ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/1089/17
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Булки В.І., секретар судового засідання Бабенецька А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайтен Машинері Україна",

вул. Машинобудівників, буд .1,смт. Чабани, Києво-Святошинський р-н,

Київська область, 08162;

вул.Васильківська,14, м.Київ, 03040;

ОСОБА_1 - вул.С.Стрільців, 20, 3 пов., м.Дніпро, 49044;

до відповідача: ОСОБА_2 акціонерного товариства "Агро-Союз",

вул.Герцена, буд.16А, с.Майське, Синельниківський р-н.,

Дніпропетровська обл., 49044,

про стягнення боргу в розмірі 56 717,41грн., із них: 42 338,38грн. основного боргу, 3 228,74грн. - 3% річних, 11 150,29грн. - інфляційних втрат,

за участю:

від позивача: ОСОБА_1- представник, (довіреність б/н від 10.10.2018 );

від відповідача: ОСОБА_3- представник, (довіреність б/н від 22.01.18 );

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Тайтен Машинері Україна" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Агро-Союз" про стягнення боргу в розмірі 56 717,41грн., із них: 42 338,38грн. основного боргу, 3 228,74грн. - 3% річних, 11 150,29грн. - інфляційних втрат.

Судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р. (набрала чинності для України 11.09.1997р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задоволити, при цьому вказуючи на: укладення між сторонами 28.01.14 договору №3210-ЗЧ поставки запасних частин; порушення строків оплати; неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором, що призвело до утворення заборгованості у розмірі 42 338,38грн.; нарахування відповідачу 3 228,74грн. - 3% річних, 11 150,29грн. - інфляційних втрат; на норми ст.ст. 509, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві на позов (вх.№19842/17 від 12.12.17), просить суд в позові відмовити та зазначає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, оскільки вимоги позивача повинні розглядатись в межах справи №909/1278/16 про банкрутство ОСОБА_2 акціонерного товариства "Агро-Союз".

Представник відповідача надав суду відповідь на відзив (вх.№2634/18 від 15.02.18).

Представник адресував на електронну пошту суду заперечення на відповідь позивача на відзив на позов (вх.№3240/18 від 26.02.18). Слід зазначити, що заперечення не підписане електронним цифровим підписом (ЕЦП), а тому, не береться судом до уваги, оскільки, у відповідності до п.1.5.17. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України 20.02.13р. №28, документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі. Оригінал заперчення на адресу суду не надходив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх в засіданні суду представників сторін, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тайтен Машинері Україна" та ОСОБА_2 акціонерним товариством "Агро-Союз" 28.01.14 укладено договір №3210-ЗЧ поставки запасних частин.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного вище договору постачальник зобов'язується поставити запасні частини до сільськогосподарської техніки, а покупець - прийняти та здійснити оплату за товар в асортименті, кількості та за ціною, вказаних у рахунках і / або накладних, які є невід'ємною частиною цього договору. Поставка Товару здійснюється відповідно до правил «Інкотермс-2010» на умовах: ЕХW - склад постачальника (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 2.2 договору поставка товару здійснюється партіями. На кожну партію товару, що поставляється постачальник надає (за своїм місцезнаходженням) покупцю рахунок та накладну на товар, в яких вказується найменування, асортимент, кількість і ціна товару. Весь товар, поставлений постачальником покупцеві в період дії цього договору, та / або сплачений покупцем в період дії даного договору, вважається товаром, поставленим / оплаченим у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 2.4. договору строк поставки партії товару - не пізніше дня виписки накладної постачальником. Датою поставки товару є дата виписки постачальником товарної накладної. Накладна вважається специфікацією до цього договору.

В силу п.4.1 договору оплата товару здійснюється покупцем не пізніше 14 календарних днів з дати виписки видаткової накладеної постачальником на товар, але не пізніше останнього банківського дня місяця.

На виконання умов договору позивач здійснив відповідачу ряд поставок на суму 73 892,34грн. Відповідачем частково оплачено за товар на суму 31 553,96грн. Як наслідок у відповідача утворився борг у розмірі 42 338,38грн. За порушення грошового зобов'язання позивач нарахував відповідачу 3 228,74грн. - 3% річних та 11 150,29грн. інфляційних втрат.

Представник позивача в засіданні суду зазначив, що станом на сьогоднішній день борг відповідачем не погашено.

Позивач просить суд стягнути з відповідача борг в розмірі 56 717,41грн., із них: 42 338,38грн. основного боргу, 3 228,74грн. - 3% річних, 11 150,29грн. - інфляційних втрат .

Представник відповідача в засіданні суду наголошує, що позивач є конкурсним кредитором у справі №909/1278/16 про банкрутство ОСОБА_2 акціонерного товариства "Агро-Союз", просить суд в позові відмовити.

Беручи до уваги викладене вище суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову та виходить з наступних підстав.

28.01.14 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тайтен Машинері Україна" та ОСОБА_2 акціонерним товариством "Агро-Союз" укладено договір №3210-ЗЧ поставки запасних частин.

Ухвалою суду від 03.12.15 порушено провадження у справі №909/1278/15 про банкрутство ОСОБА_2 акціонерного товариства "Агро-Союз"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника до закінчення провадження у справі; введено процедуру розпорядження майном боржника ОСОБА_2 акціонерного товариства "Агро-Союз" строком на 115 календарних днів; призначено розпорядником майна ОСОБА_2 акціонерного товариства "Агро-Союз" арбітражного керуючого ОСОБА_4

08.12.15 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено оголошення про порушення справи про банкрутство ОСОБА_2 акціонерного товариства "Агро-Союз".

Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України (ст.3 Господарського процесуального кодексу України).

Приписами ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобовязань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Зазначена вище норма статті кореспондується з приписами ч.4 ст.10 Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

В силу ст.1 Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобовязань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Стаття 23 Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлює порядок виявлення кредиторів. Конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобовязані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство.

Таким чином, після офіційного оприлюднення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство всі кредитори мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, в порядку ст.23 Закону незалежно від настання строку виконання зобов'язань. При цьому після включення таких вимог до реєстру вимог кредиторів на ці вимоги поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" господарський суд зобовязаний прийняти заяву кредитора, подану з дотриманням вимог цього Закону та Господарського процесуального кодексу України, про що виноситься ухвала, в якій зазначається дата розгляду заяви.

З моменту порушення провадження у справі про банкрутство боржник перебуває в особливому правовому режимі, який регламентується Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Таким чином, з моменту порушення провадження у справі про банкрутство пред'явлення кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватись лише в порядку передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та в межах провадження у справі про банкрутство.

Аналогічна правова позиція викладена у Інформаційному листі ВГСУ від 28.03.13 № 01-06/1862/2013 (із змінами, внесеними згідно з Листами Вищого господарського суду).

З огляду на вимоги ч.ч.1,3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1,2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Аналізуючи наведені вище правові норми, з огляду на фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. 1291 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стст. 73-79,86,129,233,236-238,240,241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Тайтен Машинері Україна".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне рішення складено 02.03.18

Суддя Булка В.І.