ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.02.2018 р.                                                     Справа № 914/156/18

Суддя Березяк Н.Є., розглянувши матеріали зустрічної позовної заяви Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс», у справі

за позовом:

товариства з обмеженою відповідальністю «Брок», м. Львів,

до відповідача:

Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс», м. Львів,

про:

визнання договору оренди №563 від 31.12.2016 продовженим,

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Брок» подано до Господарського суду Львівської області позов до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про визнання договору оренди №563 від 31.12.2016 продовженим. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.01.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.02.2018.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до умов Договору оренди зовнішніх площ транспортних засобів під розміщення реклами №563 від 30.12.2016, а саме: частини 4 розділу 5 Договору сторони погодили, що у разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення або зміну умов цього Договору, не менше ніж за 14 календарних днів до закінчення строку його чинності, Договір продовжує свою чинність на той самий строк та на тих же умовах, що були передбачені даним Договором та Додатками до нього.

21 лютого 2018 року до Господарського суду Львівської області надійшла зустрічна позовна заява ЛКП «Львівелектротранс» про визнання недійсним абзацу четвертого розділу п’ятого Договору оренди зовнішніх площ транспортних засобів під розміщення реклами №563 від 30.12.2016 р.

Зустрічну позовну заяву відповідач обґрунтовує тим, що оспорюваний пункт Договору обмежує право однієї із сторін припинити договір у зв’язку із закінченням його строку, без письмової заяви іншої сторони про таке. Крім того, заявник за зустрічним позовом вказує про те, що спірна частина правочину не відповідає частині 1 статті 203 Цивільного кодексу України, бо суперечить ч. 3 ст. 180, ч. 1 ст. 284 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України, адже заперечує передбачене законом право орендодавця відмовитись від продовження договору в зв’язку із закінченням строку, на який його було укладено, шляхом надсилання повідомлення (заяви) про це орендарю протягом одного місяця після закінчення строку дії договору.

Проаналізувавши предмет зустрічних позовних вимог , суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 180 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право пред'явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Тобто, з аналізу вказаних вище норм закону встановлено, що обов'язковою умовою для прийняття зустрічної позовної заяви у справу є:

1.          взаємна пов'язаність зустрічного позову із первісним;

2.          спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Так, аналізуючи зазначені в законі умови, суд зазначає, що подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб’єктивне право позивача за первісним позовом.

Відтак, проводячи аналіз зустрічної позовної заяви, суд вказує, що: а) хоча і обидва позови є взаємопов’язані, що випливає із зобов’язань встановлених одним і тим же Договором оренди №563 від 30.12.2016, однак їх спільний розгляд не буде сприяти оперативному і правильному вирішенню спору.

Предметом зустрічного позову є вимоги про визнання недійсним пункту договору оренди ( яке може мати місце лише на майбутнє з дати набрання рішенням законної сили), а за первісним позовом – визнання договору продовженим, які не можуть бути зараховані.

Щодо умов про те, що задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, не може застосовуватись до даних позовів, оскільки при задоволенні зустрічного позову, рішення у справі набере законної сили та буде діяти на майбутнє, а вимоги за первісним позовом стосуються періоду часу, який уже існує з 01.01.2018.

Відтак, дослідивши вказані обставини, суд прийшов до висновку про не пов'язаність первісного та зустрічного позовів, оскільки викладені в них вимоги не обумовлені зустрічними вимогами, не є однорідними, а предмети та підстави цих позовів, а також докази, якими вони обґрунтовані є відмінними.

Відповідно до частини 6 статті 180 Господарського процесуального кодексу України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне повернути зустрічну позовну заяву ЛПК «Львівелектротранс» заявнику.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі повернення заяви або скарги.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 180, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1.          Повернути львівському комунальному підприємству «Львівелекстротранс» зустрічну позовну заяву та додатні до неї документи.

Додатком: зустрічна позовна заяву з доданими документами на 14 арк.

Ухвала набирає чинності з дати її прийняття 23.02.2018 та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя                                                                                  Березяк Н.Є.