донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

12.02.2018 року справа №908/1754/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: За участю представників сторін: від позивача (апелянта) від відповідача-1 від відповідача-2ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 (адвокат) за довіреністю №47 від 10.01.2018р.; не зявились; не зявились;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнасінняпром", с. Сонячне, Запорізького району Запорізької області
на рішення Господарського суду Запорізької області
від13.11.2017 року (повний текст складено 20.11.2017 року)
у справі№908/1754/17 (суддя Боєва О.С.)
за позовом до відповідача-1 до відповідача-2Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнасінняпром", с. Сонячне, Запорізького району Запорізької області ОСОБА_5 олійних культур Національної академії аграрних наук України, с. Сонячне, Запорізького району Запорізької області Національної академії аграрних наук України, м. Київ.
про1) припинення права спільної власності ОСОБА_5 олійних культур Національної академії аграрних наук на 1/214 частку у праві на завод "CIMBRIA" з доробки та сортування насіння та зерна, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, сел. Сонячне, вул. Сонячне шосе буд. 50; 2) присудження на користь ОСОБА_5 олійних культур Національної академії аграрних наук грошової компенсації за 1/214 частку у праві власності на завод "CIMBRIA" у розмірі, визначеному на підставі Звіту Приватної аудиторської фірми "Лідара-аудит" №103 від 15.08.2012 року та узгодженому сторонами у Акті про розподіл часток від 12.09.2012 року, яка становить 198515,57 грн.; 3) визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрнасінняпром" права власності на 1/214 заводу "CIMBRIA" з доробки та сортування насіння та зерна, яка належала раніше ОСОБА_5 олійних культур Національної академії аграрних наук

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року до Господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрнасінняпром" (далі за текстом ТОВ "Укрнасінняпром", Позивач) з позовом до відповідачів ОСОБА_5 олійних культур Національної академії аграрних наук України (далі за текстом - ОСОБА_5 олійних культур НААН України, Відповідач-1) та Національної академії аграрних наук України (далі за текстом НААН України, Відповідч-2) про припинення права спільної власності ОСОБА_5 олійних культур НААН України на 1/214 частку у праві на завод "CIMBRIA" з доробки та сортування насіння та зерна, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, сел. Сонячне, вул. Сонячне шосе буд. 50; присудження на користь ОСОБА_5 олійних культур НААН України грошової компенсації за 1/214 частку у праві власності на завод "CIMBRIA" у розмірі, визначеному на підставі Звіту Приватної аудиторської фірми "Лідара-аудит" №103 від 15.08.2012 року та узгодженому сторонами у Акті про розподіл часток від 12.09.2012 року, яка становить 198515,57 грн.; визнання за ТОВ "Укрнасінняпром" права власності на 1/214 заводу "CIMBRIA" з доробки та сортування насіння та зерна, яка належала раніше ОСОБА_5 олійних культур.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.11.2017 року у справі №908/1754/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось ТОВ "Укрнасінняпром", яке просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 13.11.2017 року у справі №908/1754/17 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ "Укрнасінняпром", посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, зазначає, що ОСОБА_5 олійних культур НААН України протягом трьох років після завершення будівництва заводу "CIMBRIA" не виконує обовязки співвласника заводу, чим створює перешкоди Товариству у здійсненні власної господарської діяльності, а також обмежує право на отримання доходів від користування власним майном позивача, який є фактичним власником обєкту спільної власності із 213/214 частиною. Скаржник вважає, що з урахуванням п. 8.1. Договору пайової участі у будівництві (в редакції від 12.09.2012р.), оскільки завод "CIMBRIA" є цілісним майновим комплексом та знаходиться у спільній частковій власності позивача і відповідача-1, відтак він не може бути поділений в натурі між співвласниками. За твердженням заявника апеляційної скарги, частка ОСОБА_5 олійних культур НААУ на обєкт спільної власності становить 1/214, а тому є незначною порівняно з часткою позивача (213/214), і припинення права власності на частку в заводі "CIMBRIA" не завдасть значної шкоди ОСОБА_5 олійних культур НААУ, що також зумовлено відсутністю у відповідача-1 бажання використовувати (експлуатувати) завод та компенсацією Товариством вартості частки ОСОБА_5 у грошовому еквіваленті.

