РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.02.2018Справа № 910/20377/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Верещак Людмили Євгенівни, м. Київ

про стягнення 61 020,99 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Римар Н.С. (представник за довіреністю від 05.07.2017р.);

від відповідача: Верещак Л. Є. (особисто).

обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа" (надалі - позивач)звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Верещак Людмили Євгенівни (надалі - відповідач) суми заборгованості за Договором оренди нерухомого майна № МА 131/16 від 25.04.2016р. в розмірі 61 020,99 грн., з яких 51 348,66 грн. сума основного боргу, 6 221,10 грн. пені, 2 704,94 грн. інфляційних втрат та 746,29 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору, позивач передав відповідачу у строкове платне користування майно, проте останній належним чином грошове зобов'язання по внесенню орендної плати не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, за наявності якої позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача штрафні та фінансові санкції.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення вимог позивача, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів надсилання відповідачу та отримання ним рахунків-фактур на оплату заборгованості за договором, а надані позивачем акти виконаних робіт не містять обов'язку оплатити орендну плату, відтак, на думку відповідача, за наявними матеріалами справи неможливо встановити коли у відповідача виник обов'язок щодо оплати орендних платежів, відповідач також заперечував з підстав викладених вище (відсутність у матеріалах справи доказів надсилання позивачем та отримання відповідачем відповідних рахунків-фактур) щодо нарахування штрафних санкцій, тому розрахунок позивача, на думку відповідача, не підтверджує визначення початку та завершення періодів нарахування таких санкцій, ціни позову, щодо нарахування фінансових санкцій на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України відповідних заперечень відзив на позовну заяву не містить.

Позивачем надано до матеріалів справи відповідь на відзив, відповідно до змісту якої посилання відповідача щодо відсутності у матеріалах справи доказів надсилання позивачем та отримання відповідачем відповідних рахунків-фактур, позивач відхиляє, оскільки рахунки-фактури є документами, які містять лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, ненадання таких рахунків-фактур не є за приписами чинного законодавства відкладальною обставиною та (або) простроченням кредитора, а тому наявність або відсутність таких рахунків-фактур не звільняє відповідача від обов'язку оплатити належні за договором платежі. При цьому, позивач вказує на те, що за умовами договору відповідач зобов'язувався своєчасно та в повному обсязі оплачувати орендні та інші, передбачені договором платежі. Додатково позивач вказує на те, що користування обертом оренди за договором підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та про повернення з орендного користування об'єкта оренди. Щодо розрахунку пені та інших нарахувань, позивач вказує на те, що такі санкції були нараховані у відповідності до умов договору та чинного законодавства України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 19.12.2017р.

Судове засідання 19.12.2017р. не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Морозова С.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2017р. у зв'язку з набранням чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 25.01.2018р.

В підготовчому засіданні 25.01.2018р. судом оголошено перерву до 20.02.2018р.

Протягом перебування справи у провадженні суду, позивачем двічі змінювались (зменшувались) позовні вимоги, про прийняття яких судом виносились відповідні ухвали, які були занесені до протоколу судового засідання.

Так, відповідно до останньої заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, до стягнення з відповідача заявлено 6 221,10 грн. пені, 2 704,94 грн. інфляційних втрат та 746,29 грн. 3 % річних, отже має місце нова ціна позову з якої і вирішується даний спір.

Щодо клопотань відповідача про припинення та закриття провадження у справі, суд відзначає наступне.

У поданому до суду клопотанні про припиненні провадження у справі, відповідач вказує на оплату суми боргу в розмірі 2 500,00 грн. (копія платіжного доручення № 486 від 12.12.2017р. додана до клопотання), у зв'язку з чим просить припинити провадження у справі в частині стягнення 2 500,00 грн., в решті вимог - відмовити.

У клопотанні про закриття провадження у справі, відповідач вказує на те, що окрім оплати 2 500,00 грн., 11.12.2017р. між сторонами укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 22 938,00 грн., а також погашено перед позивачем суму боргу в розмірі 25 910,66 грн. (відповідні докази додані до клопотання). В решті вимог (стягнення штрафних та фінансових санкцій) відповідач просила суд відмовити.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.02.2018р. підтримала вказані клопотання та просила суд їх задовольнити.

