Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 917/1958/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Львова Б.Ю. (головуючий), Булгакової І.В. і Селіваненка В.П.,

за участю секретаря судового засідання Крапивної А.М.,

представників учасників справи:

позивача - публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі - Товариство) - Ставицької І.Б.,

відповідача - Полтавського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення) - Юрченко В.С.,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (далі - Завод) - не з'явився,

розглянувши касаційну скаргу Товариства

на рішення господарського суду Полтавської області від 09.03.2017 (суддя Сірош Д.М.) та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.06.2017 (колегія суддів: Істоміна О.А. (головуючий), судді Барбашова С.В. і Пелипенко Н.М.)

за позовом Товариства до Відділення,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Завод,

про визнання частково недійсним рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом про визнання недійсними пунктів 2, 3 рішення адміністративної колегії Відділення від 06.10.2016 № 01/95-рш "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" (далі - Рішення АМК).

Позовна заява мотивована тим, що Рішення АМК прийнято з порушенням норм чинного антиконкурентного законодавства.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 09.03.2017, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.06.2017, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судові рішення попередніх судових інстанцій з посиланням на приписи статті 59 Закону України від 11.01.2001 № 2210-ІІІ "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон № 2210) мотивовано відсутністю передбачених законом підстав для визнання Рішення АМК недійсним.

Товариство, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить суд касаційної інстанції рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи скасувати і прийняти нове рішення про задоволення позову. Так, згідно з доводами позивача, викладеними у касаційній скарзі, судами попередніх інстанцій у вирішенні спору не враховано всіх передбачених приписами статті 46 Закону № 2210 підстав для закриття провадження у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції через відсутність доказів наявності збитків у товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвестпроект" (далі - TOB "Енергоінвестпроект") і виконанням Товариством у повному обсязі рекомендацій адміністративної колегії Відділення від 26.07.2016, наданих з метою усунення причин виникнення порушень законодавства про захист економічної конкуренції та умов, що їм сприяють.

Відділення подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило судові рішення зі справи залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Завод подав відзив на касаційну скаргу, в якому підтримав її доводи та зазначив про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а тому просить суд касаційної інстанції рішення місцевого господарського суду зі справи скасувати і прийняти нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- Рішенням АМК:

визнано, що за результатами діяльності у 2012 - 2015 роках та в період з 01.01.2016 по даний час Товариство займає монопольне (домінуюче) становище на ринку передачі та розподілу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами Товариства в територіальних межах Полтавської області як таке, що не має жодного конкурента на цьому ринку (пункт 1);

дії Товариства щодо затримання TOB "Енергоінвестпроект" погодження повідомлення № 6/2013 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України в червні 2013 року та погодження його після 19-го числа (включно) місяця, що передує розрахунковому, тобто всупереч пункту 6.1 (підпункт 4) договору на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами між постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом та електропередавальною організацією від 17.04.2007 № 982 визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та пунктом 7 частини другої статті 13 Закону № 2210 як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку передачі та розподілу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами Товариства в територіальних межах Полтавської області шляхом створення перешкод доступу на ринок постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом суб'єктів господарювання (пункт 2);

за вчинення зазначеного порушення на Товариство накладено штраф у розмірі 68 000 грн., що становить 4 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (пункт 3);

провадження у справі в частині дій Товариства щодо порушення строків розгляду повідомлення № 11/2012 ТОВ "Енергоінвестпроект" на заявлений обсяг купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії в листопаді 2012 року як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону № 2210, закрите (пункт 4).

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання Рішення АМК недійсним.

Статтею 1 Закону № 2210 встановлено, що економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку; монополізація - досягнення суб'єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, підтримання або посилення цього становища.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 2210 суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

За приписами пункту 2 статті 50 Закону № 2210 зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною першою статті 13 Закону № 2210 встановлено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 13 Закону № 2210 зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб'єктів господарювання.

За приписами статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням названого Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Водночас згідно з частиною другою статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" до повноважень саме Антимонопольного комітету України та його територіальних органів належать, зокрема:

- розгляд заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проведення відповідних розслідувань;

- прийняття передбачених законодавством про захист економічної конкуренції розпоряджень та рішень за заявами і справами;

- проведення дослідження ринку, визначення меж товарного ринку, а також становища, в тому числі монопольного (домінуючого), суб'єктів господарювання на цьому ринку та прийняття відповідних рішень (розпоряджень).

Стаття 19 цього Закону визначає гарантії здійснення повноважень Антимонопольним комітетом України.

Отже, господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, але не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 2210 підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права

Місцевий та апеляційний господарські суди, беручи до уваги підстави заявленого позову, з наведенням у оскаржуваних судових рішеннях необхідного мотивування, дослідивши вчинення Товариством дій, спрямованих на затримання TOB "Енергоінвестпроект" погодження Повідомлення № 6/2013 на заявлений обсяг купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України в червні 2013 року та погодженні його після 19-го числа (включно) місяця, що передує розрахунковому, тобто всупереч пункту 6.1 (підпункт 4) Договору № 1, давши ретельну оцінку доводам і запереченням сторін та наявним доказам, дослідивши зміст Рішення АМК стосовно обставин вчинення Товариством названих дій, дійшли обґрунтованих висновків щодо прийняття відповідачем Рішення АМК у межах наданих йому повноважень та з дотриманням приписів чинного законодавства, а тому за відсутності передбачених статтею 59 Закону № 2210 підстав для визнання оспорюваного Рішення АМК недійсним правомірно відмовили Товариству в задоволенні його позовних вимог.

Посилання заявника касаційної скарги на відсутність доказів наявності збитків у TOB "Енергоінвестпроект" та виконання ним у повному обсязі рекомендацій адміністративної колегії Відділення від 26.07.2016, через що, на його думку, відповідно до статті 46 Закону № 2210 Відділення мало закрити провадження у справі не можуть братися до уваги, оскільки Відділенням було встановлено зловживання Товариством монопольним (домінуючим) становищем на ринку передачі та розподілу електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами Товариства в територіальних межах Полтавської області шляхом створення перешкод доступу на ринок постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом суб'єктів господарювання, тоді як для кваліфікації дій суб'єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку або як антиконкурентних узгоджених дій, або як недобросовісної конкуренції не є обов'язковим з'ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків. Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем (частина друга статті 13 Закону № 2210); стаття 13 Закону № 2210 не містить положень стосовно мінімальної кількості фактів (подій), яка вважалася б достатньою для кваліфікації дій суб'єктів господарювання за ознаками зловживання монопольним (домінуючим) становищем. Отже, в принципі, й одноразове відповідне порушення, належним чином встановлене і доведене, може бути підставою для здійснення такої кваліфікації.

Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги позивача без задоволення, а судових рішень першої та апеляційної інстанцій без змін, як таких, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, а також враховуючи те, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Полтавської області від 09.03.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.06.2017 зі справи № 917/1958/16 залишити без змін, а касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Б.Львов

Суддя І.Булгакова

Суддя В.Селіваненко