РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2018Справа № 910/12846/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Щербакова С.О., при секретарі судового засідання Чаплигіній А.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Харів Галини Миколаївни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Асканія - пак"

про стягнення 455 048, 46 грн.

Представники:

від позивача: Калинюк Р.С.;

від відповідача: Хашко О.М., Білик Д.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Харів Галина Миколаївна (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія-Пак» (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 455 048, 46 грн., з якої: 428 650, 00 грн. - основного боргу, 5 460, 88 грн. - 3 % річних та 20 937, 58 грн. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо оплати наданих послуг з перевезення за договорами-заявками на перевезення вантажів № 06/01 від 06.10.2016, № 21/03 від 21.10.2016, № 24/03 від 24.10.2016, № 27/09 від 27.10.2016, № 31/01 від 31.10.2016, № 01/01 від 01.11.2016, № 01/02 від 01.11.2016, № 01/03 від 01.11.2016, № 01/04 від 01.11.2016, № 03/01 від 03.11.2016, № 03/02 від 03.11.2016, № 03/03 від 03.11.2016, № 03/04 від 03.11.2016, № 03/06 від 03.11.2016, № 03/05 від 03.11.2016, № 04/09 від 04.11.2016, № 07/03 від 07.11.2016, № 08/02 від 08.11.2016, № 09/02 від 09.11.2016, № 07/01 від 07.11.2016, № 08/01 від 08.11.2016, № 09/01 від 09.11.2016, № 10/01 від 10.11.2016, № 10/02 від 10.11.2016, № 10/03 від 10.11.2016, № 11/03 від 11.11.2016, № 11/02 від 11.11.2016, № 11/04 від 11.11.2016, № 15/02 від 15.11.2016, № 15/01 від 15.11.2016, № 17/01 від 17.11.2016, № 18/02 від 18.11.2016, № 18/03 від 18.11.2016, № 18/04 від 18.11.2016, № 22/01 від 22.11.2016, № 25/01 від 25.11.2016, № 25/02 від 25.11.2016, № 25/04 від 25.11.2016, № 28/01 від 28.11.2016, № 28/03 від 28.11.2016, № 29/02 від 29.11.2016, № 30/01 від 30.11.2016, № 30/02 від 30.11.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2017 порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.08.2017 за участю представників сторін.

11.08.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду від 03.08.2017, а також відзив на позовну заяву, в яких відповідач зазначає, що у доданих до позовної заяви договорах-заявках на перевезення вантажів № 28/01, № 28/03, № 29/02, № 30/01, № 30/02 відсутні відтиски та підпис зі сторони відповідача.

Крім того, 11.08.2017 представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи, в якому у зв'язку з перебуванням уповноваженого представника позивача у відпустці просив суд відкласти розгляд даної справи на іншу дату.

16.08.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та клопотання на виконання вимог ухвали суду від 03.08.2017.

Розгляд справи відкладався в порядку п.п. 1-2 ст.77 Господарського процесуального кодексу України на 14.09.2017.

У судовому засіданні 14.09.2017 представник відповідача подав клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, в якій просив суд призначити у даній справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Також, розглянувши у судовому засіданні 14.09.2017 подане відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду, суд відзначив, що нормами ст. 81 Господарського процесуального кодексу України не передбачено такої підстави для залишення позову без розгляду, як об'єднання позовних вимог, у зв'язку з чим суд відмовив у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду, при цьому, суд зазначив, що позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, а також однорідні позовні вимоги, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Крім того, у судовому засіданні 14.09.2017 оголошено перерву до 21.09.2017.