Представник позивача заперечувала проти вказаних клопотань відповідача, подала письмові заперечення та вказує на існування предмету спору в частині стягнення з відповідача штрафних та фінансових санкцій.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні клопотань відповідача про припинення та закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у зв'язку з прийняттям до розгляду заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої до стягнення з відповідача заявлено 6 221,10 грн. пені, 2 704,94 грн. інфляційних втрат та 746,29 грн. 3 % річних, в решті вимог оскільки між сторонами існує спір, клопотання відповідача визнаються судом необґрунтованими та такими, що не узгоджуються з приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України та за своєю правовою природою зводяться до заперечень проти позову, які будуть враховані судом при винесені рішення по суті спору.

В судовому засіданні 20.02.2018р. за письмовою згодою обох сторін на підставі ч. 6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у той самий день, про що оголошено відповідну ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

В судовому засіданні 20.02.2018р. представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Відповідачка проти задоволення вимог позивача заперечувала.

В судовому засіданні 20 лютого 2018 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2016 року між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено Договір оренди нерухомого майна № МА 131/16 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого в порядку і на умовах договору орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування частину будівлі Міжнародного пасажирського терміналу (МТП) - нежитлові приміщення на 1 (першому) поверсі, загальною площею 19,5 м2, а саме: приміщення №1075 (продаж періодичних видань, газет та журналів) площею 11,00 кв. м. та приміщення №1563 (камера схову) площею 8,5 кв. м. на (об'єкт оренди за договором).

Згідно п. 3.1. Договору Договір набирає чинності з 01.05.2016 р. і діє по 31.05.2017 р. (включно), а строк оренди на який передається об'єкт оренди за цим Договором встановлюється з дати підписання сторонами акту приймання-передачі №1 та вважається розірваним з дати підписання сторонами Акту № 2 приймання-передачі об'єкта оренди.

За умовами п. 4.1. Договору об'єкт оренди передається орендодавцем та приймається орендарем протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту підписання Акту №1 уповноваженими представниками сторін та скріпленні його печатками сторін.

На підставі Акту № 1 приймання-передачі в орендне користування об'єкта оренди до Договору від 01.05.2016р. (копія акту в матеріалах справи), позивачем передано, а відповідачем прийнято у строкове платне користування (оренду) нежитлові приміщення на 1 (першому) поверсі, загальною площею 19,5 м2, а саме: приміщення №1075, площею 11,00 кв. м. та приміщення №1563, площею 8,5 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Медова, 2.

В п. 2.3.7. Договору відповідач взяв на себе зобов'язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, експлуатаційні платежі, компенсацію комунальних платежів та інші платежі, передбачені Договором, відновлювати суму гарантійного платежу в розмірі, вказаному в п. 5.3.2. Договору.

У відповідності до п. 5.1. Договору орендар зобов'язується сплачувати орендодавцю гарантійний платіж, орендну плату, експлуатаційні платежі, відшкодування витрат за комунальні платежі, визначені даним Договором (у тому числі штрафні санкції і відшкодування збитків у разі настання обставин, визначених даним Договором).

Згідно п. 5.2.1. Договору орендар зобов'язаний вносити плату за користування об'єктом оренди в розмірах, у порядку та в строки, обумовлені даним Договором.

В п. 5.2.2. Договору сторони домовились, що орендна плата за використання об'єкту оренди за 1 (один) календарний місяць оренди становить 29 551,00 грн.

За змістом п. 5.2.4. Договору орендар сплачує орендодавцю орендну плату за користування об'єктом оренди у розмірі 35 461,20 грн., у тому числі 20% ПДВ в розмірі 5 910,20 за місяць.

В п. 5.2.5. Договору сторони погодили наступний порядок оплати орендної плати, а саме: орендна плата вноситься орендарем щомісячно шляхом її безготівкового перерахування на поточний рахунок орендодавця. Підставою для перерахування орендарем орендної плати є рахунок, що виставляється орендодавцем. В період з 25 числа місяця, що йде перед звітним по 1 число звітного місяця рахунок-фактура буде надсилатися у форматі PDF на електрону адресу орендаря (п. 5.2.5.1.).

Починаючи з першого повного календарного місяця оренди, орендар зобов'язується сплачувати орендну плату не пізніше 5 (п'ятого) числа поточного місяця за поточний та доплату не пізніше 5 (п'ятого) числа поточного місяця за звітний, згідно рахунку-фактури. У разі відсутності у орендаря рахунку-фактури на оплату орендної плати з будь-яких причин орендар зобов'язаний сплатити орендну плату у зазначений в цьому пункті термін на підставі даного договору в чинному розмірі орендної плати (п. 5.2.5.2.).

