № 1290/13 визнано незаконним та скасовано, дії Харківської міської ради визнано неправомірними.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.08.2015 по справі № К/800/5919/14 встановлено, що колегія суддів Вищого адміністративного суду України прийшла до висновку, що надання послуг з установлення й утримання пристроїв замково-переговорного зв'язку не може відноситись ані до комунальних послуг, ані до послуг з управління будинком, ані до послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Також не відносяться послуги з установлення й утримання пристроїв замково- переговорного зв'язку і до послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що випливає з аналізу Переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який є додатком до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869, Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2004 № 150 та Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово- комунального господарства від 17.05.2005 № 76.

Таким чином адміністративним судом встановлено, що дії Харківської міської ради визнано неправомірними по винесенню рішення від 25.09.2013 № 1290/13 в зв'язку з порушенням Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", а не з підстав порушення Закону України "Про захист економічної конкуренції".

При цьому, з дій позивача по прийняттю спірного Порядку не вбачається надання конкретному субєкту господарювання привілеїв щодо надання послуг з установлення й утримання пристроїв замково-переговорного зв'язку, або дискримінаційних дій щодо таких субєктів, натомість були введені спеціальні додаткові вимоги до всіх виконавців послуг та порядку надання таких послуг, що суперечить нормам ЗУ "Про житлово-комунальні послуги".

За таких підстав, суд визнає, що дії позивача неправомірно було визнано порушенням частини першої статті 15, пунктом 3 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Що ж до посилань позивача на недодержання органом Антимонопольного комітету України процедурних правил у розгляді справ про порушення конкурентного законодавства або при проведенні ним перевірки додержання суб'єктом господарювання конкурентного законодавства, то воно може мати наслідком визнання господарським судом відповідного рішення такого органу недійсним лише у випадках, коли відповідне порушення унеможливили або істотно ускладнило з'ясування фактичних обставин, що мають значення для прийняття органом Антимонопольного комітету України правильного рішення у справі, наприклад, порушено право особи, яка бере участь у справі, на подання доказів, клопотань, усних і письмових пояснень (заперечень), пропозицій щодо питань, які виносяться на експертизу, тощо. Якщо порушення органом Антимонопольного комітету України процедурних правил у розгляді справи про порушення конкурентного законодавства не призвело до прийняття неправильного рішення по суті розглянутої ним справи, то у господарського суду з урахуванням положень часини другої статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" немає підстав для визнання оспорюваного рішення недійсним.

Разом з цим, судом встановлено, що розгляд справи № 1/03-257-14 за ознаками вчинення Харківською міською радою порушення законодавства про захист економічної конкуренції розпочато 28.10.2014, тобто в день проголошення ухвали Київським апеляційним адміністративним судом у справі № 761/19702/14-а, якою залишено в силі постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2014 про визнання незаконним та скасування рішення Харківської міської ради від 25.09.2013 № 1290/13. Таким чином, на час порушення Антимонопольним комітетом справи про початок розгляду справи, а саме станом на 28.10.2014 р., рішення Харківської міської ради вже було скасовано з підстав не повязаних з порушенням конкурентного законодавства, а відтак не застосовувалось та не могло призвести до недопущення, усунення, обмеження чи спотворення конкуренції або стати підставою порушення будь-яких інших правових норм.

Одночасно суд звертає увагу, що відповідачем при визначенні строку чинності Рішення № 1290/13 невірно застосовано норми адміністративного процесуального законодавства, зокрема не враховано приписи ч. 3 ст. 254 КАСУ, якою унормовано, що у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Таким чином, враховуючи, що 28.10.2014 р. Київським апеляційним адміністративним судом, прийнято ухвалу, якою залишеною без змін Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2014 по справі № 761/19702/14-а, то саме з цього моменту Рішення Харківської міської ради № 1290/1313 визнано незаконним та скасовано.

Відповідно до вимог ст. 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а так само не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відтак, враховуючи недоведеність порушень позивачем законодавства про захист економічної конкуренції, позовні вимоги про скасування рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.08.2017 № 112-р/к по справі № 1/03-257-14, суд вважає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 11, 129, 233, 236, 237 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати рішення адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.08.2017 № 112-р/к по справі № 1/03-257-14.

Стягнути з Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 6-й під'їзд, 1 поверх, ідент. код 22630473) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, майдан Конституції, 7, код ЕДРПОУ 04059243) 1600,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Харківського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 23.02.2018 р.

Суддя ОСОБА_2