КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"15" лютого 2018 р. Справа№ 910/10797/17

Київський апеляційний господарський суд

суддя: Мартюк А.І.

за заявою Публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ"

про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 25.05.2017 у справі №39/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

до Публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ"

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ"

про стягнення заборгованості

Суддя Мартюк А.І.

Представники:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Лавринович В.О. довіреність № Ордер серія КВ №408012 від 08.02.18

від третьої особи: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ" звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 25.05.2017 у справі №39/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до Публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ", третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" про стягнення заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії № 64-В/11/54/КЛ від 17.06.2011р. у сумі 41 615 675 доларів США 59 центів та 140 404 812,46 грн.

Рішенням Постійного діючого третейського суду про Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 25.05.2017р. у справі № 39/16 Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до Публічне акціонерне товариство "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ", третя особа Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" задоволено повністю. Стягнуто з Публічне акціонерне товариство "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ" на користь Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії № 64-В/11/54КЛ від 17.06.2011р. та на підставі Договору поруки 3 3 від 25.05.2015р., що станом на 03.06.2016р. склала 41 615 675 доларів США 59 центів та 140 404 812,46 грн., з яких:

- заборгованість за Кредитною лінією - 33 000 000,00 дол. США;

- проценти за користування Кредитною лінією - 8 615 675, 59 дол. США, що нараховані за період з 17.09.2013р. по 02.06.2016р. включно;

- пені за прострочення сплати заборгованості за Кредитною лінією - 29 851 095,19 грн., що нараховані за період з 26.05.2015р. по 03.06.2016р.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ" на користь Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" витрати по сплаті третейського збору у сумі 42 500,00 грн.

З 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Відповідно до п. 11 перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 р., заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.12.2017р. у справі № 910/10797/17 до Київського апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Господарського процесуального кодексу України справи щодо оскарження рішень третейських судів, про видачу наказів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними господарськими судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2018р. передано на розгляд судді: Мартюк А.І..

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.01.2018р. у справі № 910/10797/17 відкрито провадження справи та розгляд справи за заявою Публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ" про скасування рішення постійного діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 25.05.2017р. у справі № 39/16 призначено на 30.01.2018р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2018р. у справі № 910/10797/17 відкладено розгляд справи на 15.02.2018р.

26.01.2018 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника третьої особи надійшли пояснення по справі, в якому просить суд задовольнити заяву Публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ" та скасувати рішення постійного діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 25.05.2017р. у справі № 39/16.

26.01.2018 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника заявника надійшли додаткові пояснення по справі.

Зазначене вище рішення, Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" № 39/16 від 25.05.2017 мотивовано неналежним виконанням з боку третьої особи зобов'язання за кредитним договором, позивач направив відповідачу повідомлення-вимогу про повернення повної суми заборгованості, відповідно до договору поруки № 3 від 25.05.2015р. укладеного між позивачем та відповідачем, проте дана вимога відповідачем не виконана.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ" звернулось з заявою про його скасування.

В обґрунтування своєї заяви заявник вказує, що діюче законодавство не передбачає права осіб укладати третейську угоду про передачу на вирішення третейського суду невизначеної або необмеженої кількості спорів, які можуть виникнути між сторонами договору у майбутньому, спір про стягнення заборгованості з поручителя, що виражена в іноземній валюті (доларах США), не підвідомча третейським судам, винесеним рішенням не досліджено всіх обставин справи, стягнута заборгованість з відповідача в іноземній валюті суперечить діючому законодавству України.

Відповідно до частини 3 статті 51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

У відповідності до статті 350 Господарського процесуального кодексу України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо:

1) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про третейські суди" третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов'язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Також, частиною 1 статті 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім: спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на цінні папери, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті;

З матеріалів справи вбачається, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 25.05.2017 у справі № 39/16 прийнято у спорі, що виник внаслідок договору про відкриття кредитної лінії №64-В/11/54/КЛ від 17.06.2011р., який укладено між Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-ГТВ».

Розгляд справи здійснюється третейським суддею, призначеним відповідно до ст. 17 Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України".

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, позивач відкриває третій особі мультивалютну відновлювальну кредитну лінію, надає третій особі кредитні кошти у порядку та на умовах, визначених кредитним договором, а третя особа зобов'язується використовувати кредит на цілі, зазначені в п. 1.5. кредитного договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати позивачу проценти за користування кредитом, а також повернути наданий кредит у терміни, передбаченими кредитним договором а також виконати інші умови кредитного договору.

