РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року Справа № 906/888/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Огороднік К.М., суддя Тимошенко О.М. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сілі-Кор" на рішення Господарського суду Житомирської області від 11.12.2017 року у справі № 906/888/17 (суддя Шніт А.В.), повний текст рішення складено 18.12.2017 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"Сілі-Кор"

до Дочірнього підприємства "Коростишівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради

за участю прокуратури Житомирської області

про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви від 15.03.2017 зареєстрованої в реєстрі за № 441

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_1, за договором,

прокурор - Безпалов А.В.,

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ "Сілі-Кор" звернулось до Господарського суду Житомирської області суду з позовом про скасування заяви ДП "Коростиишівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради від 15.03.2017 року, зареєстрованої в реєстрі № 441 про скасування виданої раніше заяви (16.06.2015 року за реєстром № 1633) на вилучення з постійного користування частини земельної ділянки, яка надана для розробки піщаного кар'єру на території Харитонівської сільської ради Коростишівського району, квартали 23, 24, Шахворостівського лісництва, площею 39,4 га.

Ухвалою суду першої інстанції від 02.11.2017 року, серед іншого, задоволено заяву прокуратури Житомирської області про вступ у справу для представництва інтересів держави.

04.12.2017 року позивачем було подано заяву до суду першої інстанції про зміну предмету позову, зігідно якої останній просив суд визнати недійсним односторонній правочин заяву ДП "Коростишівський лісгосп АПК" ЖОКАП "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради від 15.03.2017 року, зареєстровану в реєстрі № 441 про скасування виданої раніше заяви (16.06.2015 року за реєстром № 1633) на вилучення з постійного користування частини земельної ділянки, яка надана для розробки піщаного кар'єру на території Харитонівської сільської ради Коростишівського району, квартали 23, 24, Шахворостівського лісництва, площею 39,4 га. Вказану заяву ухвалою суду від 05.12.2017 року прийнято до розгляду.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 11.12.2017 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить останнє скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Обгрунтовуючи подану апеляційну скаргу, позивач послався на те, що на момент вчинення відповідачем одностороннього правочину щодо скасування добровільної відмови від користування земельною ділянкою, були порушені права позивача та вказаний правочин суперечить вимогам чинного законодавства, а відтак, повинен був бути визнаний судом недійсним.

На адресу апеляційного господарського суду від Прокуратури Житомирської області надійшов письмовий відзив, відповідно до якого остання просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представником відповідача також було подано до суду письмовий відзив, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні прокурор та представник відповідача підтримали свої правові позиції, викладені в надісланих на адресу суду письмових відзивах та надали свої появнення.

Представник скаржника в судове засідання не з'явився, разом з тим, надіслав на адресу суду письмове клопотання, відповідно до якого просив суд здійнити розгляд справи без участі пресдтавників позивача.

Представник відповідача та прокурор проти розгляду справи по суті за відсутності представника скаржника не заперечили.

15.12.2017 року набрав чинності новий Господарський процесуальний кодекс України. Згідно підпункту 9 пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (редакція від 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відтак, розгляд апеляційної скарги ТзОВ "Сілі-Кор" на рішення Господарського суду Житомирської області від 11.12.2017 року у справі № 906/888/17 здійснюється за правилами ГПК України в редакції від 15.12.2017 року

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, врахувавши викладені парвові позиції сторін та прокуратури в апеляційній скарзі та відзивах на неї, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ТзОВ "Сілі-Кор" не підлягає задоволенню. При цьому суд керувався наступним.

Судом встановлено, що у матеріалах справи знаходиться лист ДП Коростишівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства Житомироблагроліс Житомирської обласної ради (далі - відповідач) № 29 від 15.02.2008 року, відповідно до якого відповідач не заперечував проти виділення земельної ділянки, яка розташована за межами населеного пункту, орієнтовною площею 49га, із земель, що знаходяться в постійному користуванні ДП Коростишівський лісгосп АПК, ОСОБА_2 (позивач), у разі отримання ним спеціального дозволу (ліцензії) на видобування піску будівельного.

Рішенням Житомирської обласної ради № 1299 від 11.09.2014 року позивачу надано гірничий відвід для видобування пісків будівельних на Південно-Східній ділянці Смолівського родовища піску будівельного на території Харитонівської сільської ради Коростишівського району, площею 39,4 га, терміном до 10.12.2019 року.

