ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2018 р. м. Київ Справа № 911/3369/17

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Компанія «ВТК Відродження», Київська обл., Макарівський р-н, смт Кодра

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Експансія», Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе

про стягнення 21869,73 грн.

Суддя Наріжний С.Ю.

За участю секретаря Ющенко А.В.

За участю представників учасників у справі:

від ТОВ «Експансія»: ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

до господарського суду Київської області звернулось ТОВ «Компанія «ВТК Відродження» з позовною заявою № 01-21/119 від 18.10.2017 до ТОВ «Експансія» про стягнення 21869,73 грн., що є заборгованістю Відповідача перед Позивачем за низкою договорів поставки, а саме: № 82 від 22.03.2013, № 105 від 22.03.2013, № 112 від 22.03.2013, № 585 від 22.03.2013 та № 1507-рв від 22.03.2013.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на порушення Відповідачем своїх обовязків щодо оплати товару, отриманого за вказаними договорами.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.11.2017 позовну заяву з доданими до неї документами повернуто позивачу без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 вказану вище ухвалу місцевого суду про повернення позовної заяви без розгляду скасовано; справу передано до суду першої інстанції для розгляду позовної заяви по суті.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.01.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/3369/17, встановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.02.2018.

31.01.2018 до суду надійшов відзив Відповідача від 31.01.2018 б/№ (вх. № 2100/18) на позовну заяву, згідно якого Відповідач заявив про пропуск Позивачем строку позовної давності та просив з цих підстав відмовити у задоволенні позову.

06.02.2018 в підготовче засідання зявились представники сторін і надали пояснення у справі. У судовому засіданні 06.02.2018 судом виконано завдання підготовчого провадження, передбачені ч. 1 ст. 177 ГПК України, та вирішено питання, зазначені у ч. 2 ст. 182 ГПК України.

06.02.2018 в підготовчому засіданні представниками сторін подано заяви про згоду на розгляд справи по суті в той самий день після закінчення підготовчого судового засідання в порядку ч. 6 ст. 183 ГПК України.

На підставі викладеного судом в порядку ч. 5 ст. 233 ГПК України було постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про закриття підготовчого провадження у справі № 911/3369/17 та призначення справи до розгляду по суті у судовому засіданні у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

06.02.2018 в судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав повністю та під час судових дебатів просив суд задовольнити позов. Також представник Позивача зазначив про переривання строків позовної давності у звязку з предявленням претензій Позивачем Відповідачу щодо неналежного виконання зобовязань за договорами.

Представник Відповідача проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позов та просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. Також представник Відповідача зазначив про відсутність обставин переривання строків позовної давності в розумінні ст. 264 ЦК України.

В засіданні суду щодо розгляду справи по суті 06.02.2018 було оголошено перерву до 20.02.2018.

20.02.2018 на електронну пошту суду надійшло клопотання представника Позивача від 19.02.2018 № 01-21/169 (вх. № 3509/18) про розгляд справи без його участі.

20.02.2018 в судове засідання зявився представник Відповідача, підтримав раніше заявлену позицію щодо заперечень проти позову. Представник Позивача у судове засідання не зявився.

Згідно ст. 219 ГПК України, після судових дебатів суд виходить до нарадчої кімнати (спеціально обладнаного для ухвалення судових рішень приміщення) для ухвалення рішення, оголосивши орієнтовний час його оголошення.

У судовому засіданні 20.02.2018, відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Детально розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників у справі, зясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши подані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

22.03.2013 між ТОВ «Компанія «ВТК Відродження» (постачальник, позивач у справі) та ТОВ «Експансія» (покупець, відповідач у справі) було укладено Договір поставки № 82 (надалі також: Договір 82), відповідно до умов якого (п. 1.1., 1.2.) постачальник зобовязується передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити товар відповідно до умов договору. Товар поставляється в асортименті та за цінами, узгодженими сторонами договору в Специфікації (додаток № 1), яка є невід'ємною частиною договору. Кількість товару та асортимент конкретної партії вказується в замовленні, узгодженому сторонами у встановленому цим договором порядку.

Пунктом 2.6. Договору визначено, що оплата за товар здійснюється протягом 60 календарних днів від дати поставки за умови, що постачальник належним чином виконав вимоги п. 2.5. договору, зокрема обовязковою умовою оплати поставленого товару є наявність у покупця оформлених у встановленому порядку податкової і видаткової накладної та інших документів, передбачених розділом 4 договору.

Крім цього, на аналогічних умовах між Позивачем і Відповідачем були укладені Договір поставки № 105 від 22.03.2013, Договір поставки № 112 від 22.03.2013, Договір поставки № 585 від 22.03.2013 та Договір поставки № 1507-РВ від 22.03.2013.

За Договором 82 Позивачем було поставлено Відповідачу товар на підставі видаткової накладної № РН-0000007 від 29.03.2013 на суму 2520,00 грн. та видаткової накладної № РН-0000066 від 30.05.2013 на суму 532,80 грн.