Відповідно п. 1.2. Кредитного договору в редакції Додаткового договору №2 від 25.05.2015 року, ліміт кредитної лінії складає:

а) з часу укладення цього Договору і по 15.04.2016 року - 33 000 000 (тридцять три мільйони) доларів США 00 центів;

б) з 16.04.2016 року по 15.05.2016 року - 22 000 000 (двадцять два мільйони) доларів США 00 центів;

в) з 16.05.2016 року по 15.06.2016 року - 11 000 000 (одинадцять мільйонів) доларів США 00 центів;

г) з 16.06.2016 року - 0 доларів США 0 центів.

Як вбачається з матеріалів справи, в рамках кредитної лінії, позивач надавав третій особі кредитні кошти в межах кредитної лінії, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі меморіальними ордерами та банківськими виписками.

Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору, третя особа зобов'язується сплачувати позивачу за користування кредитом проценти у розмірі, передбаченому кредитним договором. Проценти нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитною лінією в базовій валюті кредитного договору та на відповідні суми заборгованості за кредитною лінією в додаткових валютах кредитного договору.

Відповідно п. 6.2 Кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії кредитного договору із розрахунку фактичної кількості днів у році. Нарахування процентів починається з дня надання кредиту (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі.

Відповідно п. 6.3 Кредитного договору, проценти, нараховані відповідно до пунктів 6.1-6.2 кредитного договору, третя особа зобов'язана сплачувати щомісяця не пізніше 3 (трьох) робочих днів, наступних за днем закінчення періоду.

З метою забезпечення виконання третьою особою своїх зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки № 3 від 25.05.2015 року

Відповідного до п. 2.1. договору поруки обсяг відповідальності відповідача (поручителя) перед позивачем (кредитором) включає:

- зобов'язання повернути позивачу кредит, наданий в доларах США, гривні в межах кредитної лінії, відкритої строком до 16.06.2016 року за кредитним договором з граничним лімітом кредитування в сумі 33 000 000,00 (тридцять три мільйони) дол. США (з урахуванням індексу інфляції у разі прострочення повернення кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії в національній валюті України), в строк/и який/і зазначений/ються в Кредитному договорі, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Кредитним договором та/або цим договором - достроково;

В цьому договорі під терміном «граничний ліміт кредитування» розуміється найбільша сума ліміту кредитної лінії, яка зазначається в Кредитному договорі.

- зобов'язання в строк/и та в порядку, які передбачені в ст. 6. Кредитного договору, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Кредитним договором та/або цим договором, - до настання строків, зазначених в ст. 6 Кредитного договору - сплатити/чувати Позивачу проценти за користування кредитом за Кредитним договором;

- зобов'язання в строк/и, який/і зазначений/ються в Кредитному договорі, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Кредитним договором та/або цим договором, - до настання строку/ів, який/і зазначений/ються в Кредитному договорі - сплатити/чувати Позивачу комісійну винагороду за надання кредиту шляхом відкриття кредитної лінії в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень;

- зобов'язання відшкодувати документально підтверджені збитки, завдані Позивачу невиконанням та/або неналежним виконанням зобов'язань по Кредитному договору;

- зобов'язання сплатити Позивачу штрафні санкції, неустойки (пені, штрафи) за невиконання та/або неналежне виконання зобов'язань по Кредитному дог овору у строки та у розмірах, які зазначаються в Кредитному договорі;

- зобов'язання сплатити Позивачу будь-які інші платежі (якщо такі платежі передбачені умовами Кредитного договору) в строки і в порядку, встановлені в Кредитному договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За умовами п. 4.1. Договору поруки боржник (третя особа) та поручитель (відповідач) відповідають перед кредитором (позивач) як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Поручитель та боржник залишаються зобов'язаними перед кредитором до того моменту, поки всі зобов'язання за кредитним договором не будуть виконані повністю.