Враховуючи, що будівництво заводу "CIMBRIA" здійснювалось виключно за кошти ТОВ "Укрнасінняпром", а відповідачі ухиляються від вирішення питання щодо юридичного визначення 1/214 частки ОСОБА_5 олійних культур НААН України, на думку апелянта судом першої інстанції не було враховано, що відповідач-1 порушує встановлене законом право власника (позивача), на управління належним йому майном.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2017 року для розгляду апеляційної скарги визначено склад колегії суддів: Мартюхіна Н.О. головуючий (суддя-доповідач), судді Будко Н.В., Сгара Е.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.12.2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 31.01.2018 року об 11:10 год.

Колегія суддів зазначає, що Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року №2147-19 були внесені зміни та викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, п. 9 Перехідних положень якого передбачає, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. За таких обставин, зазначена справа розглядається апеляційним судом за правилами, викладеними у ГПК України, в редакції, яка набула чинності 15.12.2017 року.

У звязку із перебуванням судді-члена колегії ОСОБА_2 у відпустці на дату розгляду справи, на підставі ст. 32 ГПК України та за наявності строків розгляду апеляційної скарги автоматизований розподіл справи не призначався, судове засідання 31.01.2018 року об 11 год. 10 хв. у справі №908/1754/17 не проводилося.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 05.02.2018 року розгляд апеляційної скарги призначено на 12.02.2018 року об 14:40 год.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов через канцелярію суду 12.02.2018 року від ОСОБА_5 олійних культур НААН України, відповідач-1 заперечував проти доводів викладених в апеляційній скарзі, вказав про їх безпідставність. Зазначає, що ТОВ "Укрнасінняпром" побудовано завод "CIMBRIA" без відповідного оформлення земельної ділянки для зазначених цілей із відхиленням від проекту та включено до переліку зареєстрованих ним обєктів нерухомого майна приміщення, яке побудоване у 1970 році. Крім того, земельна ділянка площею 3,14 га, на якій розташовано завод "CIMBRIA", до цього часу знаходиться у користуванні ОСОБА_5 олійних культур НААН України. Звертає увагу суду на неможливість припинення права власності відповідача-1 на спірний обєкт з огляду на те, що вказане право за ОСОБА_5 НААН України взагалі не зареєстровано.

До початку розгляду апеляційної скарги по суті відповідач-2 не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу та не надав його до суду.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 12.02.2018 року був присутній представник апелянта - ТОВ "Укрнасінняпром", який наполягав на доводах апеляційної скарги, просив суд її задовольнити, рішення Господарського суду Запорізької області від 13.11.2017 року у справі №908/1754/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Уповноважені представники відповідачів у судове засідання 12.02.2018 року не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористались.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників відповідачів, у звязку з чим переходить до її розгляду по суті.

Згідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Президії Української академії аграрних наук від 28.04.2010 року (затвердженої протоколом №8) погоджено пропозицію ОСОБА_5 олійних культур УААН стосовно участі у будівництві сучасного заводу "CIMBRIA", шляхом укладення договору пайової участі у будівництві, та надано згоду на використання для будівництва на використання для будівництва земельної ділянки сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя), яка перебуває у постійному користуванні ОСОБА_5 олійних культур УААН, розроблення генерального плану забудови, облаштування земельної ділянки та на укладення договору пайової участі у будівництві сучасного заводу "CIMBRIA" з доробки та сортування насіння та зерна. Національна академія аграрних наук України (відповідач-2 у справі) є правонаступником Української академії агарних наук.

Відповідно до нової редакції Статуту ОСОБА_5 олійних культур НААН України (відповідач-1), затвердженої у грудні 2016 року, останній є державною, бюджетною, неприбутковою науковою установою; є правонаступником прав та зобовязань ОСОБА_5 олійних культур УААН. Перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України.

28.04.2010 року ОСОБА_5 олійних культур УААНУ (далі за текстом - сторона-1) та ТОВ "Укрнасінняпром" (далі за текстом - сторона-2) укладено договір пайової участі у будівництві, відповідно до умов якого сторони зобовязалися шляхом обєднання майна, зусиль, матеріально-технічних ресурсів, що належать сторонам на відповідних правових засадах, у рамках чинного законодавства, відповідно до Статутів сторін спільно побудувати обєкт сучасний завод "CIMBRIA" з доробки та сортування насіння та зерна на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні сторони-1 (на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою ІІ ЗП № 002385 від 27.05.2004р.), загальною площею 3,14 га, на якій будується обєкт. Під пайовою участю розуміються всі види майнових та матеріально-технічних ресурсів, що вкладаються строною-1 та стороною-2 в будівництво обєкта. Підставою укладання договору є постанова Президії УААН від 28.04.2010 року Протокол № 8 (п.п.1.2, 1.4, 1.8, 1.9, 2.1, 2.1.1 Договору).