Як передбачено п. 5.2.6. Договору в орендну плату не входять та оплачуються Орендарем окремо, зокрема, компенсація експлуатаційних послуг, наданих орендодавцем з утримання та ремонту будівлі, її інженерного (вентиляційного, теплового, холодильного обладнання) і сантехнічного обладнання, місць загального користування, привокзальної площі, тощо.

В п. 5.2.7. Договору передбачено, що розмір орендної плати й інших платежів за даним Договором може збільшуватися з ініціативи орендодавця (раніше строку, вказаного у п. 5.2.5. даного Договору) у випадку суттєвої зміни ситуації на ринку за згодою сторін, а при збільшенні податків, зборів, інших обов'язкових платежів, цін і тарифів, що впливають на розмір орендної плати та інших платежів в односторонньому порядку з обґрунтуванням такого підвищення.

За умовами п. 5.3. Договору орендар зобов'язаний перерахувати на користь орендодавця авансовий платіж по договору, який зараховується як Гарантійний платіж. Невикористаний залишок гарантійного платежу повертається орендареві не пізніше, ніж через 15 (п'ятнадцять) робочих днів після закінчення терміну дії даного Договору або його дострокового припинення. Сторони домовились, що розмір Гарантійного платежу становить 70 922,40 грн., у тому числі 20% ПДВ в розмірі 5 095,01 грн., що становить орендну ставку за два місяці згідно Договору оренди.

Відповідно до п. 5.4.1. Договору відповідач зобов'язувався сплачувати вартість експлуатаційних послуг у порядку та в строки, обумовлені Договором.

Згідно п. 5.4.2. Договору вартість експлуатаційних послуг розраховується, виходячи із загальної площі об'єкту оренди та сплачується Відповідачем разом з орендною платою і у такому ж порядку, що й орендна плата, визначному в пункті 5.2.3.

У відповідності до п. 5.4.3. Договору вартість експлуатаційних послуг становить 178,33 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 20% у розмірі 35,67 грн., всього з ПДВ 214,00 грн. за 1,00 кв. м.

Як передбачено в п. 5.4.5. Договору орендар сплачує орендодавцю експлуатаційні послуги у розмірі 4 172,93 грн., у тому числі ПДВ 20% в розмірі 695,49 грн. за місяць.

В п. 5.5.1. Договору передбачено, що орендар відшкодовує орендодавцю вартість спожитих комунальних послуг, а саме витрати за спожиту Відповідачем електроенергію, витрати на водопостачання, водовідведення та теплопостачання, які визначаються на підставі Додатку № 4 до Договору (вартість комунальних послуг). Оплата зазначених у цьому пункті витрат, здійснюється орендарем не пізніше 3 (трьох) робочих днів з моменту виставлення рахунків.

Відповідно до п. 5.5.2. Договору останнім днем кожного календарного місяця сторони підписують Акт виконаних робіт (далі - Акт). В Акті вказується: об'єкт оренди, період оренди, розмір орендної плати, розмір відшкодування витрат на комунальні послуги. Вказаний Акт складається орендодавцем та надається орендарю на підписання. Орендар зобов'язаний протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту надання орендодавцем Акту повернути підписаний Акт, або надати письмову мотивовану відмову в його підписанні у зазначений строк.

У випадку неотримання орендодавцем у встановлений даним пунктом строк підписаного орендарем Акту або мотивованої відмови в його підписанні, зобов'язання орендодавця з надання послуг, зазначених у Акті, сторони вважають виконаними належним чином та прийнятими орендарем у повному обсязі, а Акт підписаним.

Протягом дії договору, додатковими угодами № 1 від 01.05.2016р., № 2 від 01.07.2016р., № 3 від 01.09.2016р., № 4 від 23.12.2016р. були внесені зміни до Договору, а саме визначено розмір гарантійного платежу - 27 816,89 грн., у тому числі 20% ПДВ в розмірі 4 636,15 грн. (додаткова угода № 1 від 01.05.2016р.) та орендну плату за договором в розмірі 8 875,14 грн. з ПДВ за місяць, вартість експлуатаційних витрат у розмірі 1 327,72 грн. (за загальний період з 01.05.2016р. по 28.02.2017р.).

Як видно з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору в період дії Договору, а саме з березня 2017р. по квітень 2017р. надав відповідачу послуги з оренди майна та інші передбачені договором послуги на загальну суму 83 337,58 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи належним чином засвідченими копіями актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме:

- № 2348 від 31.03.2017р. на суму 37 550,60 грн.