Згідно п. 4.2. Договору поруки, відповідальність відповідача наступає у випадку, якщо третя особа допустить прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки. відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно п. 4.3. Договору поруки, відповідач зобов'язаний погасити заборгованість третьої особи за кредитним договором за реквізитами, зазначеними в повідомленні позивача в наступні строки/терміни:

- протягом 1 (одного) робочого дня з дня направлення позивачем відповідачу повідомлення або в інший термін, зазначений у такому повідомленні, - якщо повідомлення витравлено через програмно-технічний комплекс "Система дистанційного банківського обслуговування клієнтів іFOBS" (систему дистанційного обслуговування клієнтів "Клієнт- Банк");

- протягом 6 (шести) робочих днів з дня направлення позивачем відповідачу повідомлення або в інший термін, зазначений у такому повідомленні, - якщо повідомлення направлене поштою за адресою відповідача вказаною в цьому Договорі або в Договорі банківського рахунку №РК03000983, укладеного між позивачем та відповідачем 30.07.2010 року;

- протягом 1 (одного) робочого дня з дня вручення відповідачу повідомлення або в інший термін, зазначений у такому повідомленні, - якщо повідомлення вручено відповідачу під підпис.

Відповідач зобов'язався виконати за третю особу зобов'язання за кредитним договором шляхом перерахування суми заборгованості, вказаної позивачем, в рахунок погашення такої заборгованості (п. 5.4.1. Договору поруки).

Як вбачається з матеріалів справ, третя особа своїх зобов'язань за кредитним договором не виконувала.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення-вимогу № 2528/5/28-2 від 12.03.2016 року щодо дострокового повернення повної суми заборгованості за Кредитним договором, однак, на день розгляду справи дана вимога не виконана.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

Укладений між Публічним акціонерним товариством «Сбербанк» та Товариством з обмежено^ відповідальністю «Інтер-ГТВ» Договір про відкриття кредитної лінії № 64-В/11/54КЛ від 17.06.2011 року, із змінами та доповненнями, відповідає змісту статті 1054 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що за кредитним договором банк (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання позивачем своїх зобов'язань у частині надання грошових коштів в межах визначеного ліміту підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по особовим рахункам та меморіальними ордерами.

Третя особа належним чином не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, а саме, в обумовленні строки не здійснила повернення позивачу кредиту та процентів у розмірах та терміни, що передбачені кредитним договором.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виконання зобов'язання, згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею), згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В якості забезпечення виконання третьою особою кредитних зобов'язань, між позивачем та відповідачем укладено Договору поруки № 3 від 25.05.2015 року, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався перед позивачем солідарно відповідати за належне виконання третьою особою умов Кредитного договору.

Як встановлено оскаржуваним рішенням, заборгованість третьої особи перед позивачем за Договором про відкриття кредитної лінії № 64-В/11/54КЛ від 17.06.2011 року в сумі 41 615 675 (сорок один мільйон шістсот п'ятнадцять тисяч шістсот сімдесят п'ять) доларів США 59 центів та 140 404 812 (сто сорок мільйонів чотириста чотири тисячі вісімсот дванадцять) гривень 46 копійок, підтверджена наявним в матеріалах справи доказами та відповідними розрахунками.

Дані обставини також підтверджуються Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» по справі № 38/16 від 28.04.2017 року, відповідно до якого, Третейським судом було вирішено стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-ГТВ» (09100. Україна. Київська обл.. вул. Леваневського, б. 85, ), з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вторметал» (02160, Україна, м. Київ, вул. Каунаська. 6.27, кв. 61, Код ) на користь Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (01601, м. Київ, вул. Володимирська. 46. рахунок №3739604 в ПАТ «Сбербанк», МФО 320627. ) заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії №64- В/11/54/КЛ від 17.06.2011 року, що станом на 03.06.2016 року склала 41 615 675 (сорок один мільйон шістсот п'ятнадцять тисяч шістсот сімдесят п'ять) доларів США 59 центів та 140 404 812 (сто сорок мільйонів чотириста чотири тисячі вісімсот дванадцять) гривень 46 коп.

Оскільки третя особа зобов'язання за Кредитним договором не виконала, позивач направив відповідачу повідомлення-вимогу про повернення повної суми заборгованості, проте дана вимога відповідачем не виконана.

Обставин вважати поруку припиненою згідно вимог чинного законодавства України (ст.559 Цивільного кодексу України) не встановлено.

