Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2018 р. м. Житомир Справа № 906/25/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

при секретарі: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представника за довіреністю від 10.10.2017р.

від відповідача: не з'явився.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт" (м.Золотоноша, Черкаська область)

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгпрестиж" (м.Житомир)

про стягнення 64761,25 грн.

Судове засідання проводилось в режимі відеоконференції з Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросвіт" звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгпрестиж" про стягнення 64761,25грн з яких: 58800,00грн основного боргу, 1241,15грн інфляційних, 478,45грн 3% річних та 4241,65грн пені за невиконання умов договору купівлі-продажу № 44/09 від 08.09.2017р.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 12.01.2018р зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судом визначено форму судового процесу як спрощене позовне провадження. Розгляд справи призначено на 08.02.2018р.

Ухвалою суду від 08.02.2018р розгляд справи було відкладено у зв'язку з неявкою представників сторін на 22.02.2018р.

Представник позивача в судовому засіданні 22.02.2018р позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 64761,25грн з яких: 58800,00грн основного боргу, 1241,15грн інфляційних, 478,45грн 3% річних та 4241,65грн пені та судовий збір.

Відповідач в судове засідання не зявився, уповноваженого представника не направив.

Слід зазначити, що на адресу господарського суду 22.02.2018р повернулись копії ухвал господарського суду від 06.02.2018р та від 08.02.2018р про відкладення розгляду справи, які направлялись господарським судом рекомендованою кореспонденцією з повідомленням на адреси відповідача зазначені у позовній заяві та договорі (10012, м.Житомир, вул.Гоголівська, буд.4), із відмітками відділення поштового зв'язку "за закінченням встановленого строку зберігання", "за незапитом" (а.с.54-63).

Cудом, відповідно до ст.11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", здійснено електронний запит № станом на 22.02.2018р та одержано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, щодо заданих показників пошуку - код ЄДРПОУ відповідача - 41186950, з якого вбачається, що місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгпрестиж" є: 10012, м.Житомир, вул.Гоголівська, буд.4 (а.с.76-80).

Враховуючи наведене суд приймає до уваги наступні положення законодавства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Виходячи з вимог частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

При цьому суд констатує, що відповідачем не подано клопотання, заяви, телеграми, в тому числі і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

На підтвердження існування між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросвіт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгпрестиж" правовідносин з купівлі-продажу позивачем надано до матеріалів справи примірник договору купівлі-продажу №44/09 від 08.09.2017р (далі - договір, а.с.65-66), відповідно до п.1.1 якого продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію і кількості, за ціною та на умовах, викладених у даному договорі та у рахунках-фактурах і накладних, які є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що найменування продукції: макаронні вироби в/г.

Місцем знаходження продукції: склад "продавця" (пункт 1.5 договору).

Згідно пункту 1.6 договору, загальна сума договору визначається як сума вартості всіх поставлених партій.

Відповідно до п.2.2 договору, датою поставки і переходу права власності і всіх ризиків є:

- при передачі товару на складі продавця або покупця дата накладної на відпустку товару покупцеві, яка видається продавцем, підписаної уповноваженими представниками сторін і скріпленої печатками сторін;

- при передачі продавцем товару транспортної організації для доставки покупцю дата товарно-транспортної накладної про передачу товару зазначеному перевізнику.

Згідно пункту 2.3 договору, сторони визначили, що у випадку, якщо на протязі 5 (п'яти) календарних днів з дня отримання товару покупець не надсилає продавцю письмової претензії за номенклатурою та кількістю продукції, продукція вважається остаточною прийнятою покупцем, а ціни та загальна вартість поставки продукції узгодженими. Витрати по перевезенню продукції сплачує покупець або на інших умовах за домовленістю сторін.

Відповідно до пункту 3.1 договору, сторони погодили, що оплата продукції здійснюється згідно з рахунком-фактурою продавця в національній валюті України в безготівковій формі на розрахунковий рахунок продавця.

Покупець зобовязується оплатити продукцію за поставку на умовах:

- 20% від суми, вказаної у рахунку-фактурі попередня оплата;

- 80% від суми, вказаної у рахунку-фактурі - на протязі 10 (десяти) банківських днів з дня одержання продукції на суму, вказану в видатковій накладній (пункт 3.2 договору).

Згідно п.5.1 договору, ціна продукції вказується у відповідних рахунках-фактурах, які є невідємною частиною даного договору.

Відповідно до пункту 6.1 договору, сторони погодили, за порушення умов договору сторони несуть взаємну цивільно-право відповідальність, передбачену чинним законодавством України.

Пункт 6.2 договору визначає, що в випадку несвоєчасної оплати за поставлену продукцію покупець сплачує:

- основну суму боргу;

- пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла у період, за яті сплачується пеня) від простроченої суми заборгованості за кожен день прострочення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на виконання зобов'язань за договором купівлі-продажу №44/09, ним було поставлено відповідачу товар на суму 73500,00грн. на підтвердження чого позивачем надано до матеріалів справи: рахунок-фактуру №СФ-0000298 від 11.09.2017р (а.с.67), видаткову накладну №РН-0000348 від 12.09.2017р на суму 73500,00грн. (а.с.69), товарно-транспортну накладну №348/09 від 12.09.2017р (а.с.70).