Відповідно до п.п.2.3, 4.2.1, 4.2.3 Договору, сторона-1 доручає стороні-2, а сторона-2 зобовязується вчиняти від імені сторони-1 юридичні дії, повязані з виконанням функцій замовника будівництва на виконання умов цього договору, а також інші функції, що передбачені для замовника будівництва згідно чинного законодавства України. При цьому, сторона-1 зобовязана видати стороні-2 відповідну довіреність на виконання функцій замовника будівництва. Сторона-2 зобовязується виконувати функції замовника будівництва при здійсненні проекту на кожному його етапі з моменту передачі таких функцій відповідно до п. 2.3 цього договору. Забезпечити за рахунок власних та залучених коштів фінансування проекту відповідно до умов договору.

У відповідності до п.п. 4.1.7 п. 4.1 Договору, сторона-1 зобовязалася всіма можливими засобами (окрім здійснення фінансування) сприяти стороні-2 у реалізації проекту в цілому, в тому числі у виконанні останнім обовязків та реалізації повноважень, передбачених п. 4.2, 4.5 цього Договору.

За змістом п.п. 1.10, 3.1.4 Договору, на 4 етапі здійснюється підписання Акту про розподіл часток документ, який відповідно до цього договору визначає в натурі склад та розмір часток сторін в обєкті, є підставою для передачі часток сторонам та складається і підписується останніми в 30-ти денний термін з дати введення обєкта в експлуатацію або момент припинення дії цього договору.

12.09.2012 року сторонами укладено Додаткову угоду №1 до договору про пайову участь у будівництві, згідно з якою внесено зміни та доповнення договору. Зокрема, змінено п. 1.5, 1.6, 2.2, п.п. 3.1.4 п. 3 Договору, п. 8.1, 8.3, 8.6, в яких визначено наступне:

- п. 1.5.: частка сторони-1 в обєкті це доля сторони-1, пропорційна її внеску у пайову участь, яка не може бути меншою 50 кв.м в обєкті в разі виділення її в натурі. Частка сторони-1 в обєкті (ідеальна доля) визначається у вартісному виразі після введення обєкту в експлуатацію пропорційно її внеску у пайову участь. Загальна вартість на будівництво обєкту та виконання умов щодо його фінансування повинна підтверджуватися висновком незалежного аудитора;

- п. 1.6.: частка сторони-2 частка в обєкті (ідеальна доля), яка визначається у вартісному виразі за домовленістю сторін після введення обєкта в експлуатацію, як різниця між загальною вартістю будівництва та визначеною відповідно до п.1.5 цього договору вартістю частки сторони-1.

- п. 2.2.: загальна вартість договору є загальною вартістю будівництва обєкта, підтверджена висновком незалежного аудитора, та остаточно визначається після введення обєкта в експлуатацію при розділі сторонами часток в обєкті;

- п.п. 3.1.4, 3.1.4.1, 3.1.4.2, 3.1.4.3.: на 4 Етапі здійснюється підписання акту про розподіл часток, державна реєстрація прав власності на частки сторін, при цьому: Сторона 2: забезпечує проведення технічної інвентаризації обєкту; залучає незалежного аудитора для проведення перевірки з метою підтвердження загальної вартості витрат на будівництво обєкта та про виконання умов фінансування, і надання сторонам відповідного висновку. Сторони підписують Акт про розподіл часток та після затвердження його у встановленому порядку відповідним рішенням Президії Національної академії аграрних наук України, подають відповідні документи до органу місцевого самоврядування та інших органів, установ, підприємств та організацій з метою здійснення державної реєстрації права власності на свої частки в обєкті. Сторона-2 сприяє стороні-1 та надає їй всі необхідні документи для проведення державної реєстрації прав власності частки сторони-1.

