ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.02.2018 справа № 908/246/18

м. Запоріжжя

Суддя Носівець В.В., розглянувши матеріали

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Таврія» (70535, Запорізька обл., Оріхівський район, с. Юрківка, вул. Центральна, буд. 178)

до відповідача-1 публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (01011, м. Київ, вул. Лескова, буд. 9)

відповідача-2 ОСОБА_2 (АДРЕСА_2)

третя особа-1 приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Сенченко Валерій Михайлович (АДРЕСА_1)

третя особа-2 Оріхівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ( 70500, Запорізька обл., м. Оріхів, вул. Запорізька, буд. 59)

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Таврія» звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою № б/н від 14.02.2018 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сенченко Валерія Михайловича про звернення стягнення на предмет іпотеки від 06.05.2001 за № 1153. Разом із позовом ТОВ «Агрофірма «Таврія» надано заяву про забезпечення позову.

Позовну заяву зареєстровано в автоматизованій системі 14.02.2018, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/246/18 та здійснено автоматизований розподіл справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 14.02.2018 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями та визначено її до розгляду судді Носівець В.В.

Дослідивши подану позовну заяву суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод» шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини). При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

Так, в силу ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд. Систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

Згідно з ч. 3 ст. 22 названого Закону, місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб'єктний склад правовідносин і характер діяльності суб'єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством, а у разі відсутності прямої вказівки закону застосовується принцип розмежування підвідомчості за суб'єктним складом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить суд - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сенченко Валерія Михайловича про звернення стягнення на предмет іпотеки від 06.05.2001 за № 1153. В якості співвідповідачів позивачем зазначено публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов'язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов'язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов'язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов'язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб'єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України визначено, що суб'єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Судом встановлено, що відповідачем-2 у даному спорі є фізична особа ОСОБА_2, при цьому вказаний спір не є таким, що виник з відносин, в якому фізична особа, яка не є підприємцем, може бути стороною в господарському суді.

Таким чином, оскільки співвідповідачем у позовній заяві зазначено ОСОБА_2, тобто фізичну особу без статусу суб'єкта господарської діяльності, а даний спір не є таким, що виник з відносин, де фізична особа, яка не є підприємцем, може бути стороною в господарському суді, то наведене виключає можливість розгляду даної справи господарським судом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

На виконання приписів ч. 6 ст. 175 ГПК України суд роз'яснює, що договірні спори за участю фізичних осіб, які не є підприємцями, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відтак, суд відмовляє у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, заява ТОВ «Агрофірма «Таврія» про забезпечення позову судом не розглядається.

Також суд звертає увагу заявника, що в переліку найменувань предметів описів вкладення, які надані в якості доказів направлення сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів, зазначені лише додатки до позовної заяви. Копія позовної заяви від 14.02.2018 у переліку найменувань описів вкладення не зазначена.

Пунктом 3 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, тому повернення судового збору без відповідного клопотання сторони не допускається.

На підставі викладеного, керуючись ст. 20, п. 1 ч. 1, ч. 6 ст. 175, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Таврія» у відкритті провадження у справі за позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та до ОСОБА_2 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сенченко Валерія Михайловича про звернення стягнення на предмет іпотеки від 06.05.2001 за № 1153.

2. Позовні матеріали повернути заявнику.

Додаток (тільки заявнику): позовна заява № б/н від 14.02.2018 з додатками на 66 арк. (в т.ч. оригінали: заява про забезпечення позову № б/н від 14.02.2018. фіскалі чеки №№ 9380, 9381, 9382, 9383 від 14.02.2018, описи вкладення від 14.02.2018 на 8-ми арк., квитанція № 23 від 14.02.2018 про сплату судового збору в сумі 881,00 грн., квитанція № 24 від 14.02.2018 про сплату судового збору в сумі 1762,00 грн., довіреність № 12 від 13.02.2018.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 19.02.2018.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Носівець