Рішенням Житомирської обласної ради від 28.05.2015 року № 1527 "Про зменшення розміру земельної ділянки" надано дозвіл на зменшення розміру земельної ділянки Шахворостівського лісництва, площею 39,4 га, на території Харитонівської сільської ради Коростишівського району, квартали 23, 24, яка перебуває у користуванні відповідача, для розробки піщаного карєру ТзОВ ОСОБА_2 (далі - позивач).

В матеріалах справи наявна заява-відмова відповідача від 16.06.2015 року, якою останній як землекористувач дав згоду на вилучення з постійного користування частину земельної ділянки, яка надана для розробки піщаного кар'єру на території Харитонівської сільської ради Коростишівського району, квартали 23, 24, Шахворостівецького лісництва, площею 39,4га, на користь позивача.

Як вбачається з відповіді Житомирської обласної ради №р-5-21/456 від 27.03.2015 року на лист позивача № 72 від 18.01.2017 року, вказана заява-відмова відповідача від 16.06.2015 року станом на час надання цієї відповіді є скасованою.

В матеріалах справи наявна заява відповідача від 15.03.2017 року , згідно якої останній вважає скасованою заяву на вилучення з постійного користування частину земельної ділянки, яка надана для розробки піщаного кар'єру на території Харитонівської сільської ради Коростишівського району, квартали 23, 24, Шахворостівецького лісництва, площею 39,4га, на користь позивача.

Позивач, вважаючи таке скасування безпідставним, звернувся до суду з позовом (з врахуванням заяви про зміну предмету позову від 30.11.2017 року), відповідно до якого просив суд визнати недійсним односторонній правочин - заяву від 15.03.2017 року зареєстровану в реєстрі за № 441.

В силу ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є таким юридичним фактом, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків. Такі права й обов'язки реалізуються в межах цивільного правовідношення і вони є відповідно його складовими елементами. Правочин як юридичний факт є лише однією з підстав виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, передбачених законом. У системі таких юридичних фактів правочини посідають особливе місце, вирізняючись серед них своїми специфічними ознаками. Правочинам, на відміну від деяких інших підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (наприклад, юридичних та фактичних вчинків, заподіяння шкоди) притаманне правомірне вольове вчинення особою, яка має належний статус суб'єкта цивільного права, юридичних дій, спрямованих на свідоме створення конкретного цивільного правового результату для себе або інших осіб. Правомірність правочину означає, що він не містить порушень відповідних вимог закону, загальних та спеціальних законодавчих заборон. Суб'єктом правочину може бути будь-який суб'єкт цивільного права, який має достатню правоздатність та дієздатність. Вольова спрямованість правочину характеризує внутрішнє суб'єктивне бажання особи, що реалізується через відповідну об'єктивно виражену форму виявлення (складання заповіту, прийняття спадщини, складання довіреності, підписання договору тощо). У правочині зовнішнє волевиявлення має бути адекватним внутрішній волі особи. Воля особи має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку. Тому, не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії (вчинки) особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 цієї ж статті ЦК України встановлено, що правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (ч. 3 ст. 202 ЦК України).

Згідно ст. 141 Земельного кодексу України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Разом з тим, лише власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою.

Судами встановлено, що постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.01.2016 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.04.2016 року у справі № 806/3237/15 за позовом заступника прокурора Житомирської області до Житомирської обласної ради треті особи: Державна інспекція сільського господарства в Житомирській області, ДП Коростишівський лісгосп АПК Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства Житомироблагроліс Житомирської обласної ради, ТзОВ "Сілі-Кор" про визнання протиправним та скасування рішення було скасовано рішення суду першої інстанції, позовні вимоги задоволені; визнане протиправним та скасоване рішення тридцять першої сесії Житомирської обласної ради VI скликання № 1527 від 28.05.2015 року "Про зменшення розміру земельної ділянки".

З огляду на це, станом на день розгляду справи судом першої інстанції, позивачем не надано відповідного рішення Житомирської обласної ради, яка згідно норм чинного законодавства уповноважена здійснювати розпорядження спірною земельною ділянкою, щодо припинення права постійного користування, яким володіє відповідач.