- п. 8.1: до моменту набрання чинності документу (в т.ч. угода, договір, рішення суду, інш.) про виділені частки кожної сторони в натурі, новостворене майно (обєкт) є спільною частковою власністю сторін.

- п. 8.3.: визначення розміру часток сторін у обєкті, як єдиному майновому комплексі, провадиться з урахуванням вартості всіх будинків, будівель, споруд, що розташовані за однією адресою. Сторони досягли згоди, що частки в обєкті розподіляються між ними в розмірі, визначеному у п.1.5, 1.6, 5.3, 5.5. цього договору. Розміри часток виражаються в простих правильних дробах, які в сумі повинні становити одиницю;

- п. 8.6.: сторона 1 та Сторона 2, після оформлення прав власності на належну їм частку в обєкті, має право: вільного доступу до території та самого обєкта, використання прилеглої до обєкта території, підїзних доріг, іншої інфраструктури, необхідної для здійснення господарської діяльності на обєкті.

Як встановлено з матеріалів справи, після завершення будівництва та складення технічного паспорту обєкта, згідно із Декларацією про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованої 01.08.2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області, обєкт, що знаходиться за адресою: сел. Сонячне, вул. Сонячне шосе, 50, загальною площею 525,7 кв.м, визнано закінченим будівництвом та готовим до експлуатації.

12.09.2012 року сторонами договору складено та підписано Акт про розподіл часток, який погоджено Президентом НААН України. За змістом даного Акту: керуючись п.п. 1.2, 1.5, 1.6, 1.10, 2.2., 3.1.4 Договору, звіту незалежного аудитора Приватної аудиторської фірми "Лідара-аудит" №103 від 15.08.2012 року, сторони визнали та визначили, що загальна вартість виконаних робіт та придбаного обладнання (всього цілісний майновий комплекс) в процесі побудови обєкту за адресою: Запорізька область, Запорізький район, сел. Сонячне, вул. Сонячне шосе буд. 50, складає 42593473,50 грн., вартість одного квадратного метру в обєкті 3717,52 грн.

На підставі п.п. 1.5, 5.3 Договору визначено, що частка сторони-1, яка погоджена в розмірі 53,4 кв.м та становить вартість 198515,57 грн., що при визначені частки сторони-1 у спільній частковій власності на обєкт складає 1/214 частки (ідеальна частка) і підлягає передачі у власність стороні-1 (п. 5 Акту про розподіл часток).

Частка сторони-2, визначена на підставі п.п. 1.6, 5.5. Договору, за домовленістю сторін у вартісному виразі, як різниця між загальною вартістю цілісного майнового комплексу обєкту, становить 42394957,93 грн., що складає 213/214 частки (ідеальна частка) і підлягає передачі у власність стороні-2 (п. 6 Акту про розподіл часток).

Згідно п. 9 Акту про розподіл часток, останній є підставою для звернення сторін до уповноважених органів щодо оформлення права власності та державної реєстрації прав на нерухоме майно відповідно до вимог чинного законодавства України.

10.12.2012 року Сонячною сільською радою Запорізького району Запорізької області видано ТОВ "Укрнасінняпром" свідоцтво САЕ №785479 про право власності на 213/214 часток нерухомого майна, а саме: будівлю цеху по доробці насіннєвого матеріалу, будівлю адміністративно-побутових приміщень, будівлю контрольно-пропускного пункту, будівлю складу, будівлю компресорної, будівлю насосної станції пожежегасіння, завальної ями з навісом, навісу, автомобільних вагів, будівлю майстерні, за адресою: Запорізька область, Запорізький район, сел. Сонячне, вул. Сонячне шосе, буд. 50.

В подальшому на підстави вказаного Свідоцтва ТОВ "Укрнасінняпром" 22.12.2012 року отримало витяг про державну реєстрацію прав власності.

Листами (вих.№ 313 від 13.12.2012р.), (вих.№№128,129 від 20.08.2015р.) ТОВ "Укрнасінняпром" зверталося до ОСОБА_5 олійних культур НААН України та НААН України з метою вирішення питання щодо укладення договору про спільну діяльність за умови внесення ОСОБА_5 олійних культур НААН України вкладу у спільну діяльність у вигляді грошових коштів, майна або майнових прав, в іншому випадку пропонував вирішити питання про виділ майна ОСОБА_5 зі спільної часткової власності.