18.09.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав письмові пояснення, в яких зазначає, що директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія-Пак» ОСОБА_5 не підписував договори-заявки на перевезення вантажів № 06/01 від 06.10.2016, № 21/03 від 21.10.2016, № 24/03 від 24.10.2016, № 27/09 від 27.10.2016, № 31/01 від 31.10.2016, № 01/01 від 01.11.2016, № 01/02 від 01.11.2016, № 01/03 від 01.11.2016, № 01/04 від 01.11.2016, № 03/01 від 03.11.2016, № 03/02 від 03.11.2016, № 03/03 від 03.11.2016, № 03/04 від 03.11.2016, № 03/06 від 03.11.2016, № 03/05 від 03.11.2016, № 04/09 від 04.11.2016, № 07/03 від 07.11.2016, № 08/02 від 08.11.2016, № 09/02 від 09.11.2016, № 07/01 від 07.11.2016, № 08/01 від 08.11.2016, № 09/01 від 09.11.2016, № 10/01 від 10.11.2016, № 10/02 від 10.11.2016, № 10/03 від 10.11.2016, № 11/03 від 11.11.2016, № 11/02 від 11.11.2016, № 11/04 від 11.11.2016, № 15/02 від 15.11.2016, № 15/01 від 15.11.2016, № 17/01 від 17.11.2016, № 18/02 від 18.11.2016, № 18/03 від 18.11.2016, № 18/04 від 18.11.2016, № 22/01 від 22.11.2016, № 25/01 від 25.11.2016, № 25/02 від 25.11.2016, № 25/04 від 25.11.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2017 у справі № 910/12846/17 призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження на час проведення судової експертизи.

26.10.2017 матеріали справи № 910/12846/17 надійшли до Господарського суду міста Києва разом з клопотанням судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Тарасюка І.М, в якому останній просить суд надати додаткові матеріали для проведення судово-почеркознавчої експертизи № 19697/17-32/19698/17-33, а саме:

- оригінали документів, що згідно ухвали підлягають дослідженню;

- документи з вільними зразками почерку і підпису ОСОБА_5 за любий період /у т.ч. за 2015-2016 роки, які можуть знаходитися у різнохарактерних офіційних документах (різних листах, заявах, договорах, довіреностях, платіжних або страхових документах, у ксерокопії паспорта громадянина України, водійського посвідчення, закордонного паспорта тощо), а також неофіційних документах;

- експериментальні зразки почерку і підпису ОСОБА_5, виконані на не менше ніж 5 лінованих аркушах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2017 у справі № 910/12846/17 поновлено провадження у справі № 910/12846/17 та розгляд клопотання судового експерта призначено на 16.11.2017, зокрема викликано у судове засідання директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Асканія-Пак" ОСОБА_5 для відібрання експериментальних зразків почерку і підпису.

13.11.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду від Фізичної особи-підприємця Харів Галини Миколаївни надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 27.10.2017, а саме: оригінали договорів-заявок на перевезення вантажів та оригінали актів здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг).

13.11.2017 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Асканія - пак" через відділ автоматизованого документообігу суду надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 27.10.2017 та клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Асканія - пак" ОСОБА_5 у відрядженні з 14.11.2017 по 16.11.2017 включно, а представника відповідача у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 розгляд клопотання відкладено та призначено судове засідання на 30.11.17, зокрема повторно викликано у судове засідання директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Асканія-Пак" ОСОБА_5 для відібрання експериментальних зразків почерку і підпису.

У судовому засіданні 30.11.2017 судом відібрано експериментальні зразки почерку та підпису директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Асканія - пак" ОСОБА_5.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2017 провадження у справі № 910/12846/17 зупинено до закінчення проведення судової експертизи, призначеної ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2017. Матеріали справи № 910/12846/17 надіслано до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

28.12.2017 матеріали справи № 910/12846/17 надійшли до Господарського суду міста Києва разом з висновком експерта № 19697/17-32/19698/17-33 від 22.12.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2018 поновлено провадження у справі № 910/12846/17, вирішено справу № 910/12846/17 розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання у справі №910/12846/17 призначено на 25.01.2018.

25.01.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від представників Фізичної особи-підприємця Харів Галини Миколаївни надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю в інших справах, розгляд яких призначено на 25.01.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2018 розгляд справи відкладено та призначено судове засідання на 15.02.2018.