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що всупереч п.2.2 договору, відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, розрахунки за отриманий товар здійснив тільки в розмірі 20% попередньої оплати на суму 14700,00грн. У звязку з чим, на час розгляду справи заборгованість за договором купівлі-продажу №44/09 перед позивачем складає 58800,00грн. Крім того, у зв'язку з несвоєчасним проведенням відповідачем розрахунків, позивач, у позовній заяві, крім 58800,00грн основної заборгованості, просив стягнути з відповідача 1241,15грн інфляційних, 478,45грн 3% річних та 4241,65грн пені.

Представник позивача вказав, що товарно-транспортна накладна №348/09 від 12.09.2017р підписана водієм-експедитором відповідача, однак повідомив, що копію довіреності щодо особи, яка отримала товар надати суду не може.

В судовому засіданні суд звернув увагу позивача на те, що наданий ним примірник договору купівлі-продажу №44/09 від 08.09.2017р, який надісланий супровідним листом від 31.01.2018р, містить оригінальні печатку та підпис лише позивача, печатка та підпис відповідача не оригінальні.

З даного приводу представник позивача пояснив, що у позивача є тільки цей примірник договору, а печатка відповідача та підпис представника відповідача є скан-копією.

17.10.2017р позивачем була надіслана відповідачу претензія №1/10 від 17.10.2017р, однак вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення (а.с.71-73, докази надіслання а.с.74-75).

Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем у повному обсязі за вищевказаний товар, останній звернувся з позовом у даній справі.

Оцінивши в сукупності наявні в матеріалах справи документи господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт" не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч.1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Поряд з цим слід зазначити, що відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинитися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться про те, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Приписами статті 639 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У частині 1 статті 215 Цивільного кодексу України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У статті 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вимоги до письмової форми правочину містяться у ст.207 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що:

- правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони;

- правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку,

- правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами),

- правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

- використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

При цьому, відповідно до ст. 208 ЦК України, правочини між юридичними особами вчиняються у письмовій формі.

З огляду на вищезазначені норми законодавства, підпис особи на правочині свідчить про форму правочину, а саме: письмову, яка повинна бути дотримана при укладенні правочину між юридичними особами.

В даному випадку, як уже зазначалось, підпис представника ТОВ "Торгпрестиж" на договорі купівлі-продажу №44/09 від 08.09.2017р та печатка товариства не є оригінальними; доказів попереднього узгодження сторонами можливості використання при вчиненні правочинів відтворення підпису за допомогою сканкопіювання та письмової згоди сторін за зразками відповідного аналога їхніх власноручних підписів суду позивачем не надано. При цьому, відповідач участі в судовому засіданні при розгляді справи не приймав, а тому підтвердити чи спростувати факт підписання ним зазначеного договору, або ж ймовірної наявності іншого примірника договору з оригінальними підписами обох сторін, не вбачається за можливе.

За наведених обставин та враховуючи вимоги чинного законодавства щодо порядку та форми укладення правочинів юридичними особами, у суду відсутні підстави вважати наданий позивачем договір купівлі-продажу №44/09 від 08.09.2017р з ТОВ "Торгпрестиж" укладеним, та, відповідно, таким, що породжує у його сторін певні права та обовязки, передбачені цим договором. Тому посилання позивача на зазначені в даному договорі умови в обґрунтування позову судом до уваги не приймаються.

Звертаючись до суду, позивач також наполягав на тому, що обовязок відповідача оплатити товар виникає з факту прийняття товару відповідачем. При цьому, обовязок доведення факту прийняття товару, виходячи з вищезгадуваних приписів процесуального закону, покладається на позивача.

Як уже зазначалось у цьому рішенні, на підтвердження факту отримання відповідачем товару на суму 73500,00грн, позивачем надано видаткову накладну №РН-0000348 від 12.09.2017р на суму 73500,00грн (а.с.69), а також товарно-транспортну накладну №348/09 від 12.09.2017р (а.с. 70).

У вказаній видатковій накладній зазначено, що постачальником товару є ТОВ "Агросвіт", а одержувачем ТОВ "Торгпрестиж". При цьому, в накладній відсутнє по-перше, посилання на договір купівлі-продажу №44/09 від 08.09.2017р як підставу одержання товару; по-друге, відсутні печатка та підпис особи, яка цей товар отримала від імені ТОВ "Торгпрестиж" .

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р (далі-Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно п.2.2 вказаного Положення, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Відповідно до п.п.2.4 та 2.5 зазначеного Положення, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

У відповідності з п.2.15 Положення, первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників.