Враховуючи, що відповіді на вказані листи позивачем не отримано, ТОВ "Укрнасінняпром посилаючись на ст.ст. 16, 183, 358, 364, 365 Цивільного кодексу України звернулося до Господарського суду Запорізької області з даним позовом та просило:

- припинити право спільної власності відповідача-1 на 1/214 частку на завод "CIMBRIA" з доробки та сортування насіння та зерна, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, сел. Сонячне, вул. Сонячне шосе буд. 50;

- присудити на його користь грошову компенсацію за 1/214 частку у розмірі 198515,57 грн.;

- визнати за ТОВ "Укрнасінняпром" право власності на 1/214 заводу "CIMBRIA" з доробки та сортування насіння та зерна, яка належала раніше ОСОБА_5 олійних культур НААН України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд, в оскаржуваному рішенні від 13.11.2017 року, виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог, зокрема, з того, що земельна ділянка площею 3,14 га (яка є внеском відповідача-1), де розташовано обєкт нерухомості - завод "CIMBRIA", входить до складу земельної ділянки загальною площею 334,11 га, наданої ОСОБА_5 олійних культур НААН України у постійне користування на підставі Державного акту для науково-дослідних, навчальних цілей і ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а припинення прав ОСОБА_5 на це майно (вказану земельну ділянку), завдасть відповідачу-1 істотної шкоди.

Крім того, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про припинення права спільної власності ОСОБА_5 на 1/214 частку заводу "CIMBRIA" з виплатою грошової компенсації, оскільки, як встановлено, на момент розгляду спору за відповідачем-1 фактично ще не відбулось державної реєстрації частки на новостворене нерухоме майно, а тому право власності у відповідача-1 на 1/214 частку майна, за висновком суду, на момент розгляду даного спору не виникло.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, з урахуванням меж перегляду справи визначених у ч. 1 ст. 269 ГПК України , колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає наведені висновки судом першої інстанції законними, обґрунтованими та погоджується з ними, враховуючи наступне.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ТОВ "Укрнасінняпром" до ОСОБА_5 олійних культур НААН України та НААН України про припинення права спільної власності ОСОБА_5 олійних культур НААН України на 1/234 часток у спільній частковій власності на об'єкт нерухомого майна - будівлю сучасного заводу "CIMBRIA" з доробки та сортування насіння та зерна, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, сел. Сонячне, вул. Сонячне шосе буд. 50; присудити на його користь грошову компенсацію за 1/214 частку у розмірі 198515,57 грн.; визнання за ТОВ "Укрнасінняпром" право власності на 1/214 заводу "CIMBRIA" з доробки та сортування насіння та зерна, яка належала раніше ОСОБА_5 олійних культур НААН України.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що надає можливість володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Вказане закріплено в ст.ст. 316, 317 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України).

Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з нормами ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 1 ст. 357 ЦК України визначено, що суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

За змістом ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 358 ЦК Україн, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Положення ч. 1 ст. 365 ЦК України, на які посилається позивач, передбачають, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Місцевий господарський суд під час розгляду даного спору дійшов висновку, що з аналізу даної норми закону слідує, що припинення права особи на частку в судовому порядку можливо лише за наявності вищенаведених умов у сукупності.

В апеляційній скарзі ТОВ "Укрнасінняпром", з посиланням на практику Верховного Суду України у аналогічних правовідносинах, посилається на те, що для припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, відхиляючи аргументи скаржника, виходить із того, що законодавцем у ч. 1 ст. 365 ЦК України без виключень чи двостороннього тлумачення наведено чотири умови, які обумовлюють припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, такі умови наведені у сукупності, і норма згаданої статті не містить припису, що для припинення права особи на частку в спільному майні достатньо лише однієї умови, а тому, вирішуючи такий спір, судова колегія вважає, що для припинення права особи на частку в спільному майні необхідна наявність усіх чотирьох умов в сукупності, оскільки саме в сукупності наведені умови будуть свідчити про наявність підстав для припинення права особи на частку у спільному майні саме за рішенням суду.

Здійснивши перевірку доводів сторін та обставин справи, в контексті наявності сукупності усіх чотирьох умов згідно з ч. 1 ст. 365 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність відповідних правових підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.