Відповідно до ч. 6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розпочато розгляд справи по суті.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представники відповідача заперечували проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 15.02.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, на виконання договорів-заявок на перевезення № 06/01 від 06.10.2016, № 21/03 від 21.10.2016, № 24/03 від 24.10.2016, № 27/09 від 27.10.2016, № 31/01 від 31.10.2016, № 01/01 від 01.11.2016, № 01/02 від 01.11.2016, № 01/03 від 01.11.2016, № 01/04 від 01.11.2016, № 03/01 від 03.11.2016, № 03/02 від 03.11.2016, № 03/03 від 03.11.2016, № 03/04 від 03.11.2016, № 03/06 від 03.11.2016, № 03/05 від 03.11.2016, № 04/09 від 04.11.2016, № 07/03 від 07.11.2016, № 08/02 від 08.11.2016, № 09/02 від 09.11.2016, № 07/01 від 07.11.2016, № 08/01 від 08.11.2016, № 09/01 від 09.11.2016, № 10/01 від 10.11.2016, № 10/02 від 10.11.2016, № 10/03 від 10.11.2016, № 11/03 від 11.11.2016, № 11/02 від 11.11.2016, № 11/04 від 11.11.2016, № 15/02 від 15.11.2016, № 15/01 від 15.11.2016, № 17/01 від 17.11.2016, № 18/02 від 18.11.2016, № 18/03 від 18.11.2016, № 18/04 від 18.11.2016, № 22/01 від 22.11.2016, № 25/01 від 25.11.2016, № 25/02 від 25.11.2016, № 25/04 від 25.11.2016, № 28/01 від 28.11.2016, № 28/03 від 28.11.2016, № 29/02 від 29.11.2016, № 30/01 від 30.11.2016 та № 30/02 від 30.11.2016 позивачем були надані послуги перевезення на загальну суму 428 650, 00 грн., а відповідачем прийняті надані послуги, що підтверджується актами здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг): № 190/10 від 06.10.2016, № 224/10 від 24.10.2016, № 228/10 від 26.10.2016, № 240/10 від 29.10.2016, № 245/11 від 01.11.2016, № 246/11 від 02.11.2016, № 247/11 від 02.11.2016, № 248/11 від 03.11.2016, № 249/11 від 04.11.2016, № 250/11 від 04.11.2016, № 251/11 від 05.11.2016, № 252/11 від 05.11.2016, № 253/11 від 05.11.2016, № 254/11 від 07.11.2016, № 255/11 від 07.11.2016, № 256/11 від 07.11.2016, № 258/11 від 08.11.2016, № 259/11 від 08.11.2016, № 260/11 від 09.11.2016, № 257/1 від 10.11.2016, № 261/11 від 10.11.2016, 262/11 від 10.11.2016, № 263/11 від 11.11.2016, № 264/11 від 11.11.2016, № 265/11 від 11.11.2016, № 266/11 від 14.11.2016, № 267/11 від 14.11.2016, № 268/11 від 14.11.2016, № 269/11 від 16.11.2016, № 270/11 від 16.11.2016, № 271/11 від 18.11.2016, № 272/11 від 21.11.2016, № 273/11 від 22.11.2016, № 274/11 від 22.11.2016, № 275/11 від 23.11.2016, № 276/11 від 28.11.2016, № 277/11 від 28.11.2016, № 278/11 від 28.11.2016, а також товарно-транспортними накладними.

Проте, відповідач за надані послуги у період з 06.10.2016 по 01.12.2016 не розрахувався, зокрема не підписав акти здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) № 279/11 від 29.11.2016, № 280/11 від 29.11.2016, № 281/11 від 30.11.2016, № 282/12 від 01.12.2016 та № 283/11 від 01.12.2016, в результаті чого за останнім утворилась заборгованість у сумі 428 650, 00 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 1 від 21.02.2017, в якій позивач просив відповідача в 10-ти денний строк з моменту отримання даної претензії погасити заборгованість у розмірі 428 650, 00 грн., в додатках до якої направлялись для підписання акти № 279/11 від 29.11.2016, № 280/11 від 29.11.2016, № 281/11 від 30.11.2016, № 282/12 від 01.12.2016 та № 283/11 від 01.12.2016, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку № 5239 від 21.02.2017, і відповідно до відстеження пересилання поштових відправлень за штрихкодовим ідентифікатором: 390 - отримана відповідачем 27.02.2017.

