РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.02.2018Справа № 910/21290/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича комерційна фірма «Атлант-Плюс», Київська обл., м. Бровари

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаполісжитлобуд», м. Київ

Про стягнення 585274,75 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Шкарівська І.В.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича комерційна фірма «Атлант-Плюс» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаполісжитлобуд» (далі - відповідач) про стягнення 585 274,75 грн., з яких: 430 522,54 грн. основного боргу, 143 428,88 грн. пені, 11 323,33 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем умов Договору № 35 від 17.05.14. в частині оплати виконаних робіт, що зумовило нарахування позивачем пені, 3% річних та звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.17. порушено провадження у справі № 910/21290/17 та призначено її до розгляду на 12.12.17.

В зв'язку з неявкою в судове засідання 12.12.17. представника відповідача та невиконанням ним вимог ухвали суду від 30.11.17. розгляд справи відкладено на 09.01.17., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

09.01.18. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він надає власний розрахунок пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.18. суд дійшов висновку розгляд даної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 30.01.18.

12.01.18. позивачем через відділ діловодства суду подано відповідь на відзив, в якій Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича комерційна фірма «Атлант-Плюс» наголошує, що ним розмір пені розрахований вірно.

25.01.18. відповідачем подано відзив, в якому він вказує на те, що позивачем не доведено факту виконання відповідачу робіт та просить суд відмовити в задоволенні позову оскільки відсутні правові підстави для стягнення основного боргу, пені та 3% річних.

29.01.18. відповідачем подано клопотання про зменшення розміру пені на 50%.

Представники сторін в судове засідання 30.01.18. з'явились та проголосили, що ними було подано всі письмові докази, клопотання, заяви, пояснення по справі.

В судовому засіданні 30.01.18. судом встановлено, що під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 ГПК України, судом в порядку ч. 5 ст. ст. 185 ГПК України з'ясовано думку сторін щодо дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті.

За результатами судового засідання 30.01.18. закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/21290/17 до судового розгляду по суті на 20.02.18., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

В судовому засіданні 20.02.18. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 20.02.18. явку своїх повноважних представників не забезпечив, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 20.02.18. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

17.05.14. між позивачем (Підрядник) та відповідачем (Замовник) було укладено Договір підряду № 35 (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) підрядник приймає на себе зобов'язання на власний ризик та власними силами виконати за завданням Замовника у відповідності до умов Договору та чинного в Україні законодавства комплекс робіт по влаштуванню зенітних ліхтарів (Роботи) та об'єкті будівництва «Житлова та громадська забудова з автовокзалом на території по вул. Кільцева Дорога, 1, 1а, 1в, обмеженої вулицями Кільцева дорога, західною межею забудови по вулицях Теремківській та Жулянській і міською межею, у Голосіївському районі м. Києва», перша черга будівництва, перший пусковий комплекс ТРК (Об'єкт) та відповідно здати їх Замовнику у встановлений Договором строк, а Замовник зобов'язується здійснити приймання та сплатити вартість виконаних підрядником Робіт у відповідності до умов Договору.

Строк дії Договору встановлено в пункті 11.1 з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання ними своїх зобов'язань.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами Договір є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строк виконання Робіт за Договором становить до 30.12.16. Датою початку Робіт є дата підписання Договору (п. п. 1.2, 1.3 Договору).

Згідно з п. 2.1 Договору загальна вартість Робіт за ним становить 430 522,54 грн. з ПДВ, яка розрахована на підставі договірних цін (додатки № 1-3 до Договору).

Пунктом 2.2 Договору сторони погодили, що оплата Робіт за Договором здійснюється впродовж десяти банківських днів з дня підписання сторонами акту приймання виконаних робіт (Акт) за Договором.

Датою прийняття виконаних Підрядником та прийнятих Замовником робіт є дата підписання сторонами актів виконаних робіт (п. 4.1 Договору).

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем скріплено печатками та підписами наступні акти приймання виконаних підрядних робіт за Договором : № 1 від 30.12.16. на суму 49 281,00 грн., № 2 від 30.12.16. на суму 50 645,74 грн., № 3 від 30.12.16. на суму 330 595,80 грн., на загальну суму 430 522,54 грн.

Акти містять посилання на Договір та вказаний в Договорі Об'єкт.

Вказані акти підписані сторонами без зауважень чи заперечень.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Замовника за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання Підрядником прийнятих за Договором зобов'язань з виконання робіт на суму 430 522,54 грн.

