ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.02.2018 Справа № 905/2579/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Поліщук А.І розглянув у відкритому судовому засіданні справу за Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут - Енергія» до фізичної особи-підприємця Сторожилової Ірини Олександрівни про стягнення заборгованості в розмірі 2246 грн.98 коп.

За участю представників сторін:

від позивача - Церковна О.Ю. - за довіреністю

від відповідача - не з'явився

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія», звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до фізичної особи-підприємця Старожилової І.О. про стягнення заборгованості в сумі 2246,98 грн., у тому числі основний борг в сумі 1863,73 грн., пеня в сумі 242,83 грн., інфляція в сумі 112,37 грн. та три проценти річних в сумі 28,05 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на невиконання відповідачем грошових зобов'язань за договором про постачання теплової енергії №498 від 14.12.2016р., акти про підключення/відключення опалення, рахунки з актами приймання-передачі теплової енергії, розрахунок позовних вимог.

Відповідач у судові засідання 23.11.2017р., 18.12.2017р., 16.01.2018р., 13.02.2018р. не з'явився, причин неявки не повідомив. Поштова кореспонденція направлена на адресу відповідача поверталась з відміткою на конверті «за закінченням встановленого строку зберігання».

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець Старожилова Ірина Олександрівна (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) зареєстрована за адресою: 84500, Донецька область, м.Бахмут, вул.. 2-га Лісна, б.19, саме за цією адресою здійснювалось направлення поштової кореспонденції судом.

Частиною 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, відповідача було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст.ст.7,13 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Статтями 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У пункті 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку статей 80, 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про наступне.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Статтею 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

14.12.2016р. між Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (Виконавець) та фізичною особою-підприємцем Старожиловою І.О., був укладений договір №498 про постачання теплової енергії (далі - Договір), згідно з умовами якого позивач прийняв на себе зобов'язання постачати відповідачу теплову енергію у вигляді гарячої води в потрібних йому обсягах для об'єктів, вказаних в додатку №1 загальною площею 11,8 кв.м., а відповідач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені договором.

Згідно з п.2.1 Договору теплова енергія постачається споживачу у вигляді гарячої води в обсягах, вказаних в додатку №2, який є невід'ємною частиною цього договору.

За змістом додатку №1 до договору визначено адресу та площу опалюваного об'єкту відповідача - магазин у м.Бахмут по вул.Леваневського, 43, площею 11,8 кв.м.

У відповідності до пунктів 3.2.3., 6.1. та 6.3. Договору, оплата за теплову енергію здійснюється Споживачем щомісячно у грошовій формі, згідно платіжних документів, які пред'являються Виконавцем в порядку, передбаченому діючим законодавством України до двадцятого числа місяця наступного за звітним, у відповідності до встановлених тарифів (цін) та опалювальної площі.

Договір поширює свої дії на відносини, які виникли між сторонами з 14.12.2016р. по 31.12.2016р. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін письмово не заявить про його припинення (п.11.1, 11.4).

У судовому засіданні встановлено, що у спірний період сторони перебували в договірних відносинах. Факт постачання позивачем теплової енергії відповідачу підтверджується наданими до матеріалів справи актом про підключення опалення від 16.10.2016р. об'єкту за адресою м.Бахмут по вул.Леваневського, 43.

Позивачем були виставлені відповідачу рахунки № 4981216 від 31.12.2016р. на 495,62 грн., № 4980117 від 31.01.2017р. на 521,52 грн., № 4980217 від 28.02.2017р. на 472,45 грн., № 4980317 від 31.03.2017р. на 374,14 грн. на загальну суму 1863,73 грн. та акти прийому- передачі теплової енергії до кожного з вказаних рахунків на відповідну їм суму.

Зазначені рахунки та акти прийому - передачі отримані безпосередньо відповідачем, що засвідчено її підписом.

Факт постачання позивачем обсягів теплової енергії на вказану суму відповідачем не спростовано.