Відповідно до ч. 1.2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредиторів маж право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до п. 11.16 Додаткового договору № 2 до договору про відкриття кредитної лінії № №64-В/11/54/КЛ від 17.06.2011р. усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з цього Договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного Договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», місцезнаходження якого: 03142, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрацію постійного діючого третейського суду від 15.03.2013р., видане Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду http://arbitrate.com.ua/. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті вказаного суду http://arbitrate.com.ua/. При цьому, сторони Договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовились, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" є остаточними і обов'язковими з дати його винесення. Умови Договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди; місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення Договору.

Частиною 1 статті 12 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує (частина 4 статті 12 Закону України "Про третейські суди").

Згідно з частиною 9 статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Разом з тим, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10.01.2008 № 1-рп/2008, гарантуючи судовий захист з боку держави, Основний Закон України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене.

Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24.02.2004 № 3-рп/2004). Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 Цивільного процесуального кодексу України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону).

Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що предметом третейської угоди може бути не лише спір, який існує на момент укладення такої угоди, а й будь-які спори, які виникатимуть між сторонами договору в майбутньому та передбачені третейською угодою.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд України у постанові від 08.04.2015 зі справи № 3-37гс15.

Отже, зі змісту Договору про відкриття кредитної лінії, зокрема, його пункту 11.16 вбачається, що третейське застереження відповідає вимогам статті 22 Закону.

Посилання заявника, що в силу положень чинного законодавства України третейський суд не може розглядати спори, що випливають із кредитних договорів, зобов'язання по яких виражено в іноземній валюті, не приймаються судом до уваги виходячи з наступного.

Постановою Верховного Суду України від 21.10.2015 №6-831/цс/15 роз'яснено, що норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Чинне законодавство України, як і ст.ст. 1, 5 і 6 Закону України ,,Про третейські суди", розмежовує поняття цивільних і господарських правовідносин.

Відповідно ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України зазначено, що Законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Кредитування суб'єктів господарювання врегульовано ст. 346 Господарського кодексу України, згідно з якою для одержання банківського кредиту позичальник надає банкові такі документи: клопотання (заяву), в якому зазначаються характер кредитної угоди, мета використання кредиту, сума позички і строк користування нею; техніко-економічне обґрунтування кредитного заходу та розрахунок економічного ефекту від його реалізації; інші необхідні документи.

Для зниження ступеня ризику банк надає кредит позичальникові за наявності гарантії платоспроможного суб'єкта господарювання чи поручительства іншого банку, під заставу належного позичальникові майна, під інші гарантії, прийняті у банківській практиці. З цією метою банк має право попередньо вивчити стан господарської діяльності позичальника, його платоспроможність та спрогнозувати ризик непогашення кредиту.

Кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачується ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом.

Включення до складу майна суб'єктів господарювання грошей, в іноземній валюті, для здійснення фінансових відносин, передбачено ч. 5 ст. 139 ГК України.

Згідно з ч. 2 ст. 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті, відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Отже, відносини у сфері кредитування суб'єктів господарювання, в тому числі в іноземній валюті, врегульовано нормами Господарського кодексу України та іншими актами законодавства.

Також слід врахувати, що згідно з приписами п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тобто, норми Закону виводять із компетенції третейських судів спори, коли за своєю природою одна з сторін спору - споживач перебуває не в рівних умовах з сильною фінансовою структурою - банком, а тому потребує посиленого судового захисту споживача в державному суді.

В даній справі стороною спору (боржниками) є суб'єкти господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність, на власний ризик та є вільним у виборі фінансових установ для кредитування.

Крім того, на підприємницькі (господарські] товариства не поширюються норми закону про захист прав споживачів, а тому не йдеться про наявність підстав для посилення судового захисту такого суб'єкта господарювання в державному суді, в тому числі у спорах про повернення кредитів, наданих в іноземній валюті.

Таким чином, оскільки господарські правовідносини щодо кредитування суб'єктів господарювання мають особливості регулювання, то відсутні підстави вважати правовідносини у даній справі подібними з правовідносинами у цивільній справі.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 п. 1,2 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України 1. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. ч. 1 ст 129, 234, 256, 346-351 Господарського процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ" про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 25.05.2017 у справі №39/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до Публічного акціонерного товариства "ЧЕРНІГІВ ВТОРЧОРМЕТ" третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала суду за наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду може бути оскаржена до Верховного Суду в апеляційному порядку, встановленому для оскарження рішення суду першої інстанції.

Суддя А.І. Мартюк