За Договором 105 Позивачем було поставлено Відповідачу товар на підставі видаткової накладної № РН-0000008 від 29.03.2013 на суму 2520,00 грн. та видаткової накладної № РН-0000067 від 30.05.2013 на суму 710,39 грн.

За Договором 112 Позивачем було поставлено Відповідачу товар на підставі видаткової накладної № РН-0000006 від 29.03.2013 на суму 1512,00 грн., видаткової накладної № РН-0000012 від 29.03.2013 на суму 2520,00 грн., видаткової накладної № РН-0000065 від 30.05.2013 на суму 532,80 грн. та видаткової накладної РН-0000068 від 30.05.2013 на суму 710,39 грн.

За Договором 585 Позивачем було поставлено Відповідачу товар на підставі видаткової накладної № РН-0000010 від 29.03.2013 на суму 3192,00 грн. та видаткової накладної № РН-0000070 від 30.05.2013 на суму 887,99 грн.

За Договором 1507-РВ Позивачем було поставлено Відповідачу товар на підставі видаткової накладної № РН-0000009 від 29.03.2013 на суму 2520,00 грн. та видаткової накладної № РН-0000069 від 30.05.2013 на суму 532,80 грн.

Крім цього, як вбачається з позову та доданих документів, Позивачем було поставлено Відповідачу товар за видатковими накладними № РН-0000011 від 29.03.2013 на суму 2520,00 грн. та № РН-0000071 від 30.05.2013 на суму 710,39 грн., які містять посилання на Договір поставки № 127 від 22.03.2013, який Позивачем надано не було.

В той же час, як зазначає Позивач, Відповідачем не було здійснено оплату отриманого за вказаними вище накладними товару, у зв'язку з чим Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача заборгованість за поставлений товар на загальну суму 21869,73 грн.

У відзиві на позов Відповідач зазначає про пропуск строку позовної давності та просить суд застосувати строк позовної давності до вимог Позивача та відмовити у задоволенні позову з цих підстав.

Так, Позивачем у позові зазначено, що строк виконання Відповідачем зобовязань настав 22.03.2014.

При цьому, як вбачається з умов Договорів поставки, строк оплати отриманих товарів визначено протягом 60 календарних днів від дати поставки. Позивачем не надано доказів існування інших обставин щодо перенесення строків оплати за договорами.

Отже, враховуючи, що видаткові накладні, якими обґрунтовані позовні вимоги, датовані 29.03.2013 та 30.05.2013, кінцевий строк оплати отриманого за видатковими накладними товару є 28.05.2013 та 29.07.2013 відповідно.

Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно п. 4.2. Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (надалі також «Постанова Пленуму № 10»), у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму № 10, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як встановлено судом, матеріали справи не містять доказів оплати Відповідачем отриманого товару; у відзиві на позов Відповідач також не надав спростування тверджень Позивача щодо неоплати отриманого товару.

Таким чином судом встановлено наявність факту порушення Відповідачем прав Позивача за вказаними Договорами поставки щодо отримання плати за поставлений товар.

В той же час, як вже зазначено вище, кінцевий строк оплати отриманого за видатковими накладними товару є 28.05.2013 та 29.07.2013 відповідно, отже починаючи з 29.05.2013 та з 30.07.2013 відповідно, обовязок щодо оплати товару є простроченим.

У зв'язку з викладеним, перебіг строку позовної давності за Договорами поставки почався 29.05.2013 і 30.07.2013 за відповідними накладними, та є таким, що сплив 30.05.2016 і 01.08.2016 відповідно.

Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму № 10, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Заперечуючи проти заяви Відповідача про застосування строку позовної давності Позивач зазначає про те, що строк позовної давності переривався.

Зокрема Позивач посилається на вимогу ТОВ «Компанія «ВТК Відродження» від 17.04.2015 № 4/17/04-15 про погашення заборгованості, а також вимоги від 15.07.2016 № 15/07-4 і від 05.08.2016 № 04/08-6, з доказами направлення вимог, якими Позивач звертався до Відповідача щодо сплати заборгованості за Договорами поставки.

Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Так, Позивачем не надано суду доказів предявлення позову до Відповідача щодо стягнення заборгованості за вказаними Договорами поставки в межах встановленого строку позовної давності. Направлення вимог щодо погашення заборгованості, на які посилається Позивач, не є доказами переривання позовної давності в розумінні статті 264 ЦК України.

Позов у даній справі до Відповідача подано Позивачем 14.11.2017, отже Позивачем пропущено строк позовної давності щодо заявлених вимог.

Таким чином суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, про яку заявлено Відповідачем.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1600,00 грн. покладаються на Позивача.

Керуючись ст. 129, 233, 238, 240, 241, 256, п. 17.5. розділу ХІ ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Копію рішення надіслати учасникам у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Київської області протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено і підписано 27.02.2018.

Суддя С.Ю. Наріжний