РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.02.2018Справа № 910/21495/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., дослідивши матеріали господарської справи

за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця»

до відповідача Державного агентства резерву України

про стягнення 416 863,35 грн.,

Представники:

від позивача Кобко О.Л. (за дов.)

від відповідача Ващенко В.В. (за дов.)

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства резерву України про стягнення 416 863.35 грн. за договором № Л/НР-0315з/НЮ від 11.06.2003.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання по відшкодуванню витрат за зберігання матеріальних цінностей за 3-й квартал 2017 року.

Суд своєю ухвалою від 04.12.2017 порушив провадження у справі № 910/21495/17.

Відповідач позовні вимоги відхилив у повному обсязі, зазначивши, що позивач не узгодив з відповідачем витрати за зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 3 квартал 2017 року та не підписав з відповідачем відповідний акт взаєморозрахунків фактичних витрат.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

11.06.2003 публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (зберігач) та Державний комітет з державного матеріального резерву, правонаступником якого є Державне агентство резерву України (комітет) уклали договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № Л/НР-0315з/НЮ (далі - Договір), за умовами якого комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з затвердженою номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом форми №1 (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 1.1. Договору, зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (далі - цінності) здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках зберігача.

Комітет зобов'язаний відшкодувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі (п. 3.1. Договору).

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що зберігач надає комітетові щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків на утримання цінностей мобілізаційного резерву за встановленою формою.

Згідно з п. 4.4. Договору, відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат у відповідності до п. 4.3. цього договору, не пізніше 30 числа місяця наступного за звітним кварталом.

Пунктом 4.5. Договору встановлено, що оплата робіт із закладення поставки цінностей до мобілізаційного резерву проводиться після отримання комітетом акта форми №1.

Позивач склав звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву у 3-му кварталі 2017 року та акт на відшкодування витрат на суму 416 863,35 грн.

13.10.2017 позивач супровідним листом № НРС-02/48 надіслав на адресу відповідача звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за 3-й квартал 2017 року, акт на відшкодування витрат, акт звірки взаєморозрахунків за 3-й квартал 2017 року, кошторис витрат на 2017 рік та інші документи.

23.10.2017 відповідач отримав ці документи, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією повідомлення про вручення поштового відправлення.

13.11.2017 позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату 416 863,35 грн.

Відповідач не сплатив позивачеві 416 863,35 грн.

Посилання відповідача на відсутність акту взаєморозрахунків фактичних витрат на заявлену позивачем суму як підстави для оплати послуг є не обґрунтованими, оскільки всі підтверджуючі документи понесених витрат, як те передбачено умовами Договору, в тому числі й акти взаєморозрахунків, було надіслано відповідачу, при цьому вказані звіти та акти не погоджені саме з боку відповідача. Сам факт не підписання (відмови від підписання) таких актів та звітів про витрати, за відсутності вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про те, що такі витрати не були понесені позивачем.

За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності (ч. 1 статті 936 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 946 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно з приписами статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України.

Згідно з нормами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 416 863,35 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов'язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 202, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного агентства резерву України (вул. Пушкінська, 28, м. Київ, 01004, код 37472392) на користь публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (вул. Гоголя, 1, м. Львів, 79007, код 40081195) 416 863,35 грн., 6 252,95 грн. судового збору.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана в порядку, передбаченому підпунктом 17.5 пункту 17 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України».

Повний текст рішення складено 02.03.2018.

Суддя С. А. Ковтун