13 квітня 2017р. позивач отримав від ФОП Старожилової І.О. лист в якому відповідач просив розірвати Договір №498 від 14.12.2016р. та визнав свою заборгованість перед ТОВ «Бахмут-Енергія» на суму 1863,73 грн. Проте вказану суму боргу позивачу не сплатив.

З метою досудового врегулювання спору позивач 15.05.2017р. та 30.08.2017р. направляв відповідачу претензії з вимогою сплатити заборгованість по Договору №498 від 14.12.2016р., які залишені відповідачем без задоволення та без відповіді.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Всупереч викладеним правовим нормам та умов Договору №498 від 14.12.2016р., відповідач свого зобов'язання щодо повного розрахунку з позивачем за поставлену теплову енергію на виконав.

З огляду на викладене та на підставі наявних в матеріалах справи документів, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів факт постачання відповідачу теплової енергії на суму 1863,73 грн., та вважає, що вимоги позивача щодо стягнення суми невиконаного відповідачем грошового зобов'язання у розмірі 1863,73 грн. за Договором №498 підлягають задоволенню, оскільки вони є доказаними та обґрунтованими.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України прострочення відповідачем грошового зобов'язання тягне за собою обов'язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обов'язку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано інфляційні витрати у загальній сумі 112,37 грн. та три відсотки річних у сумі 28,05 грн.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат в межах періодів, визначених позивачем, суд дійшов висновку, що розрахунок є арифметично вірним, отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім стягнення суми основного боргу, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, позивач просить стягнути з відповідача пеню.

Відповідно до пункту 6.9 Договору, у разі несвоєчасної оплати наданих позивачем послуг споживач сплачує пеню, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення оплати. При надходженні платежів від споживача грошові кошти розподіляються наступним чином: у першу чергу погашення здійснюється в рахунок штрафних санкцій, грошові кошти, що залишені йдуть в рахунок погашення суми основного боргу.

За розрахунком позивача загальна сума пені за несвоєчасну оплату відповідачем рахунків № 4981216 від 31.12.2016р. на 495,62 грн., № 4980117 від 31.01.2017р. на 521,52 грн., № 4980217 від 28.02.2017р. на 472,45 грн., № 4980317 від 31.03.2017р. на 374,14 грн. складає 242,83 грн.

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р. визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Перевіривши розрахунок позивача в частині нарахування пені в межах періодів визначених позивачем, суд дійшов висновку, що розрахунок є арифметично вірним, отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.3 ст.129 Конституції України та ст.ст. 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Усупереч вказаним нормам, відповідач не надав господарському суду доказів, які спростовують доводи позивача, отже позовні вимоги ТОВ «Бахмут-Енергія» до фізичної особи-підприємця Старожилової І.О. підлягають задоволенню у повному обсязі.

З урахуванням норм ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача повністю.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут - Енергія» до фізичної особи-підприємця Сторожилової Ірини Олександрівни про стягнення заборгованості в розмірі 2246 грн.98 коп. - задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Сторожилової Ірини Олександрівни (84500, АДРЕСА_1; код ЄДРПОУ - НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут - Енергія» (84500, м.Бахмут, вул..Зелена, буд.41, ) суму основної заборгованості за фактично спожиту теплову енергію у розмірі 1863 (одна тисяча вісімсот шістдесят три) грн. 73 коп., пеню у розмірі 242 (двісті сорок дві) грн. 83 коп., інфляційні нарахування у розмірі 112 (сто дванадцять) грн.. 37 коп., 3% річних у розмірі 28 (двадцять вісім) грн. 05 коп.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Сторожилової Ірини Олександрівни (84500, АДРЕСА_1; код ЄДРПОУ - НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут - Енергія» (84500, м.Бахмут, вул..Зелена, буд.41, ) судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 13 лютого 2018 року.

Повний текст рішення складено та підписано 20 лютого 2018 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов