ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2018 Справа № 917/2013/17

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засідання Стельмах А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36020

до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36020

про стягнення 958 138,67 грн.

Представники :

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 73 від 15.12.2017 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 29-14/23 від 02.01.2018 р..

Обставини справи : розглядається позовна заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" про стягнення з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" 958 138,67 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами Договору розподілу природного газу від 26.12.2016 року № 1-02/02/14, з яких : 655 364,79 грн. пеня, 77 221,52 грн. три проценти річних та 225 552,36 грн. інфляційні втрати.

04.12.2017 року ухвалою Господарського суду Полтавської області було порушено провадження у справі № 917/2013/17 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 19.12.2017 року.

З 15.12.2017 р. діє нова редакція Господарського процесуального кодексу України, викладена у розділі І Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 р. № 2147-VIII (далі - ГПК України), суд продовжив розглядати справу за правилами загального позовного провадження із стадії підготовчого провадження.

Враховуючи те, що по справі № 917/2013/17 судом було порушено позовне провадження, розгляд справи по суті не розпочинався, суд продовжив розглядати справу за правилами загального позовного провадження із стадії підготовчого провадження.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 16.01.2018 р. було оголошено перерву в підготовчому засіданні до 15.02.2018 р..

Відповідач надав суду відзив на позов № 28-17/2013 від 18.12.2017 р. (вх. № 15518 від 19.12.2017 р.), згідно якого повідомляє, що не погоджується із зробленим позивачем розрахунком заявленої до стягнення пені, оскільки останній проведений з порушенням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. В додатки до відзиву відповідач залучив контррозрахунок пені та 3% річних. Крім того, відповідач надав суду клопотання № 29-17/2013-1 від 18.12.2017 р. (вх. № 15517 від 19.12.2017 р.), згідно якого просить суд зменшити розмір пені на 50%.

Позивач надав суду відповідь на відзив № 8/929 від 29.01.2018 р. (вх. № 1121 від 05.02.2018 р.) в якій останній зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому просить суд задовольнити позов у повному обсязі. При цьому, позивач заперечує проти заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені та просить суд відмовити у його задоволенні.

Відповідач надав суду заперечення на відповідь на відзив № 29-17/2013 від 05.02.2018 р. (вх. № 1161 від 05.02.2018 р.), в яких наводить додаткові обґрунтування щодо неправильного нарахування позивачем пені. Крім того, відповідач наводить додаткові обґрунтування до заявленого раніше клопотання про зменшення розміру пені.

15.02.2018 р. представники позивача та відповідача надали суду письмову згоду про розгляд справи по суті в судовому засіданні після закінчення підготовчого судового засідання.

Згідно п.6 ст. 183 ГПК України, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Враховуючи вищенаведене, суд прийняв письмову згоду від позивача та відповідача, закінчив підготовче судове засідання та розпочав розгляд справи по суті у судовому засіданні 15.02.2018 р..

В судовому засіданні представник позивача оголосив зміст позовних вимог та просив суд їх задовольнити повністю.

Представник відповідача оголосив заперечення проти позову та клопотання про зменшення розміру пені.

В судовому засіданні 15.02.2018 року відповідно до ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

30.12.2015 р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (Оператор ГРМ) та Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (споживач) укладено Договір розподілу природного газу №1-02/02/14-Р (а.с. 14-17).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та у порядку, визначені цим договором (п. 2.1 Договору);

- санкціонований відбір природного газу з газорозподільної системи здійснюється Споживачем за умови наявності у нього укладеного із постачальником договору постачання природного газу та підтвердженого обсягу, виділеного для потреб Споживача його постачальником на відповідний календарний період, а також відсутності простроченої заборгованості за цим Договором (п. 3.1 Договору);

- оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.1 Договору);

- розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 6.3 Договору);

- оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем на умовах попередньої оплати до 25-го числа місяця, що передує розрахунковому. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітним (п. 6.4 Договору в редакції протоколу розбіжностей до Договору розподілу природного газу від 26.12.2016 №1-02/02/14р);

- надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим. Має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільчих систем (п. 6.6 Договору);

- у разі порушення Споживачем строків оплати за даним договором, передбаченого розділом 6 (Порядок розрахунків) договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 8.2 Договору).

В додатку № 3 сторони визначили договірні (планові) обсяги розподілу природного газу ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" на 2017 рік.

Позивач належним чином виконав умови Договору, розподіливши 22 995,124 тис.куб.м природного газу. Факт передачі позивачем та прийняття відповідачем природного газу за період з січня 2017 р. по березень 2017 р. включно на загальну суму 45 129 177,11 грн. підтверджується наявними у матеріалах справи копіями Актів приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами та скріплені їх печатками (а.с. 23-24), а саме:

- Акт № ОУВІ-004330 розподілу природного газу ГРМ за січень 2017 від 31.01.2017 року, відповідно до якого відповідачем спожито природний газ на суму 18 609 493,96 грн.

- Акт № ОУВІ-009115 розподілу природного газу ГРМ за лютий 2017 від 28.02.2017 року, відповідно до якого відповідачем спожито природний газ на суму 15 498 758,40 грн.

- Акт № ОУВІ-013326 розподілу природного газу ГРМ за березень 2017 від 31.03.2017 року, відповідно до якого відповідачем спожито природний газ на суму 11 020 924,75 грн.

Відповідач свої зобовязання щодо проведення своєчасних оплат за отримані послуги належним чином не виконував, в звязку з чим позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 6 650 446,48 грн. основного боргу, 109 407,78 грн. - 3% річних, 955 407,07 грн. - пеня, 378 238,06 грн. - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Полтавської області у справі № 917/1218/17 від 17.10.2017 р. позов було задоволено, стягнуто з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" - 6 650 446,48 грн. основного боргу, 109 407,78 грн. 3% річних за період з 28.02.2017 р. по 17.07.2017 р., 955 407,07 грн. пені за період з 28.02.2017 р. по 17.07.2017 р., 378 238,06 грн. інфляційних втрат за період з 01.03.2017 р. по 30.06.2017 р., 121 537,49 грн. судового збору (а.с. 20-22).

