ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2018 р.Справа № 922/5/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Косенко К.Д.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Харківської області, м. Харків
до Міської державної лікарні ветеринарної медицини, м. Харків
про стягнення 36559,86 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність № 10-0/1606 від 09.02.2018 р.);

відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 3/01-19 від 26.02.2018 р.)

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Держпродспоживслужби в Харківської області, м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Міської державної лікарні ветеринарної медицини, м. Харків (далі за текстом - відповідач) 36559,86 грн.

Позов обґрунтовано з посиланням на те, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24.05.2017 р. по справі № 638/15836/16-ц з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківської області на користь гр. ОСОБА_3 стягнуто заробітну плату в сумі 36559,86 грн. за час вимушеного прогулу. При цьому, позивач зазначає, що ОСОБА_3 є працівником Міської державної лікарні ветеринарної медицини, м. Харків, кошторисом якого і передбачено оплату заробітної плати, в т.ч. ОСОБА_3

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.01.2018 р. позовну заяву Головного управління Держпродспоживслужби в Харківської області, м. Харків прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено розгляд справи по суті на 12.02.2018 р.

Ухвалою господарського суду від 12.02.2018 р. розгляд справи відкладено на 26.02.2018 р. в звязку з неявкою на судове засідання представника відповідача.

В процесі розгляду справи відповідач надав суду відзив (вх. 5329 від 26.02.2018 р.) в якому просить суд в задоволенні позову відмовити. Однак, враховуючи те, що відзив подано відповідачем з порушенням вимог ст. 165 ГПК України, а саме поза межами строку, визначеного для його подання ухвалою від 16.01.2018 р., та без надання суду доказів його направлення іншій стороні у справі, суд залишає даний відзив без розгляду.

На судове засідання 26.02.2018 р. прибули представники позивача та відповідача.

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача заперечує проти задоволення позову з посиланням на його необґрунтованість.

Крім того, представник відповідача надав суду заяву (вх. № 5413 від 26.02.2018 р.) в якій просить суд оголосити перерву в судовому засіданні до закінчення розгляду Апеляційним судом Харківської області апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2017 р. у справі № 638/15836/16-ц.

Однак, зазначене клопотання не підлягає задоволенню, оскільки перегляд Апеляційним судом Харківської області на ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2017 р. у справі № 638/15836/16-ц не має жодного відношення до розгляду даної справи. Як наслідок, зазначені обставини, з урахуванням вимог 202, 216 ГПК України, не можуть бути підставами для оголошення перерви в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив наступні факти та обставини.

Як свідчить залучене до матеріалів справи заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.01.2017 р. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 24.05.2017 р. по справі № 638/15836/16-ц, які набрали законної сили, громадянин ОСОБА_4 працював начальником Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова на підставі наказу від 22.05.15 р. № 38-к.

Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області від 26.08.2016 р. № 116-к громадянина ОСОБА_4 звільнено з посади начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова на підставі п.1 ст. 41 Кодексу Законів про працю України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником державної установи, яке виявилось у невиконанні п. 5 Наказу № 157 від 22.07.2016 р.

В межах зазначеної судової справи № 638/15836/16-ц громадянин ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ від 26.08.2016 р. № 116-к Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про звільнення з посади начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова; поновити його на роботі на посаді начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова; стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, яка складає 34 050,85 грн.; допустити негайне виконання рішення.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.01.2017 р. по справі № 638/15836/16-ц позов ОСОБА_4 до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ від 26.08.2016 р. № 116-к Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова. Поновлено на роботі ОСОБА_4 на посаді начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова. В задоволенні іншій частини вимог відмовлено. Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова.

За поданою ОСОБА_4Д, апеляційною скаргою, рішення Апеляційного суду Харківської області від 24.05.2017 р. по справі № 638/15836/16-ц заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 січня 2017 року змінено. Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на користь ОСОБА_4 заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 36 559 (тридцяти шести тисяч п'ятсот п'ятдесяти дев'яти) грн. 86 коп. без урахування обов'язкових податків та платежів. Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на користь держави судовий збір в розмірі 1818 (одна тисяча вісімсот вісімнадцять) грн. 96 коп. за подачу апеляційної скарги ОСОБА_4 В іншій частині рішення залишено без змін.

Вказане рішення Апеляційного суду Харківської області в передбаченому законом порядку набрало законної сили.

Як свідчать матеріали справи, на виконання вищевказаних судових рішень з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області Головним управлінням державної казначейської служби України у Харківській області стягнуто суму в розмірі 36559 грн. 86 коп. (КЄКВ 2111), що підтверджується випискою по рахунку від 11.12.2017.