Відповідач на вищезазначену претензію відповіді не надав, заборгованість не погасив.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг з перевезення вантажу, зокрема погашення заборгованості у розмірі 428 650, 00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 5 460, 88 грн. - 3 % річних за період з 07.12.2016 по 10.05.2017 та 20 937, 58 грн. - інфляційних втрат за період з 07.12.2016 по 10.05.2017.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

За приписами ст. 931 Цивільного кодексу України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно ст. 932 Цивільного кодексу України, експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як зазначено судом вище, на виконання договорів-заявок на перевезення № 06/01 від 06.10.2016, № 21/03 від 21.10.2016, № 24/03 від 24.10.2016, № 27/09 від 27.10.2016, № 31/01 від 31.10.2016, № 01/01 від 01.11.2016, № 01/02 від 01.11.2016, № 01/03 від 01.11.2016, № 01/04 від 01.11.2016, № 03/01 від 03.11.2016, № 03/02 від 03.11.2016, № 03/03 від 03.11.2016, № 03/04 від 03.11.2016, № 03/06 від 03.11.2016, № 03/05 від 03.11.2016, № 04/09 від 04.11.2016, № 07/03 від 07.11.2016, № 08/02 від 08.11.2016, № 09/02 від 09.11.2016, № 07/01 від 07.11.2016, № 08/01 від 08.11.2016, № 09/01 від 09.11.2016, № 10/01 від 10.11.2016, № 10/02 від 10.11.2016, № 10/03 від 10.11.2016, № 11/03 від 11.11.2016, № 11/02 від 11.11.2016, № 11/04 від 11.11.2016, № 15/02 від 15.11.2016, № 15/01 від 15.11.2016, № 17/01 від 17.11.2016, № 18/02 від 18.11.2016, № 18/03 від 18.11.2016, № 18/04 від 18.11.2016, № 22/01 від 22.11.2016, № 25/01 від 25.11.2016, № 25/02 від 25.11.2016, № 25/04 від 25.11.2016, № 28/01 від 28.11.2016, № 28/03 від 28.11.2016, № 29/02 від 29.11.2016, № 30/01 від 30.11.2016 та № 30/02 від 30.11.2016 позивачем були надані послуги перевезення на загальну суму 428 650, 00 грн.

Разом з тим, у своїх запереченнях викладених у відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія-Пак» ОСОБА_5 не підписував вказані договори-заявки на перевезення вантажів та останньому не було відомо про їх існування.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2017 у справі № 910/12846/17 призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення експерта поставлено наступні питання:

- Чи виконано рукописні підписи від імені директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Асканія-Пак" ОСОБА_5 на договорах-заявках на перевезення вантажів № 06/01 від 06.10.2016, № 21/03 від 21.10.2016, № 24/03 від 24.10.2016, № 27/09 від 27.10.2016, № 31/01 від 31.10.2016, № 01/01 від 01.11.2016, № 01/02 від 01.11.2016, № 01/03 від 01.11.2016, № 01/04 від 01.11.2016, № 03/01 від 03.11.2016, № 03/02 від 03.11.2016, № 03/03 від 03.11.2016, № 03/04 від 03.11.2016, № 03/06 від 03.11.2016, № 03/05 від 03.11.2016, № 04/09 від 04.11.2016, № 07/03 від 07.11.2016, № 08/02 від 08.11.2016, № 09/02 від 09.11.2016, № 07/01 від 07.11.2016, № 08/01 від 08.11.2016, № 09/01 від 09.11.2016, № 10/01 від 10.11.2016, № 10/02 від 10.11.2016, № 10/03 від 10.11.2016, № 11/03 від 11.11.2016, № 11/02 від 11.11.2016, № 11/04 від 11.11.2016, № 15/02 від 15.11.2016, № 15/01 від 15.11.2016, № 17/01 від 17.11.2016, № 18/02 від 18.11.2016, № 18/03 від 18.11.2016, № 18/04 від 18.11.2016, № 22/01 від 22.11.2016, № 25/01 від 25.11.2016, № 25/02 від 25.11.2016, № 25/04 від 25.11.2016 саме ОСОБА_5 чи іншою особою?;

