ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2018р. Справа №914/2358/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер Фуд», м.Чугуїв, Харківська область

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Біди Василя Ярославовича, м.Броди, Бродівський район, Львівська область

про стягнення 40942,88 грн.

Суддя Н.Мороз

При секретарі М.Бурак

Представники:

Від позивача: н/з

Від відповідача: н/з

Суть спору:

Позовну заяву подано Товариством з обмеженою відповідальністю «Мастер Фуд», м. Чугуїв, Харківська область до Фізичної особи-підприємця Біди Василя Ярославовича, м. Броди, Бродівський район, Львівська область про стягнення 40942,88 грн.

Ухвалою господарського суду від 17.11.2017р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 05.12.2017р.

Для об"єктивного та всестороннього вирішення спору, 05.12.2017р. розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідній ухвалі суду.

15.12.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", відповідно до положень якого Господарський процесуальний кодекс України було викладено у новій редакції. Згідно з п. 9 ч. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження або позовного провадження (загального або спрощеного).

Ухвалою від 10.01.2018р. суд продовжив розгляд справи за правилами позовного провадження зі стадії підготовчого провадження та ухвалив відкласти підготовче засідання на 30.01.2018р.

Ухвалою від 30.01.2018р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 13.02.2018р.

В судове засідання 13.02.2018р. представник позивача не з'явився. Листом від 15.01.2018р., який надійшов на адресу господарського суду 24.01.2018р., позовні вимоги підтримав та просить розглядати справу за відсутності представника позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Вимоги ухвал суду від 17.11.2017р., 05.12.2017р. та 10.01.2018р. не виконав, відзиву на позов не подав.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, поданого позивачем на виконання вимог ухвали суду, фізична особа-підприємець Біда Василь Ярославович зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, куди і скеровувались ухвали господарського суду від 17.11.2017р., 05.12.2017р., 10.01.2018р. та від 30.01.2018р. рекомендованими листами з повідомленням про вручення, котрі повернуті з відміткою відділення поштового зв'язку: «за закінченням встановленого строку зберігання».

Згідно приписів п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. №18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача або його представника та за відсутності його відзиву на позов, в порядку ст.165 ГПК України, за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, створивши у відповідності до ст. 13 ГПК України сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов"язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Однією з підстав виникнення зобов"язань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

02.12.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мастер Фуд» (позивач, за договором - «поклажодавець») та Фізичною особою-підприємцем Біда Василь Ярославович (відповідач, за договором - «зберігач») було укладено договір відповідального зберігання № 3/14-ОХ.

Відповідно до п. 1.1. договору, протягом строку дії даного договору зберігач зобов'язується на платній основі надавати послуги з відповідального зберігання майна поклажодавця, а поклажодавець зобов'язується приймати і оплачувати надані зберігачем послуги.

Згідно п. 1.3. договору, назва, кількість і вартість майна, яке передається на відповідальне зберігання, вказуються в видаткових накладних на передачу на відповідальне зберігання, які є невід'ємною частиною даного договору.

У відповідності до п. 2.1. договору, передача поклажодавцем зберігачу майна на відповідальне зберігання оформляється видатковою накладною на передачу на відповідальне зберігання за підписами уповноважених представників сторін.

Згідно п. 7.1 договору, даний договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2014р. Якщо жодна із сторін договору за десять днів до його закінчення не заявила про його припинення, договір вважається продовженим на тих же умовах та на той же строк (п. 7.2. договору).

На виконання умов договору, 05.05.2015р. позивач передав відповідачу на відповідальне зберігання майно на загальну суму 37220,80 грн., згідно переліку вказаного в акті прийому-передачі №580. Передача майна на зберігання за договором №3/14-ОХ підтверджується актом прийому-передачі №580 від 05.05.2015р. та товарно-транспортною накладною №Р580 від 05.05.2015р., підписаними та скріпленими печатками сторін (в матеріалах справи).

Відповідно до п. 4.1.5. договору, зберігач зобов'язаний повернути в схоронності майно, передане на відповідальне зберігання, на першу вимогу поклажодавця або по закінченні строку дії даного договору.

02.10.2017р. позивач направив вимогу щодо повернення майна вих. №25/09 від 25.09.2017р. на юридичну адресу відповідача - АДРЕСА_1 та на адресу - АДРЕСА_2 (докази направлення в матеріалах справи). Згідно вимоги позивач просить відповідача повернути протягом семи днів майно отримане на відповідальне зберігання та повідомляє, що у разі неповернення вказаного майна протягом 15 днів після настання встановленого строку повернення майна, майно вважатиметься втраченим і у такому разі позивач вимагає відшкодування збитків за втрату майна в розмірі вартості втраченого майна на суму 37220,80 грн. Вказана вимога отримана відповідачем 12.10.2017р. за двома адресами, що вбачається з роздруківки із сайту Укрпошти, проте, відповідач майна на вимогу позивача не повернув та коштів за втрачене майно не перерахував.

Згідно п. 6.1. договору, за втрату (недостачу) майна, переданого на відповідальне зберігання, зберігач відшкодовує поклажодавцеві в повному розмірі збитки, спричинені такою втратою (нестачею), у тому числі вартість втраченого чи недостаючого майна, вказану в видаткових накладних на передачу товару на відповідальне зберігання, а також виплачує штраф в розмірі 10% від вартості втраченого (недостаючого) майна. Збитки належать відшкодуванню незалежно від сплати штрафних санкцій. Сторонами погоджено, що майно вважається втраченим, а поклажодавець має право вимагати повернення збитків за втрату майна без надання яких-небудь додаткових доказів, у випадку, якщо майно не було повернуто поклажодавцю протягом 15 календарних днів після настання встановленого строку повернення майна.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, щодо повернення переданого на зберігання майна, позивач звернувся з позовом до суду посилаючись на п. 6.1. договору відповідального зберігання №3/14-ОХ та просить суд стягнути з відповідача 37220,80 грн. - вартості неповернутого майна та 3722,08 грн. - штрафу.

Згідно ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 938 ЦК України, зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

У відповідності до ч.1 ст. 953 ЦК України, зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Згідно ст. 950 ЦК України передбачено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості (ст. 951 ЦК України).

Згідно з приписами статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до умов ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на наведене, враховуючи відсутність спростувань з боку відповідача, суд вважає позовну вимогу щодо стягнення вартості неповернутого майна на суму 37220,80 грн. підставною, обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню. Доказів зворотнього суду не надано.

Стаття 216 ГК України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування саме до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених законами та договором. При цьому, у відповідності до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У відповідності до п.3 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно умов п. 6.1. договору, за втрату (недостачу) майна, переданого на відповідальне зберігання, зберігач виплачує поклажодавцеві штраф в розмірі 10% від вартості втраченого (недостаючого) майна.

Відтак, на підставі п. 6.1. договору, позивачем правомірно нараховано відповідачу 10% штрафу на суму 3722,08 грн. у зв'язку із втратою майна переданого на відповідальне зберігання.

Таким чином, сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у зв'язку з неповерненням переданого за договором на відповідальне зберігання майна, підтверджена матеріалами справи та становить 37220,80 грн. - вартості неповернутого майна та 3722,08 грн. - штрафу.

Згідно ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового засідання, відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 46, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Біди Василя Ярославовича, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер Фуд», Харківська область, м. Чугуїв, мікрорайон Авіатор, б. 162 () - 37220,80 грн. - вартості неповернутого майна, 3722,08 грн. - штрафу та 1600,00 грн. - судового збору.

Рішення складено 21.02.2018р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Мороз Н.В.