Разом з тим, як зазначає позивач, ОСОБА_3 являється працівником Міської державної лікарні ветеринарної медицини м. Харкова. Відповідно, саме кошторисом останньої передбачені кошти для здійснення платежів, у тому числі, по КЄКВ 2111 для виплати заробітної плати, зокрема працівнику ОСОБА_3

Міська державна лікарня ветеринарної медицини м. Харкова є юридичною особою. У відповідності до Закону України «Про ветеринарну медицину», є державною установою ветеринарної медицини, фінансування лікарні та її структурних підрозділів у 2016, 2017 роках здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету, що підтверджується відсутністю лікарні в мережі розпорядників та одержувачів коштів державного бюджету у 2016, 2017 роках.

З посиланням на зазначені обставини позивач вказує, що списання з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 36599,86 грн. в якості заробітної плати за час вимушеного прогулу, на виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 24.05.2017 р. по справі № 638/15836/16-ц, фактично змінює розмір бюджетних призначень за КЄКВ 2111 Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області, що на його думку, є порушенням частини 10 ст. 23 Бюджетного кодексу України.

За таких обставин, Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області вважає, що розмір сплаченої ним заробітної плати на користь ОСОБА_4 в сумі 36599,86 грн. має бути відшкодований на його користь Міською державною лікарнею ветеринарної медицини м. Харкова.

Вказані обставини стали підставами для звернення Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Зазначений принцип отримав подальше закріплення у нормах судоустрійного і процесуального законодавства, зокрема статті 19 Закону України «Про судоустрій і статус суддів в Україні», ст. 13 Закону ЦПК України.

Зокрема, п. 2-4, 7 ст. 19 Закону України «Про судоустрій і статус суддів в Україні» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Обовязковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Пунктами 1-2 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 5 ст. 11 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Як вже було зазначено вище, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24.05.2017 р. по справі № 638/15836/16-ц саме на Головне управління Держпродспоживслужби в Харківській області а не на Міську державну лікарню ветеринарної медицини м. Харкова покладено обовязок з виплати на користь гр.. ОСОБА_4 заробітної плати за час вимушеного прогулу в розмірі 36 559,86 грн. без урахування обов'язкових податків та платежів.

Сторони не заперечують того факту, що вказане рішення апеляційного суду переглядалося в касаційному порядку та було залишено без змін, тобто суд касаційної інстанції визнав правомірними висновки Апеляційного суду, викладені в зазначеному рішенні.

Оскільки зазначене судове рішення Апеляційного суду Харківської області набрало законної сили, воно є обовязковим як до виконання сторонами, так і для всіх органів державної влади, в т.ч. для суду іншої юрисдикції, та не може бути переглянути, скасоване або зупинене іншим державним органом чи особами поза межами судочинства.

Однак, поданий Головним управлінням Держпродспоживслужби в Харківській області позов фактично ставить під сумнів та містить в собі вимоги про перегляд висновків, викладених в рішенні Апеляційного суду Харківської області від 24.05.2017 р. по справі № 638/15836/16-ц, та намагання заявника перекласти обовязок, покладений на нього згідно з даним рішенням, на іншу особу, а саме, на Міську державну лікарню ветеринарної медицини м. Харкова, що є порушенням вимог ст. 129-1 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про судоустрій і статус суддів в Україні», ст. 18 ЦПК України, тощо.

Разом з тим, в разі незгоди з прийнятим судовим рішенням будь-яка особа має право на його оскарження в передбаченому законом порядку. Доводи позивача про те, що суди апеляційної та касаційної інстанцій нібито безпідставно залишили поза увагою його доводи щодо незаконності стягнення з нього заробітної плати в процесі розгляду справи № 638/15836/16-ц, з огляду на вищевказане, суд вважає позбавленими фактичного та правового обґрунтування, та як наслідок такими, що не можуть бути підставами для задоволення позовних вимог.

Посилання Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на положення ч. 10 ст. 23 Бюджетного кодексу України суд також вважає безпідставними, оскільки за змістом ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 року у справі №3-28гс12, постановах Вищого господарського суду України від 25.07.2017 у справі № 922/4081/16, від 08.08.2017 р. у справі № 910/599/17 та від 22.11.2017 р. у справі № 922/1512/17.

З урахуванням викладеного, суд визнає позовні вимоги Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області позбавленими фактичного та правового обґрунтування, а так само такими, що не відповідають, як матеріалам справи, так і вимогам чинного законодавства України. За таких обставин, заявлений позов не підлягає задоволенню.

Крім того, з урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, судові витрати у справі підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 01.03.2018 р.

Суддя ОСОБА_5