- Чи виконано рукописний підпис на актах здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) № 190/10 від 06.10.2016, № 224/10 від 24.10.2016, № 228/10 від 26.10.2016, № 240/10 від 29.10.2016, № 245/11 від 01.11.2016, № 246/11 від 02.11.2016, № 247/11 від 02.11.2016, № 248/11 від 03.11.2016, № 249/11 від 04.11.2016, № 250/11 від 04.11.2016, № 251/11 від 05.11.2016, № 252/11 від 05.11.2016, № 253/11 від 05.11.2016, № 254/11 від 07.11.2016, № 255/11 від 07.11.2016, № 256/11 від 07.11.2016, № 258/11 від 08.11.2016, № 259/11 від 08.11.2016, № 260/11 від 09.11.2016, № 257/1 від 10.11.2016, № 261/11 від 10.11.2016, 262/11 від 10.11.2016, № 263/11 від 11.11.2016, № 264/11 від 11.11.2016, № 265/11 від 11.11.2016, № 266/11 від 14.11.2016, № 267/11 від 14.11.2016, № 268/11 від 14.11.2016, № 269/11 від 16.11.2016, № 270/11 від 16.11.2016, № 271/11 від 18.11.2016, № 272/11 від 21.11.2016, № 273/11 від 22.11.2016, № 274/11 від 22.11.2016, № 275/11 від 23.11.2016, № 276/11 від 28.11.2016, № 277/11 від 28.11.2016, № 278/11 від 28.11.2016 в графі "Від Замовника ОСОБА_5." самим директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Асканія-Пак" ОСОБА_5 чи іншою особою?

У висновку експертів № 19697/17-32/19698/17-33 за результатами проведення судової -почеркознавчої експертизи від 22.12.2017 встановлено наступне:

1) У наданих на дослідження договорах-заявках на перевезення вантажів № 06/01 від 06.10.2016, № 21/03 від 21.10.2016, № 24/03 від 24.10.2016, № 27/09 від 27.10.2016, № 31/01 від 31.10.2016, № 01/01 від 01.11.2016, № 01/02 від 01.11.2016, № 01/03 від 01.11.2016, № 01/04 від 01.11.2016, № 03/01 від 03.11.2016, № 03/02 від 03.11.2016, № 03/03 від 03.11.2016, № 03/04 від 03.11.2016, № 03/06 від 03.11.2016, № 03/05 від 03.11.2016, № 04/09 від 04.11.2016, № 07/03 від 07.11.2016, № 08/02 від 08.11.2016, № 09/02 від 09.11.2016, № 07/01 від 07.11.2016, № 08/01 від 08.11.2016, № 09/01 від 09.11.2016, № 10/01 від 10.11.2016, № 10/02 від 10.11.2016, № 10/03 від 10.11.2016, № 11/03 від 11.11.2016, № 11/02 від 11.11.2016, № 11/04 від 11.11.2016, № 15/02 від 15.11.2016, № 15/01 від 15.11.2016, № 17/01 від 17.11.2016, № 18/02 від 18.11.2016, № 18/03 від 18.11.2016, № 18/04 від 18.11.2016, № 22/01 від 22.11.2016, № 25/01 від 25.11.2016, № 25/02 від 25.11.2016, № 25/04 від 25.11.2016 та на актах здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) № 190/10 від 06.10.2016, № 224/10 від 24.10.2016, № 228/10 від 26.10.2016, № 240/10 від 29.10.2016, № 245/11 від 01.11.2016, № 246/11 від 02.11.2016, № 247/11 від 02.11.2016, № 248/11 від 03.11.2016, № 249/11 від 04.11.2016, № 250/11 від 04.11.2016, № 251/11 від 05.11.2016, № 252/11 від 05.11.2016, № 253/11 від 05.11.2016, № 254/11 від 07.11.2016, № 255/11 від 07.11.2016, № 256/11 від 07.11.2016, № 258/11 від 08.11.2016, № 259/11 від 08.11.2016, № 260/11 від 09.11.2016, № 257/1 від 10.11.2016, № 261/11 від 10.11.2016, 262/11 від 10.11.2016, № 263/11 від 11.11.2016, № 264/11 від 11.11.2016, № 265/11 від 11.11.2016, № 266/11 від 14.11.2016, № 267/11 від 14.11.2016, № 268/11 від 14.11.2016, № 269/11 від 16.11.2016, № 270/11 від 16.11.2016, № 271/11 від 18.11.2016, № 272/11 від 21.11.2016, № 273/11 від 22.11.2016, № 274/11 від 22.11.2016, № 275/11 від 23.11.2016, № 276/11 від 28.11.2016, № 277/11 від 28.11.2016, № 278/11 від 28.11.2016 підписи, що містяться відповідно у графах «Директор ОСОБА_5.» та «Від замовника ОСОБА_5.», виконані за допомогою рельєфного кліше штампу із зображенням підпису від імені ОСОБА_5, тобто не пишучим приладом (ручкою), а являють собою відтиски, нанесені штемпельною фарбою за допомогою факсиміле.

