Суд
УХВАЛА

02 березня 2018 року

м. Київ

справа № 906/533/15

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Кушніра І.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Севрука Сергія Володимировича на рішення Господарського суду Житомирської області від 24.06.2015 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.08.2015

за позовом Фізичної особи-підприємця Севрука Сергія Володимировича

до Публічного акціонерного товариства "Житомиргаз"

про зобов'язання здійснити перерахунок спожитого природного газу за період 25.02.2015 по 26.02.2015,

ВСТАНОВИВ:

09.11.2017 (згідно із реєстраційним штампом РАГС) Фізичною особою-підприємцем Севруком Сергієм Володимировичем подано касаційну скаргу на рішення Господарського суду Житомирської області від 24.06.2015 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 до Вищого господарського суду України.

На підставі пункту 5 статті 31, підпункту 6 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) та за розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України № 38-р від 15.12.2017 вказану касаційну скаргу разом зі справою № 906/533/15 передано до Касаційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2018 року у справі №906/533/15 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

Відповідно до підпункту 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали поданої касаційної скарги, суддею-доповідачем встановлено, що вона не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент її подання).

Відповідно до частини 1 статті 110 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 15.12.2017), касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Фізичною особою-підприємцем Севруком Сергієм Володимировичем касаційну скаргу на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 подано 09.11.2017, про що свідчить реєстраційний штамп Рівненського апеляційного господарського суду, тобто скаржником пропущено строк, встановлений ст. 110 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 15.12.2017), для подання касаційної скарги.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на її подання, яке обґрунтовано тим, що лише 02.11.2017 скаржником отримано копію постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 12.08.2015, про що свідчить відповідна відмітка на заяві про отримання копії рішення.

Дослідивши доводи скаржника, суддя-доповідач, дійшов висновку, що клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження є необґрунтованим, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 53 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017) за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Згідно цієї норми суд касаційної інстанції, у кожному конкретному випадку повинен, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінки доводів щодо причин їх пропуску, зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску такого строку.

Відповідно до наведеної норми суд касаційної інстанції має оцінити доводи заявника, інші можливі обставини, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску такого строку.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже можливість поновлення пропущеного строку судом касаційної інстанції не є необмеженою, а вирішення цього питання пов'язується із наявністю поважних причин пропуску строку.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином вказане рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

Як вбачається з матеріалів справи, конверт, в якому була направлена постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 12.08.2015, був повернутий за закінченням терміну зберігання 14.09.2015. Адреса на конверті (10014, АДРЕСА_1) співпадає з адресою зазначеною у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов'язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відтак можливість поновлення строку не є необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів щодо вчинення відповідних процесуальних дій, та виходячи із того, що після звернення в липні 2015 року до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Житомирської області від 24.06.2015, винесення 12.08.2015 Рівненським апеляційним господарським судом постанови, скаржник звернувся із касаційною скаргою лише 09.11.2017, тобто більше ніж через два роки після винесення постанови Рівненським апеляційним господарським судом, а поважних причин, які б суд касаційної інстанції міг оцінити та визнати поважними, у клопотанні не наведено.

Частиною 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017) визначено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

З огляду на викладене, оскільки касаційну скаргу подано після закінчення строку встановленого для її подання та наведені скаржником у заяві про поновлення строку підстави, визнаються неповажними, то така касаційна скарга підлягає залишенню без руху на підставі частини 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга не відповідає вимогам статті 111 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній до 15.12.2017).

Частиною 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній до 15.12.2017) встановлено, зокрема, що до скарги додаються докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Відповідно до підпунктів 2 пункту 2 частини 2 статті 4 цього Закону, в редакції чинній на час подання позовної заяви, за подання позовної заяви немайнового характеру розмір ставки судового збору складав 1 розмір мінімальної заробітної плати.

У відповідності до вимог пп. 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції до 15.12.2017) ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду становить 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом даного спору є зобов'язання здійснити перерахунок спожитого природного газу за період 25.02.2015 по 26.02.2015.

У зв'язку із тим, що позовна заява подана у квітні 2015 року, то при подачі касаційної скарги скаржник повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1 461,60 грн (1 218 грн x120%).

Разом з тим, додана до касаційної скарги квитанція № 23 від 03.11.2017 на суму 678,00 грн не може вважатися належним доказом сплати судового збору у встановленому законодавством розмірі.

Таким чином, з метою усунення допущених недоліків оформлення касаційної скарги скаржнику слід доплатити судовий збір у розмірі 783,60 грн, який має бути перерахований за такими реквізитами: отримувач коштів: УК у Печерському районі, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача: 820019, рахунок отримувача: 0007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 (лист Державної казначейської служби України від 01.12.2017 №16-08/1082-20145).

Враховуючи викладене та приписи підпункту 11 пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ), касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, які діяли до набрання чинності цієї редакцією Кодексу, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) .

Керуючись ст.ст. 110, 111 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017), статтями 174, 234, 290, 292, підпунктом 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції від Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ), Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Севрука Сергія Володимировича на рішення Господарського суду Житомирської області від 24.06.2015 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 у справі № 906/533/15 залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення недоліків до 19.03.2018.

2. Роз'яснити Фізичній особі-підприємцю Севруку Сергію Володимировичу, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. Кушнір