При цьому, як відзначалось судом, за приписами п. 4.1 Договору датою прийняття виконаних Підрядником та прийнятих Замовником робіт є дата підписання сторонами актів виконаних робіт.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені позивачем акти виконаних робіт на загальну суму 430 522,54 грн. є належним доказом виконання позивачем робіт для відповідача за Договором, а отже виконання позивачем своїх зобов'язань з виконання робіт на суму 430 522,54 грн. здійснено в межах Договору та належним чином, а доводи відповідача щодо «недоведеності факту надання позивачем відповідачу послуг», викладені в письмовому відзиві на позовну заяву від 25.01.18., є юридично неспроможними та не приймаються судом.

Оскільки виконані підрядником Роботи за Договором на суму 430 522,54 грн. відповідачем оплачено не було, вказане зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як відзначалось судом, за приписами п. 2.2 Договору оплата Робіт за Договором здійснюється впродовж десяти банківських днів з дня підписання сторонами акту приймання виконаних робіт (Акт) за Договором.

Оскільки акти на загальну суму 430 522,54 грн. між сторонами були підписані 30.12.16., то 10 банківських днів для оплати це: 31.12.16., 02.01.17.-06.01.17., 09.01.17.-12.01.17. При цьому судом враховано, що згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.11.16 № 850-р враховуючи положення статті 73 Кодексу законів про працю України, у 2017 році на підприємствах, в установах, організаціях робота не проводитиметься у такі святкові дні і дні релігійних свят, зокрема: 1 січня - Новий рік (неділя); 7 січня - Різдво Христове (субота).

Посилання відповідача на лист Національного Банку України від 23.12.16. № 84-0008/10494 не приймається судом, оскільки останній встановлює регламент роботи системи електронних платежів саме НБУ.

Таким чином відповідач повинен був оплатити виконані позивачем за Договором Роботи в строк 12.01.17. включно.

Отже, строк оплати є таким, що настав, а борг відповідача перед позивачем за Договором за виконані проте не оплачені підрядні роботи становить 430 522,54 грн.

Позивач звертався до відповідач з двома вимогами про сплату наявної заборгованості (№ 25/10 від 25.10.17. та № 08/11 від 08.11.17.). Доказів погашення вказаної заборгованості відповідачем чи його відповіді на направлені вимоги сторонами до матеріалів справи не подано.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, відповідачем, роботи, виконані на підставі Договору, оплачено не було, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в сумі 430 522,54 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги все викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича комерційна фірма «Атлант-Плюс» про стягнення грошових коштів за виконані підрядні роботи за Договором на суму 430 522,54 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився простроченню по платежам, позивач просить суд на підставі п. 8.2 Договору стягнути з відповідача 143428,88 грн. - пені.

Згідно з п. 8.2 Договору, за прострочення Замовником строків оплати виконаних і прийнятих Замовником Робіт згідно умов Договору, Замовник сплачує Підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожний прострочений день.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Положеннями ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено факт прострочення виконання грошового зобов'язання, здійснено перерахунок пені з урахуванням викладеного вище, з врахуванням приписів ст. 232 Господарського кодексу України, строку настання виконання зобов'язання, дослідивши наданий відповідачем контррозрахунок, та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 57383,35 грн. пені за період з 13.01.17. по 13.07.17.

Пеню в розмірі 86045,53 грн. нараховане безпідставно, а тому суд відмовляє в позові в цій частині.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Зазначене клопотання обґрунтовано арештом коштів Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаполісжитлобуд» та неможливістю вільно користуватися відповідачем своїми грошовими коштами.

Нормами чинного законодавства України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України).

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків).

Разом з тим, відповідачем не подано суду жодних належних доказів на підтвердження викладених в заяві обставин його тяжкого фінансового стану, судом враховано значний строк прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань зі сплати грошових коштів та ігнорування ним направлених позивачем письмових вимог.

Також суд відзначає, що зменшення розміру неустойки у виняткових випадках є правом, а не обов'язком суду.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 11323,33 грн. - 3% річних.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

За перерахунком суду, розмір 3% річних становить 11323,33 грн., внаслідок чого вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 13, 74, 76-80, 129, 165, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаполісжитлобуд» (01004, м. Київ, вул. Червоноармійська/Басейна, б. 1-3/2, літ. А; ідентифікаційний код 34615529) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича комерційна фірма «Атлант-Плюс» (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Металургів, 32; ідентифікаційний код 36107594) 430 522 (чотириста тридцять тисяч п'ятсот двадцять дві) грн. 54 коп. основного боргу, 11 323 (одинадцять тисяч триста двадцять три) грн. 33 коп. 3% річних, 57383 (п'ятдесят сім тисяч триста вісімдесят три) грн. 35 коп. пені, 7488 (сім тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 44 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.02.18.

Суддя Т.М. Ващенко