2) питання стосовно підписів у наданих на дослідження документах: договорах-заявках на перевезення вантажів № 01/01 від 01.11.2016, № 03/01 від 03.11.2016, № 03/06 від 03.11.2016, № 10/02 від 10.11.2016, № 10/03 від 10.11.2016 та в акті здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) № 265/11 від 11.11.2016 - не вирішувалось, оскільки у зазначених документах підписи від імені ОСОБА_5 відсутні.

3. Питання щодо виконавця підписів від імені ОСОБА_5 у наданих на дослідження документах: договорах-заявках на перевезення вантажів № 06/01 від 06.10.2016, № 21/03 від 21.10.2016, № 24/03 від 24.10.2016, № 27/09 від 27.10.2016, № 31/01 від 31.10.2016, № 01/01 від 01.11.2016, № 01/02 від 01.11.2016, № 01/03 від 01.11.2016, № 01/04 від 01.11.2016, № 03/01 від 03.11.2016, № 03/02 від 03.11.2016, № 03/03 від 03.11.2016, № 03/04 від 03.11.2016, № 03/06 від 03.11.2016, № 03/05 від 03.11.2016, № 04/09 від 04.11.2016, № 07/03 від 07.11.2016, № 08/02 від 08.11.2016, № 09/02 від 09.11.2016, № 07/01 від 07.11.2016, № 08/01 від 08.11.2016, № 09/01 від 09.11.2016, № 10/01 від 10.11.2016, № 10/02 від 10.11.2016, № 10/03 від 10.11.2016, № 11/03 від 11.11.2016, № 11/02 від 11.11.2016, № 11/04 від 11.11.2016, № 15/02 від 15.11.2016, № 15/01 від 15.11.2016, № 17/01 від 17.11.2016, № 18/02 від 18.11.2016, № 18/03 від 18.11.2016, № 18/04 від 18.11.2016, № 22/01 від 22.11.2016, № 25/01 від 25.11.2016, № 25/02 від 25.11.2016, № 25/04 від 25.11.2016 та на актах здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) № 190/10 від 06.10.2016, № 224/10 від 24.10.2016, № 228/10 від 26.10.2016, № 240/10 від 29.10.2016, № 245/11 від 01.11.2016, № 246/11 від 02.11.2016, № 247/11 від 02.11.2016, № 248/11 від 03.11.2016, № 249/11 від 04.11.2016, № 250/11 від 04.11.2016, № 251/11 від 05.11.2016, № 252/11 від 05.11.2016, № 253/11 від 05.11.2016, № 254/11 від 07.11.2016, № 255/11 від 07.11.2016, № 256/11 від 07.11.2016, № 258/11 від 08.11.2016, № 259/11 від 08.11.2016, № 260/11 від 09.11.2016, № 257/1 від 10.11.2016, № 261/11 від 10.11.2016, 262/11 від 10.11.2016, № 263/11 від 11.11.2016, № 264/11 від 11.11.2016, № 265/11 від 11.11.2016, № 266/11 від 14.11.2016, № 267/11 від 14.11.2016, № 268/11 від 14.11.2016, № 269/11 від 16.11.2016, № 270/11 від 16.11.2016, № 271/11 від 18.11.2016, № 272/11 від 21.11.2016, № 273/11 від 22.11.2016, № 274/11 від 22.11.2016, № 275/11 від 23.11.2016, № 276/11 від 28.11.2016, № 277/11 від 28.11.2016, № 278/11 від 28.11.2016 - не вирішувалось з причин, вказаних у п. 1 дослідницької частини висновку експертів. (Згідно з розділом 1 Методики дослідження підписів, зображення підписів, нанесені за допомогою факсиміле, не є об'єктом почеркознавчого дослідження).

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких підстав, суд приймає до уваги висновки експертів за результатами проведення судово - почеркознавчої експертизи № 19697/17-32/19698/17-33 від 22.12.2017 року, складені Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову від дачі висновку (п. 1 ст. 384, п. 1 ст. 385 Кримінального кодексу України), оскільки висновки судової експертизи узгоджені між собою, обґрунтовані, не суперечать іншим матеріалам справи і не викликають сумнівів у їх правильності. Крім того, суд зазначає, що проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу", а тому за таких підстав, вказані висновки експертів є належними та допустимими доказами відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України.

