РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року Справа № 913/18/18

Провадження №13/913/18/18

Господарський суд Луганської області в складі головуючого судді Яресько Б.В.

за участю секретаря судового засідання Богуславської Є.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Восточний регіон, м. Запоріжжя

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДТЕК Свердловантрацит, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 101 903 грн 92 коп.

В присутності представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача: не прибув.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Восточний регіон (далі позивач, поставщик) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДТЕК Свердловантрацит (далі відповідач, покупець) заборгованість в сумі 89086 грн 46 коп., 3% річних в сумі 1859 грн 83 коп., інфляційне збільшення в сумі 6503 грн 31 коп. та неустойку в сумі 4454 грн 32 коп. Також просить витрати зі сплати судового збору в сумі 1600 грн 00 коп. покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №1796-СА від 10.10.2016 р. Відповідно до видаткової накладної №1 від 04.01.2017 р. у власність відповідача продукція (Колесо VULKOLLAN 172/355/095/315092.8 (аналог Вулколан 355-95 617-04-10011-0-01)) була поставлена в повному обсязі. Продукція була прийнята без зауважень, претензії або рекламації на адресу відповідача не надходила.

Положенням специфікації №б/н від 10.10.2016 р. встановлено, що розрахунки за продукцію здійснюються відповідачем протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки, тобто до 13.03.2017 р. Покупцю був виставлений рахунок УТВРЗ000002 від 04.01.2017 р. Товари оплачені не були в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 89086,46 грн. Рекомендованим листом 896 з описом вкладення 23.06.2017 р. Відповідач на претензію не відповів та не виконав обов'язок зі сплати за отримані товари. Станом на дату подання позову заборгованість не погашена.

Ухвалою суду від 05.01.2018 р. було відкрито провадження у справі, встановлено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження.

29.01.2018 р. представник відповідача ОСОБА_2, (довіреність № ББУ/СА80/СЛ/17 від 11.12.2017.) в судовому засіданні до початку розгляду справи по суті надала письмове клопотання №б/н від 26.01.2018 р. про залишення без розгляду справи №913/18/18 відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України в звязку з тим, що в договорі від 10.10.2016 р. № 1796-СА сторони передбачили розгляд спорів третейським судом.

Представник позивача в судове засідання 29.01.2018 р. не прибув.

В засіданні була оголошена перерва до 12.02.2018 р.

08.02.2018 р. від позивача на адресу Господарського суду Луганської області надійшло заперечення від 06.02.2018 р. проти клопотання, за яким позивач просить суд відмовити у задоволенні клопотання відповідача від 23.01.2018 р. №б/н та розглядати справу 913/17/18 в порядку господарського судочинства.

Представник позивача в судове засідання 12.02.2018 р. не прибув, в засіданні була оголошена перерва до 01.03.2018 р.

01.03.2018 р. представники сторін у судове засідання не прибули.

Розглянувши клопотання відповідача про залишення позову без розгляду відповідно до п. 7 ч.1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд його відхиляє, з огляду на наступне:

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду, або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті , але до подання ним першої заяви, щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність, або не може бути виконана.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що ч. 2 ст. 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, установлює юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами. Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб'єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи, у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду за захистом своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб'єктів правовідносин, у тому числі в судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. У зв'язку з викладеним у сторін існує виключно правова можливість, а не обов'язок звертатися до третейського суду. При цьому обмеження права звернення до господарського суду не допускається.

Відсутність взаємної згоди саме сторін спору на його вирішення комерційним судом (арбітражем), оформленої відповідним арбітражним застереженням, незалежно від попередньої домовленості про це, виключає можливість розгляду спору таким судом.

У разі відсутності такого застереження господарський суд зобов'язаний залишити позов без розгляду лише за наявності волі обох сторін про розгляд конкретного спору третейським судом, оформленої відповідним зверненням до суду.

Як вбачається з заперечень позивача на клопотання відповідача щодо залишення позову без розгляду, позивач заперечує проти розгляду спору третейським судом і відповідно зазначена третейська угода, що міститься в договорі поставки не може бути виконана.

За таких обставин, в звязку з неможливістю виконання третейської угоди відсутні підстави для залишення позову без розгляду відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Провадження у справі було відкрито 05 січня 2018 року, таким чином строк встановлений ст. 248 Господарського процесуального кодексу України спливає.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Луганської області встановив наступне.

10.10.2016 р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Восточний регіон» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» був укладений договір поставки № 1796-СА відповідно до умов якого позивач зобовязався поставити у власність відповідача продукцію, а останній прийняти та оплатити її відповідно до умов договору.

Відповідно до умов специфікації б/н від 10.10.2016 р. розрахунки за продукцію здійснюються відповідачем протягом 5 (пяти) робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки.

Відповідно до п. 6.8 договору в випадку несвоєчасної оплати продукції відповідач сплачує позивачу неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банка України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно не оплаченої продукції.

04.01.2017 р. за договором поставки № 1796 від 10.10.2016 р. позивач за видатковою накладною № 1 поставив відповідачу «Колесо VULKOLLAN 172/355/095/315/092,8» в кількості 12 шт. на суму 89086 грн. 46 коп. відповідно до умов специфікації б/н від 10.10.2016 р. Покупцю був виставлений рахунок УТВРЗ000002 від 04.01.2017 р.

У встановлений умовами договору та специфікації строк товар відповідачем оплачений не був.

23.06.2017 р. позивач звернувся до відповідача з претензією в якій запропонував зокрема сплатити суму боргу, пеню відповідно до п. 6.8 договору, та 3% річних і втрати від інфляції відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

27.12.2017 р. позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом в якому посилаючись на порушення відповідачем умов договору поставки від 10.10.2016 р. № 1796 просить стягнути на свою користь заборгованість в сумі 89086 грн 46 коп., 3% річних в сумі 1859 грн 83 коп., інфляційне збільшення в сумі 6503 грн 31 коп. та неустойку в сумі 4454 грн 32 коп.

Відповідач відзиву на позовну заяву, свого контррозрахунку суми позову не надав, тверджень позивача належними доказами не спростував.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст.610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст.626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Проаналізувавши умови Договору, суд дійшов до висновку про те, що укладений між сторонами Договір за своєю юридичною природою є договором поставки.

Згідно з частинами 1 та 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами 1 та 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача за поставлений на підставі Договору товар у розмірі 89086 грн 46 коп. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Відповідно до п. 6.8 Договору в випадку несвоєчасної оплати продукції відповідач сплачує позивачу неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банка України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно не оплаченої продукції.

У зв'язку із допущенням відповідачем прострочення виконання грошового зобов'язання, то правомірним є притягнення його до відповідальності, встановленої вказаним положенням договору, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, оскільки відповідач прострочив виконання свого грошового зобов'язання за договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних є правомірними та обґрунтованими та задовольняються судом у повному обсязі.

Витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Луганської області

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Восточний регіон» задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Гоголя 24-а на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Восточний регіон» місто Запоріжжя вул. Одеська б. 8 заборгованість в сумі 89086 грн 46 коп., 3% річних в сумі 1859 грн 83 коп., інфляційне збільшення в сумі 6503 грн 31 коп., неустойку в сумі 4454 грн 32 коп., судовий збір 1600 грн. 00 коп.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 02.03.2018

Суддя Б.В. Яресько