У даній справі, яка розглядається, обєктом спільного права власності ТОВ "Укрнасінняпром" та ОСОБА_5 олійних культур НААН України (214/214 часток) заводу "CIMBRIA", є внесок відповідача-1 на підставі Договору пайової участі у будівництві від 28.04.2010 року, а саме: державна земельна ділянка сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя) загальною площею 3,14 га, яка перебуває в постійному користуванні ОСОБА_5 олійних культур НААН України на підставі Державного акту від 27.05.2004 року для науково-дослідних, для навчальних цілей і ведення товарного сільськогосподарського виробництва та на якій розташований вказаний завод "CIMBRIA".

При цьому, судова колегія констатує про наявність правової позиції Верховного Суду України, яка увійшла у підгрунтя доводів апеляційної скарги, згідно з якою із змісту норми ст. 365 ЦК України випливає, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 Цивільного кодексу України, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї (ухвала ВСУ від 23.06.2010 року у справі №6-22505св09; постанова ВСУ від 16.01.2012 року у справі № 6-81цс11).

Проте, наведені судові рішення Верховного Суду України стосуються правовідносин фізичних осіб, які спільно проживали та володіли спільною власністю і між якими виник спір щодо їх цивільних прав, і що зумовлено правовідносинами фізичних осіб, а тому наведена правова позиція не може бути застосована до спірних правовідносин між юридичними особами.

Таким чином колегія суддів, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, виходить з того, що ст. 365 ЦК України визначає підстави, лише за наявності яких суд може задовольнити позов співвласників про припинення права на частку одного з них. При цьому для задоволення позову суд має встановити наявність усіх підстав. Відсутність хоча б однієї з них свідчить про неможливість задоволення позову співвласників.

В силу принципу диспозитивності, викладеного у ст. 33 ГПК України (в редакції, яка була чинна до 15.12.2017р.), збирання доказів у справі не є обовязком суду. Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень.

Зі змісту позову слідує, що підставою для звернення ТОВ "Укрнасінняпром" до суду першої інстанції стала відсутність визначення умов спільного використання та експлуатації побудованого заводу та майнової участі ОСОБА_5 олійних культур НААН України для забезпечення діяльності обєкту спільної власності, невиконання останнім обовязків співвласника із незначною часткою (1/214), продаж якої не завдасть йому істотної шкоди.

Разом з тим, питання, чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, також робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном (ухвала ВСУ від 23.06.2010 року у справі №6-22505св09).

Доводи заявника апеляційної скарги - ТОВ "Укрнасінняпром" про те, що частка відповідача-1 у спільному майні є незначною (1/214) по відношенню до частки в спільному майні позивача (213/214) колегією суддів не заперечується, проте твердження про відсутність завдання відповідачу-1 істотної шкоди, у разі припинення його прав на це майно, судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п. 9 Статуту ОСОБА_5 олійних культур НААН України заснований на державній власності, за ним закріплені земельні ділянки, які використовуються для забезпечення наукової діяльності Наукової установи та надані їй на праві постійного користування, що посвідчується у встановленому законом порядку.

Тобто, земельна ділянка площею 3,14 га, на якій розташований обєкт нерухомості входить до складу земельної ділянки загальною площею 334,11 га, наданої ОСОБА_5 олійних культур НААН України у постійне користування на підставі Державного акту для науково-дослідних, навчальних цілей і ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Зазначена земельна ділянка відноситься до земель державної форми власності розпорядження якою проводиться Кабінетом Міністрів України у межах визначеної зконом компетенції.

Із змісту ст. 41 Конституції України слідує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами свої інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведені положення нормативно-правового акту вищої юридичної сили прямо встановлюють заборону протиправного позбавлення власника права власності. Непорушність цього права означає передусім невтручання будь-кого у здійснення власником своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, заборону порушень прав власника щодо його майна всупереч інтересам власника та його волі.

Матеріали справи не містять доказів про те, що сторони спору намагалися врегулювати свої відносини з приводу спільного використання нерухомості пропорційно частки кожного, і таких доказів суду апеляційної інстанції також не надано, тобто ТОВ "Укрнасінняпром" не надано доказів, що спільне володіння і користування будівлею заводу "CIMBRIA", яка розташована на земельній ділянці державної форми власності, наданій у постійне користування позивачу-1, є неможливим внаслідок того, що ОСОБА_5 олійних культур НААН України порушує права позивача щодо спільного використання належного сторонами на праві спільної часткової власності майна.