Суд зазначає, що дія по наданню послуг є правочином, а складені акти здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) є первинним фінансовим документом, що підтверджує факт вчинення юридичних дій - виконання господарської операції.

Порядок оформлення первинних документів (в тому числі актів здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) регулюється Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88 (далі - Положення №88).

Так, статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У зв'язку з чим у актах здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) варто вказувати посадових осіб, які їх складають. Зазначення цих реквізитів дозволить у майбутньому визначити, чи мала право особа, що поставила факсимільний підпис на актах здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг), на вчинення таких дій.

Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосування факсиміле для підпису первинних документів не передбачено. Зазначені документи підписуються особисто та/або із застосуванням електронного підпису відповідно до Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Проте, відповідно до п. 2.5. Положення № 88 документ може бути підписаний особисто, із застосуванням факсиміле, штампу, символу або іншим механічним чи електронним способом посвідчення. Підписи осіб, відповідальних за складання первинних документів на обчислювальних машинах та інших засобах організаційної техніки, виконуються у вигляді паролю або іншим способом авторизації, що дає змогу однозначно ідентифікувати особу, яка здійснила господарську операцію.

Згідно з п. 2.5 Положення № 88 використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства. Має бути присутня угода сторін зі зразками власноручних підписів.

Відповідно до п. 3 ст. 207 Цивільного кодексу України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Таким чином, у разі використання факсимільного підпису сторони повинні були або у договорі або у додатковій угоді до договору письмово узгодити можливість такого підпису. Тобто, єдиною можливістю підтвердження факту вчинення правочину з використанням факсиміле - є погодження щодо можливості використання такого факсиміле, на якому мають стояти підписи представників сторін договору.

Аналогічна правова позиція викладено у постанові Вищого господарського суду України від 17.11.2016 у справі № 903/1334/15.

Суд зазначає, що у договорах-заявках на перевезення вантажів № 06/01 від 06.10.2016, № 21/03 від 21.10.2016, № 24/03 від 24.10.2016, № 27/09 від 27.10.2016, № 31/01 від 31.10.2016, № 01/01 від 01.11.2016, № 01/02 від 01.11.2016, № 01/03 від 01.11.2016, № 01/04 від 01.11.2016, № 03/01 від 03.11.2016, № 03/02 від 03.11.2016, № 03/03 від 03.11.2016, № 03/04 від 03.11.2016, № 03/06 від 03.11.2016, № 03/05 від 03.11.2016, № 04/09 від 04.11.2016, № 07/03 від 07.11.2016, № 08/02 від 08.11.2016, № 09/02 від 09.11.2016, № 07/01 від 07.11.2016, № 08/01 від 08.11.2016, № 09/01 від 09.11.2016, № 10/01 від 10.11.2016, № 10/02 від 10.11.2016, № 10/03 від 10.11.2016, № 11/03 від 11.11.2016, № 11/02 від 11.11.2016, № 11/04 від 11.11.2016, № 15/02 від 15.11.2016, № 15/01 від 15.11.2016, № 17/01 від 17.11.2016, № 18/02 від 18.11.2016, № 18/03 від 18.11.2016, № 18/04 від 18.11.2016, № 22/01 від 22.11.2016, № 25/01 від 25.11.2016, № 25/02 від 25.11.2016, № 25/04 від 25.11.2016 сторонами було передбачено можливість використання факсиміле на договорах-заявках, однак, не передбачено можливість використання факсиміле при підписанні спірних актів здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг).

Проте, суд зазначає, що спірні акти здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг), які підписані від імені директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Асканія-Пак" ОСОБА_5 скріплені печатками підприємства відповідача.

Відповідно до п.101 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію" №736 від 19.10.2016 року документи і справи з грифом "Для службового користування" зберігаються у шафах, сейфах, що розташовані у службових приміщеннях або сховищах архіву. Шафи, сейфи, службові приміщення, сховища архіву повинні надійно замикатися і опечатуватися металевими печатками. Порядок виготовлення, ведення обліку, використання металевих печаток та порядок ведення обліку шаф, сейфів і ключів від них визначаються керівником установи. Зберігання документів і справ із грифом "Для службового користування" здійснюється працівниками, які безпосередньо отримали їх під розписку, у спосіб, що унеможливлює доступ до них сторонніх осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд відзначає, що саме відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, накладних, а тому за відсутності доказів втрати печатки Товариством з обмеженою відповідальністю "Асканія-Пак", суд приходить до висновку, що спірні акти здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) скріплені печаткою підприємства Відповідача.