Положення щодо обов'язкових реквізитів первинного документа зазначені і в ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Зокрема, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з урахуванням вищезазначених норм Закону та Положення, первинні документи мають обов'язково містити особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. При цьому, повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Як встановлено судом, у наданій позивачем видатковій накладній №РН-0000348 від 12.09.2017р на суму 73500,00грн не зазначено відомостей про посаду і прізвище особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції зі сторони покупця. Також, в графі "отримав (ла)" зазначеної вище видаткової накладної відсутній підпис особи про отримання товару, яка діяла з боку покупця.

За таких обставин, видаткова накладна №РН-0000348 від 12.09.2017р на суму 73500,00грн не відповідає обовязковим вимогам ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", дотримання яких належним чином фіксує факт здійснення господарської операції між сторонами, а тому дана накладна не може вважатись належним доказом передачі товару позивачем відповідачу та прийняття його останнім. Довіреності на підтвердження повноважень щодо одержання відповідачем від позивача товарно-матеріальних цінностей матеріали справи також не містять.

При дослідженні наданої позивачем товарно-транспортної накладної судом встановлено, що товар за товарно-транспортною накладною №348/09 від 12.09.2017р на суму 73500,00грн отримав водій ОСОБА_2, про що свідчить вчинений останнім на товарно-транспортній накладній підпис.

Водночас, позивачем не надано, а в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач уповноважував водія ОСОБА_2 на отримання від імені товариства матеріальних цінностей за видатковою накладною №РН-0000348 від 12.09.2017р на суму 73500,00грн. Позивачем також не надано доказів укладення з транспортною організацією договору перевезення для доставки зазначеного в накладній №РН-0000348 від 12.09.2017р товару відповідачу.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що саме відповідач отримав товар за видатковою накладною №РН-0000348 від 12.09.2017р на суму 73500,00грн.

Сформована позивачем інформація по поточному банківському рахунку, названа банківською випискою №БВ-0000157 за 12.09.2017 (а.с.68) містить відомості щодо посилання ТОВ "Торгпрестиж" при перерахуванні коштів в сумі 14700,00грн за продукцію згідно рахунку №298 від 11.09.2017. Як стверджує позивач, вказані кошти перераховані відповідачем як часткова оплата на підставі рахунку-фактури №СФ-0000298 від 11.09.2017р переданого 12.09.2017 за видатковою накладною №РН-0000348 від 12.09.2017р товару на суму 73500,00грн. Первинного платіжного документа відповідача матеріали справи не містять, як і засвідченої банківською установою банківської виписки по рахунку щодо вказаного перерахування коштів. Слід зазначити, що здійснена 12.09.2017 оплата згідно рахунку-фактури від 11.09.2017 може свідчити лише про попередню оплату товару, проте, не про його отримання 12.09.2017, оскільки призначення платежу (згідно наявних доказів) не містить посилання на видаткову накладну від 12.09.2017, товарно-транспортну накладну тощо. Всупереч доводам позовної заяви стосовно виникнення між сторонами правовідносин згідно з умовами договору купівлі-продажу №44/09 від 08.09.2017р, жодного посилання на вказаний договір як підставу перерахування коштів відповідачем не зазначено. Тож навіть перерахування коштів відповідачем у якості попередньої оплати за товар будь-яким чином не доводить факту існування між сторонами правовідносин згідно з умовами договору купівлі-продажу №44/09 від 08.09.2017р, а також не підтверджує спірної у справі обставини передачі-прийому відповідачу товару за видатковою накладною №РН-0000348 від 12.09.2017р на суму 73500,00грн, заборгованість за який заявлена до стягнення у даній справі.

Також, не може бути прийнятий до уваги судом як належний доказ обставин, покладених в основу позову, наданий позивачем акт звірки взаєморозрахунків між сторонами (а.с.68), оскільки складений в односторонньому порядку позивачем.

З урахуванням недоведеності позивачем факту передачі відповідачу товару за видатковою накладною №РН-0000348 від 12.09.2017р на суму 73500,00грн, суд відмовляє у позові щодо стягнення заявленої суми боргу 58800,00грн, а також, у позові про стягнення нарахованих на суму заборгованості 241,15грн інфляційних, 478,45грн 3% річних та 4241,65грн пені. При цьому, слід зауважити, що заявлена до стягнення пеня нарахована позивачем відповідно до умов договору купівлі-продажу №44/09 від 08.09.2017р з ТОВ "Торгпрестиж", укладення якого позивачем належним чином не доведено.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросвіт" про стягнення 64761,25грн з яких: 58800,00грн основного боргу, 1241,15грн інфляційних, 478,45грн 3% річних та 4241,65грн пені.

Судові витрати, відповідно до ст.129 ГПК України, у звязку з відмовою у задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.123, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 27.02.18

Суддя Кравець С.Г.

Друк. :

1 - в справу,

2 - позивачу (рек. з пов.),

3- відповідачу (рек. з пов.).