Відтак, заява відповідача від 15.03.2017 року, згідно якої останній вважає скасованою заяву на вилучення з постійного користування частину земельної ділянки, яка надана для розробки піщаного кар'єру на території Харитонівської сільської ради Коростишівського району, квартали 23, 24, Шахворостівецького лісництва, площею 39,4 га, на користь позивача, не має ознак одностороннього правочину, оскільки сама по собі не спричиняє будь-яких правових наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Крім того, судом першої інстанції вірно зауважено про те, що за загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Тобто, потерпіла особа не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Як зазначено вище, позивачем при зверненні до суду (з врахуванням заяви про зміну предмету позову від 30.11.2017) предметом позову було визначено - визнання недійсним одностороннього правочину - заяви від 15.03.2017 року.

Разом з тим, предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Позовна вимога про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви від 15.03.2017 року не призводить до поновлення порушеного права позивача.

Крім того, відповідачем до матеріалів справи було долучено копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.04.2016 року у справі № 806/3237/15 за позовом заступника прокурора Житомирської області до Житомирської обласної ради про визнання протиправним та скасування рішення від 28.05.2015 рок № 1527 "Про зменшення розміру земельної ділянки". Вказаним судовим рішенням було встановлено, що згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 року № 610-р Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок (далі - ділянки) Міністерству екології та природних ресурсів, Міністерству аграрної політики та продовольства, Міністерству оборони, Державному агентству лісових ресурсів та Державному агентству земельних ресурсів до законодавчого врегулювання питань запобігання зловживанням у цій сфері наказано зупинити прийняття рішень про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення, крім випадків, коли за умови обґрунтування неможливості реалізації альтернативних варіантів вирішення питання ділянки вилучаються і передаються у постійне користування та/або в оренду, серед іншого, за рішенням Кабінету Міністрів України - для видобування корисних копалин відповідно до спеціальних дозволів на користування надрами. Відповідно до цього Розпорядження, вказаним органам необхідно відкликати раніше надану згоду на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення у разі, коли місцевими органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування не прийнято відповідні рішення або коли за результатами перевірки встановлено, що такі рішення прийняті з порушенням вимог законодавства.

Тобто вказаним Розпорядженням фактично накладений мораторій на вилучення земельних ділянок лісогосподарського призначення для видобування корисних копалин. Таке вилучення є можливим за відповідним рішенням Кабінету Міністрів України, яке стосовно земельної ділянки Шахворостівського лісництва, площею 39,4 га, на території Харитонівської сільської ради Коростишівського району, квартали 23, 24, яка перебуває у користуванні відповідача не приймалося.

Відтак, спірне рішення про зменшення розміру земельної ділянки, яке за своєю сутністю є рішенням про вилучення земельної ділянки у постійного землекористувача - ДП Коростишівський лісгосп АПК з одночасною зміною її цільового призначення, прийняте Житомирською обласною радою неправомірно та є таким, що не відповідає вимогам чинного земельного законодавства.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного рішення) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зважаючи на все вищевикладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції повністю погоджується з висновком Господарського суду Житомирської області про те, що оспорювана заява відповідача від 15.03.2017 року ніяким чином не порушила права та охоронювані законом інтереси позивача, так як здійснена була на виконання вимог чинного законодавства, а доводи позивача, викладені останнім в апеляційній, скарзі спростовуються усіма вищенаведеними встановленими судами обох інстанцій фактами та наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, в суді апеляційної інстанції представником відповідача було подано клопотання про долучення розрахунку судових витрат з додатками.

Вдповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. В силу ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Понесені відповідачем витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката підтверджуються відповідними доказами, а саме: платіжним дорученням № 90 від 01.02.2018 року № 0410001 на суму 1000 грн., копією договору про правову допомогу № 6 від 01.02.2018 року та копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1

Враховучи приписи ГПК України, колегія суддів вважає за доцільне стягнути з позивача вказану суму понесених відповідачем витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 1000 грн.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сілі-Кор" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 11.12.2017 року у справі № 906/888/17 - без змін.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сілі-Кор" (Житомирська область, Коростишівський район, м. Коростишів, вул. Пролетарська, 2, і. к. 35006692) на користь Дочірнього підприємства "Коростишівський лісгосп АПК" Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради (Житомирська область, Коростишівський район, м. Коростишів, вул. Різдвяна, 80-а, і.к. 32062890) 1000 грн. витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката.

3. Доручити Господарському суду Житомирської області видачу відповідного наказу.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст.ст.287-291 ГПК України.

5. Матеріали справи № 906/888/17 повернути Господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Саврій В.А.