Судовою колегією враховується той факт, що з боку ОСОБА_5 олійних культу НААН України вчинялися дії щодо виконання договору пайової участі у будівництві, про що свідчить повне завершення реалізації проекту, що означає сукупність дій сторін та, зокрема, виконання зобовязань сторони-1, передбачених п. 4.1 Договору, спрямованих на забезпечення будівництва обєкта, введення його в експлуатацію та розподіл часток в ньому між сторонами.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що ТОВ "Укрнасінняпром" не доведено і ту обставину, що припинення права власності відповідача на належну йому часту у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_5 олійних культур НААН України, навпаки, наявність статусу державного майна, а також той факт, що вказана земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача-1, без прийняття уповноважених органом Кабінетом Міністрів України рішення щодо подальшого відчуження земельної ділянки на користь позивача, виходить за межі компетенції відповідачів у даній справі.

Обставини справи свідчать про те, що вимогою позову є фактичне припинення права постійного користування ОСОБА_5 олійних культур НААН України на надану йому частину земельної ділянки державної форми власності з урахуванням сплати позивачем компенсації у розмірі 198515,57 грн. без отриманої відповідної згоди Кабінету Міністрів України, як вищого органу виконавчої влади, що, у даному випадку, завдасть істотну шкоду інтересам відповідачів.

Разом з тим, позивач не довів та не підтвердив належними та допустимими доказами можливості припинення прав ОСОБА_5 олійних культур НААН України на частку у спільному майні за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди його інтересам з урахуванням обставин даної справи.

Правовий режим спільної часткової власності повинен враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, припинення права власності не повинно порушувати принцип рівності прав співвласників.

Згідно приписів 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Системний аналіз ст.ст. 177, 178, 179, 182, 331 ЦК України, ст. 4, 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" призводить до висновку, що право власності на новостворене нерухоме майно, як обєкт цивільних прав, виникає з моменту його державної реєстрації (постанова ВСУ від 27.05.2015 року по справі №6-159цс15).

Як вбачається з інформаційного витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 13.11.2017 року (на момент розгляду справи в суді першої інстанції) на обєкт нерухомості, розташований за адресою: Запорізька область, Запорізький район, сел. Сонячне, вул. Сонячне шосе, 50, існує державна реєстрація прав ТОВ "Укрнасінняпром" на 213/214 частки майна, до якого входить: будівля цеху по доробці насіннєвого матеріалу літ. А, будівля адміністративно-побутових приміщень літ. Б-2, будівля контрольно-пропускного пункту літ. В, будівля складу літ. Г, будівля компресорної літ. Д, будівля насосної станції пожежегасіння літ. Ж, завальна яма з навісом літ. З, навіс літ. К, автомобільні ваги літ. Л, будівля майстерні літ.Н.

Проте, запис про державну реєстрацію прав ОСОБА_5 олійних культур НААН України на 1/214 частку цього майна в державних реєстрах відсутній.

За ч. 2 ст. 331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту його державної реєстрації.

Таким чином, оскільки на час вирішення спору право власності відповідача-1 на 1/214 частку майна фактично ще не виникло, місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні вимог ТОВ "Укрнасінняпром" про припинення цього права з виплатою грошової компенсації.

Вимога про визнання права власності за ТОВ "Укрнасінняпром" на вказану частку майна ОСОБА_5 є похідною, а тому у її задоволенні судом першої інстанції також було правомірно відмовлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, що ТОВ "Укрнасінняпром" не було доведено належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017р.) наявності в сукупності усіх умов, які обумовлюють припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України, і враховуючи те, що норми наведеної статті не містять припису, що для припинення права особи на частку в спільному майні достатньо лише однієї умови, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ТОВ "Укрнасінняпром".

Доводи скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом норм законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку що апеляційна скарга ТОВ "Укрнасінняпром" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Запорізької області 13.11.2017 року у справі №908/1754/17 є законним, обґрунтованим, прийнятим із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнасінняпром» на рішення Господарського суду Запорізької області від 13.11.2017 року у справі №908/1754/17 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 13.11.2017 року у справі №908/1754/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.О. Мартюхіна

Судді Н.В. Будко

ОСОБА_3

(У судовому засіданні 12.02.2018 року було проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено 19.02.2018 року).