- № 2525 від 31.03.2017р. на суму 4 418,78 грн.;

- № 3318 від 30.04.2017р. на суму 36 959,58 грн.;

- № 3371 від 30.04.2017р. на суму 4 349,22 грн.;

- № 3219 від 30.04.2017р. на суму 59,40 грн.;

При цьому, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 2348 від 31.03.2017р. на суму 37 550,60 грн. не підписаний зі сторони відповідача, та як зазначає позивач був наданий відповідачеві для підпису нарочно та не був належним чином оформлений та повернутий на адресу позивача, натомість інші акти є підписаними обома сторонами та скріпленими їхніми печатками.

Відповідач взяті на себе зобов'язання з оплати орендних та інших платежів, передбачених договором, виконав неналежним чином.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач (лист від 25.05.2017р.) у зв'язку з розірванням договору просив зарахувати суму гарантійного платежу в розмірі 27 815,99 грн. в рахунок погашення заборгованості за орендною платою. Матеріалами справи також підтверджується оплата відповідачем суми боргу в розмірі 4 284,60 грн. (виписка по рахунку від 29.03.2017р.), з яких 4 172,93 грн. позивачем зараховано в рахунок оплати платежів за спірний період.

Відповідно до наявного в матеріалах справи Акту № 2 приймання-передачі з орендного користування об'єкта оренди за Договором від 30.04.2017р. орендарем повернуто об'єкт оренди орендодавцеві.

01.05.2017р. між сторонами підписано Угоду № 5 до Договору, відповідно до якої сторони дійшли згоди Договір оренди нерухомого майна № МА 131/16 від 25.04.2016р. вважати розірваним з 01.05.2017р.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язання по сплаті орендних та інших, передбачених договором платежів за період з березня 2017р. по квітень 2017р.

Протягом перебування справи у провадженні суду, відповідачем перераховано позивачеві в рахунок погашення заборгованості з оплати орендних та інших платежів 28 410,66 грн. (платіжні доручення № 486 від 12.12.2017р. та № 490 від 31.01.2018р. містяться в матеріалах справи), а також укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.12.2017р. на суму 22 938,00 грн., у зв'язку з чим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6 221,10 грн. пені, 2 704,94 грн. інфляційних втрат та 746,29 грн. 3 % річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Оскільки між сторонами укладено договір оренди, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи (Акт № 1 приймання-передачі в орендне користування об'єкта оренди до Договору від 01.05.2016р.) підтверджується факт передачі відповідачу майна в оренду, користування ним відповідачем в період з моменту передачі майна по 30.04.2017р., в тому числі й протягом спірного періоду (Акт № 2 приймання-передачі з орендного користування об'єкта оренди за Договором від 30.04.2017р., а також акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 2348 від 31.03.2017р., № 2525 від 31.03.2017р., № 3318 від 30.04.2017р., № 3371 від 30.04.2017р., № 3219 від 30.04.2017р.).

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 5.2.5.2. Договору обов'язок відповідача з внесення орендної плати мав виконуватися щомісячно не пізніше 5 (п'ятого) числа поточного місяця за поточний та доплату не пізніше 5 (п'ятого) числа поточного місяця за звітний, згідно рахунку-фактури.

При цьому, судом відхилено як необґрунтовані посилання відповідача на відсутність у матеріалах справи доказів надсилання позивачем та отримання відповідачем відповідних рахунків-фактур на оплату орендних та інших, передбачених договором платежів, у зв'язку з чим, на думку відповідача, неможливо встановити коли у відповідача виник обов'язок щодо оплати таких платежів.

При розгляді даної справи, зважаючи на положення ст. ст. 6, 627 - 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 42, 180 Господарського кодексу України, з яких випливає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства, зважаючи на факт виконання сторонами зобов'язань по договору, про що сторонами не заперечується, суд дійшов до висновку про укладення між сторонами договору, додатків до нього та додаткових угод з погодженням всіх їх умов, які обумовлюються.

Як було зазначено вище, на підставі п. 5.2.5.2. Договору відповідача мав вносити позивачеві орендну плату щомісячно не пізніше 5 (п'ятого) числа поточного місяця за поточний та доплату не пізніше 5 (п'ятого) числа поточного місяця за звітний, згідно рахунку-фактури.