Крім того, суд звертає увагу, що на підтвердження факту надання послуг з перевезення вантажу позивачем долучено до матеріалів справи товарно-транспортні накладні, які також підписані та скріплені печатками Товариства з обмеженою відповідальністю "Асканія-Пак", при цьому, суд зазначає, що факт складання та підписання відповідних товарно-транспортних накладних відповідачем не заперечується.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме відповіді ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві від 03.07.2017 № 5668/К/26-51-08-02-24 на лист позивача від 21.06.2017 № 21/06-02, за період з 01.01.2016 по 30.03.2017 позивачем отримані доходи, зокрема від Товариства з обмеженою відповідальністю "Асканія-Пак" на загальну суму 1 938 400, 00 грн.

Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх з врахуванням поданих сторонами вищенаведених та оцінених судом доказів, враховуючи наявність у матеріалах справи договорів - заявок на перевезення вантажу, які не містять підпису директора відповідача, суд приходить до висновку, що заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Асканія-Пак" перед Фізичною особою-підприємцем Харів Галиною Миколаївною становить 380 550, 00 грн., за вирахуванням договорів - заявок на перевезення вантажу, які не містять підпису директора відповідача.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом вище, позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 1 від 21.02.2017, в якій позивач просив відповідача в 10-ти денний строк з моменту отримання даної претензії погасити заборгованість у розмірі 428 650, 00 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку № 5239 від 21.02.2017, і відповідно до відстеження пересилання поштових відправлень за штрихкодовим ідентифікатором: 390 отримана відповідачем 27.02.2017.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, відповідач зобов'язаний був здійснити оплату наданих послуг у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, тобто починаючи з 07.03.2017 відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару у повному обсязі, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договорів та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню частково у розмірі 380 550, 00 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 5 460, 88 грн. - 3 % річних за період з 07.12.2016 по 10.05.2017 та 20 937, 58 грн. - інфляційних втрат за період з 07.12.2016 по 10.05.2017.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що позивачем допущено помилку у визначені періоду нарахування та відповідно у розмірі нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума 3 % річних у розмірі 2 033, 08 грн. (розрахунок здійснений у правовому порталі України Ліга Закон), яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 07.03.2017 по 10.05.2017 нараховані на суму боргу 380 550, 00 грн. та сума інфляційних втрат у розмірі 10 336, 50 грн. за період з 07.03.2017 по 10.05.2017 нарахована на суму боргу 380 550, 00 грн., а тому вимога в цій частині також підлягає частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача витрати, пов'язані із правовою допомогою.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Оскільки інтереси позивача в судових засіданнях представляли ОСОБА_8 та Калинюк Р.С., які являється адвокатами згідно свідоцтв про право на зайняття адвокатською діяльністю №560 та № 001042 відповідно, між Фізичною особою-підприємцем Харів Галиною Миколаївною, ОСОБА_8 та Калинюк Р.С. укладено договір №26-04/01-г про надання правової допомоги від 26.04.2016, квитанцію до прибутково касового ордеру № 26/04-01 від 26.04.2017 підтверджується сплата 26 000, 00 грн. за послуги адвокатів, при цьому, відповідного клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем не заявлено, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 22 450, 15 грн. витрат на послуги адвоката.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Харів Галини Миколаївни задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Асканія - пак" (02121, м. Київ, вул. Бориспільське шосе, буд. 41 В, ідентифікаційний код - 32157382) на користь Фізичної особи-підприємця Харів Галини Миколаївни (77300, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) 380 550 (триста вісімдесят тисяч п'ятсот п'ятдесят) грн. 00 коп. - заборгованості, 2 033 (дві тисячі тридцять три) грн. 08 коп. - 3 % річних, 10 336 (десять тисяч триста тридцять шість) грн. 50 коп. - інфляційних втрат, 5 893 (п'ять тисяч вісімсот дев'яносто три) грн. 79 коп. - судового збору та 22 450 (двадцять дві тисячі чотириста п'ятдесят) грн. 15 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 20.02.2018

Суддя С. О. Щербаков