Рішенням Господарського суду Полтавської області у справі № 917/1218/17 від 17.10.2017 р. було встановлено факт надання відповідачу послуг з розподілу природного газу у період з січня 2017 р. по березень 2017 р. та факт прострочення оплати цих послуг відповідачем. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.01.2018 р. вказане рішення залишено без змін.

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України, дане рішення є таким, що набрало законної сили

Відповідно до ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд приймає як преюдиційні встановлені вищезазначеним судовим рішенням факти щодо дати виникнення у відповідача зобов'язань з оплати отриманих ним послуг з розподілу природного газу за період з січня 2017 р. по березень 2017 р., а також розміру та строків прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань.

За даними позивача відповідач не виконав свої зобов'язання зі сплати присудженої до стягнення вказаним рішенням заборгованості.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 958 138,67 грн. заборгованості, з яких : 655 364,79 грн. пеня за період з 18.07.2017 р. по 28.11.2017 р., 77 221,52 грн. три проценти річних за період з 18.07.2017 р. по 28.11.2017 р. та 225 552,36 грн. інфляційні втрати за період з 01.07.2017 р. по 31.10.2017 р., що нараховані за несвоєчасну сплату відповідачем заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами Договору розподілу природного газу від 26.12.2016 року № 1-02/02/14, та присудженої до стягнення згідно рішеннями Господарського суду Полтавської області від 17.10.2017 р. у справі № 917/1218/17.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновків Верховного суду України за постановами від 20.12.2010 р. № 10/25, від 04.07.2011 р. № 13/210/10, від 12.09.2011 р. № 6/433-42/183, від 14.11.2011 р. № 12/207, від 23.01.2012 р. № 37/64, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з 01.07.2017 р. по 31.10.2017 р. (включно) у розмірі 225 552,36 грн. та 77 221,52 грн. 3% річних за період з 18.07.2017 р. по 28.11.2017 р. (з урахуванням моменту виникнення у відповідача зобовязань з оплати отриманих ним послуг по транспортуванню природного газу по кожній окремій партії та урахуванням проведених відповідачем проплат), суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Згідно статті 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 8.2 Договору сторони передбачили, що у разі порушення Споживачем строків оплати за даним договором, передбаченого розділом 6 (Порядок розрахунків) договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 655 364,79 грн. пені за період з 18.07.2017 року по 28.11.2017 року ( з урахуванням моменту виникнення платежу та часткових проплат та приписів п. 6 ст. 232 ГК України), суд дійшов висновку, що заявлений розмір пені частково відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", а саме : в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 345 696,37 грн. за період з 18.07.2017 р. по 09.10.2017 р. (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3" з урахуванням приписів).

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що останнє є обґрунтованим та підлягає задоволенню за наступного мотивування.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги : ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Матеріали справи та надані відповідачем пояснення свідчать про те, що відповідач є підприємством комунальної форми власності і надає послуги централізованого опалення та постачання гарячої води для населення, бюджетних установ і організацій. Джерелом розрахунків за спожитий відповідачем природний газ є розрахунки споживачів за надані відповідачем послуги та субвенції з бюджетів різних рівнів на погашення різниці у тарифах на теплову енергію.

Згідно ст. 31 Закону України № 1875-ІV від 24.06.2004 р. "Про житлово-комунальні послуги" (із змінами та доповненнями) у разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

У відзиві на позов та клопотанні про зменшення розміру пені відповідач посилався на те, що прострочка з оплати отриманого ним природного газу виникала з огляду на наявність різниці у тарифах на теплову енергію, та несвоєчасного відшкодування державою коштів (субвенцій), які і до цього часу йому з бюджету не відшкодовані.

Крім того, відповідач зазначив, що підприємство (відповідач) знаходиться у важкому фінансовому стані та несе збитки від реалізації послуг по теплопостачанню.

Суд приймає до уваги статус відповідача, який використовує придбаний газ виключно для вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій, ступінь виконання боржником зобовязань за Договором, а саме той факт, що незважаючи на важке фінансове становище відповідач станом на 05.02.2018 р. повністю погасив заборгованість, яка виникала у останнього за отримані послуги з розподілу природного газу, незважаючи на несвоєчасність розрахування промисловими споживачами та іншими суб'єктами господарювання м. Полтава.

Враховуючи 100% виконання боржником зобов'язань за Договором, той факт, що по договору забезпечується теплопостачання житлових будинків, наявність значної заборгованості населення перед відповідачем, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобов'язань за Договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - суд зменшує розмір пені на 50%, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково у розмірі 172 848,19 грн.

При цьому судом враховано правову позицію Конституційного Суду України, зазначену у рішенні від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013, про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 172 848,19 грн. пені, в частині стягнення з відповідача 172 848,19 грн. пені у позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача спростовуються вищевикладеним, інших допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

За викладеного, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 172 848,19 грн. пені за період з 18.07.2017 р. по 09.10.2017 р., 225 552,36 грн. інфляційних втрат за період з 01.07.2017 р. по 31.10.2017 р. та 77 221,52 грн. 3% річних за період з 18.07.2017 р. по 28.11.2017 р., підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому в цій частині підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36020) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36020) 77 221,52 грн. - 3% річних, 225 552,36 грн. - інфляційних втрат та 172 848,19 грн. - пені.

Видати наказ із набранням рішенням законної сили

3. В іншій частині позову відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 20.02.2018 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Тимощенко О.М.