При цьому, за умовами того ж таки п. п. 5.2.5.2. Договору у разі відсутності у орендаря рахунку-фактури на оплату орендної плати з будь-яких причин орендар зобов'язаний сплатити орендну плату у зазначений в цьому пункті термін на підставі даного договору в чинному розмірі орендної плати, тобто відповідач за умовами договору зобов'язувався у будь-якому разі в тому числі й у випадку неотримання відповідних рахунків-фактур оплачувати орендні та інші передбачені договором платежі.

Судом також встановлено підписання відповідачем актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 2525 від 31.03.2017р., № 3318 від 30.04.2017р., № 3371 від 30.04.2017р., № 3219 від 30.04.2017р. та передача відповідачеві акту № 2348 від 31.03.2017р. (копія витягу з журналу реєстрації документів, які видаються нарочно в матеріалах справи) та подальша їх оплата (платіжні доручення № 486 від 12.12.2017р. та № 490 від 31.01.2018р. містяться в матеріалах справи), а також укладення угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 11.12.2017р. на суму 22 938,00 грн., що, за висновками суду, є діями відповідача, направленими на виконання своїх зобов'язань за договором.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У зв'язку з несвоєчасною оплатою відповідачем орендних та інших, передбачених договором платежів (частина з яких була погашена відповідачем протягом перебування справи у провадженні суду), позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6 221,10 грн. пені, 2 704,94 грн. інфляційних втрат та 746,29 грн. 3 % річних.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку з внесення орендної плати та інших платежів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно п. 11.2. Договору у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі сплати орендної плати, витрат на комунальні послуги, або експлуатаційних платежів, орендар сплачує орендодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми прострочених платежів за кожен день прострочення.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірено наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок пені та встановлено, що він частково не відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства, оскільки за деякими актами розрахунки пені здійснені за більший період, ніж передбачено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, відтак суд проводить власні розрахунки пені.

Так, за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 2348 від 31.03.2017р. з урахуванням часткової оплати відповідачем (сума гарантійного внеску 27 815,99 грн.) за період з 06.04.2017р. по 05.10.2017р. (з урахуванням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України) обґрунтованою є сума пені в розмірі 1 237,76 грн.

За актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 2348 від 31.03.2017р. з урахуванням часткової оплати відповідачем на суму 4 172,93 грн. за період з 06.04.2017р. по 05.10.2017р. (з урахуванням ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України) обґрунтованою є сума пені в розмірі 31,26 грн.

В іншій частині розрахунку (за іншими актами здачі-прийняття робіт (надання послуг)), розрахована позивачем сума пені не перевищує розрахованої судом, а тому підлягає до стягнення з відповідача за розрахунком позивача.

З урахуванням викладеного, за прострочення оплати відповідачем орендних та інших платежів, обґрунтованою є сума пені в розмірі 6 105,85 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом перевірено надані позивачем до матеріалів справи розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних та встановлено, що розрахунок інфляційних втрат відповідає нормам цивільного законодавства та умовам Договору та загальна сума інфляційних втрат не перевищує розрахованої судом суми таких нарахувань, натомість при розрахунку 3 % річних за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 2348 від 31.03.2017р. за заявлений період, позивачем допущено арифметичну помилку, яка призвела до завищення таких нарахувань, розрахувавши 3 % річних за вказаним актом, обґрунтованою є сума 3 % річних в розмірі 154,87 грн., в іншій частині розрахунок позивача визнається обґрунтованим та арифметично правильним.

Таким чином, за прострочення оплати відповідачем орендних та інших платежів, до стягнення з відповідача підлягає також 2 704,94 грн. інфляційних втрат та 740,34 грн. 3 % річних.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу та нарахованих штрафних та фінансових санкцій за прострочення оплати орендних та інших, передбачених договором платежів, водночас позивачем не доведено суду наявності обставин щодо покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов договору понад суми нарахувань, визнаних судом обґрунтованими.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/20377/17 позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 6 105,85 грн. пені, 2 704,94 грн. інфляційних втрат, 740,34 грн. 3 % річних.

Судовій збір в розмірі 1 579,95 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Верещак Людмили Євгенівни (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: 04119, АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа" (ідентифікаційний код 37053765, адреса: 03036, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 79) 6 105,85 грн. (шість тисяч сто п'ять гривень 85 коп.) пені, 2 704,94 грн. (дві тисячі сімсот чотири гривні 94 коп.) інфляційних втрат, 740,34 грн. (сімсот сорок гривень 34 коп.) 3 % річних та 1 579,95 грн. (одну тисячу п'ятсот сімдесят дев'ять гривень 95 коп.) судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 01.03.2018р.

Суддя С.М. Морозов