КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2018 р. Справа№ 910/11507/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання Шмиговська А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

на рішення господарського суду міста Києва від 31.10.2017 р.

у справі №910/11507/17 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс»

треті особи:

1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

3. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»

4. Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ :

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 105771,92 грн.

Позовна заява мотивована тим, що внаслідок ДТП за участю автомобіля, застрахованого позивачем, ним було виплачено страхове відшкодування. Оскільки на час скоєння ДТП цивільно-правову відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП - ОСОБА_5, було застраховано у ПрАТ «Європейський страховий альянс», позивач, звернувся до відповідача з регресною вимогою на суму 105771,92 грн., проте відповідач зазначену претензію залишив без задоволення. Враховуючи викладене, на підставі положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача виплачене страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності в розмірі 50000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.10.2017 р. було залучено до участі у справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.10.2017 р. позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» 28457,75 грн. страхового відшкодування та витрати по сплаті судового збору в сумі 910,65 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем при розрахунку суми страхового відшкодування не було враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, оскільки строк його експлуатації не перевищує 7 років. В ході розгляду справи було встановлено, що автомобіль НОМЕР_1 у період з 2012 по 2014 роки неодноразово зазнавав ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортних пригод та неодноразово ремонтувався. Суд першої інстанції вважає, що вказані обставини, у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, є підставами для застосування коефіцієнта фізичного зносу до автомобіля НОМЕР_1.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи - ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити повністю. Вважає, що Цивільним кодексом України встановлено загальні підстави відшкодування шкоди за наявності вини обох учасників, і не вказано, що для фізичної особи (винуватця ДТП) розмір цивільно-правової відповідальності встановлюється з урахування коефіцієнтів зносу пошкодженого майна.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення залишити без змін. Вважає, що доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції винесено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховано всі обставини справи, вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, надано належну оцінку всім доказам. Також відповідачем було долучено до матеріалів справи відзив на апеляційну скаргу.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

В матеріалах справи містяться письмові пояснення ОСОБА_2, в яких останній виклав відомості щодо обставин справи, при цьому не зазначивши свою позицію стосовно доводів апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 273 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представників третіх осіб, оскільки відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами Київського апеляційного господарського суду по даній справі явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представників третіх осіб не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», вводяться в дію зміни до відповідних процесуальних законів. Зокрема, відповідно до п. 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, який набрав чинності з 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З урахуванням викладеного, розгляд апеляційної скарги ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» здійснено за приписами ГПК України в новій редакції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

16.02.2016 між ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №39577а6чр, за умовами якого застраховано, зокрема, автомобіль НОМЕР_1, в тому числі за страховим ризиком - ДТП, вигодонабувачем за вказаним договором є ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки про дорожньо-транспортну пригоду №95502276, 10.07.2016 р. на вул. Смілянській у м. Черкаси сталась дорожньо-транспортна пригода за участю, автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого пошкоджено зазначені автомобілі. Дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Правил дорожнього руху.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.07.2016 р. по справі №712/8160/16-п, ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні вказаної ДТП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Крім того, постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.07.2016 р. по справі №712/8161/16-п, ОСОБА_2 також визнано винним у скоєнні вказаної ДТП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Позивач, на виконання умов договору добровільного страхування наземного транспорту №39577а6чр від 16.02.2016 р., на підставі страхового акта №АХА2134182 від 04.08.2016 р., визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Nissan» в розмірі 103735,60 грн., що підтверджується платіжними дорученням №259794 від 08.08.2016 р.

Згідно платіжного доручення №259794 від 08.08.2016 р. сума страхового відшкодування була виплачена ТОВ «МЕТКА».

Як зазначено вище, вигодонабувачем за договором добровільного страхування наземного транспорту №39577а6чр є ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Згідно підпункту ж п. 5.2 генерального договору №ІМА-11-1/2011 про співробітництво від 07.04.2011 р., укладеного між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування», страховик зобов'язується після настання кожного страхового випадку та визначення суми страхового відшкодування (за виключенням виплат розмір яких не перевищує 5000,00 грн.) письмово протягом двох робочих днів після підписання страхового акта або документа, що його замінює по змісту, надіслати банку, в електронному вигляді, на адресу , запит з метою з'ясування способу сплати страхового відшкодування з урахуванням того, що банк є вигодо набувачем за договором страхування (полісом).

У судовому засіданні позивач пояснив, що на виконання умов зазначеного генерального договору, ним було погоджено з банком виплату страхового відшкодування ТОВ «МЕТКА».

У зв'язку з залученням до участі у справі в якості третьої особи - ПАТ «Креді Агріколь Банк», позивачем було долучено до матеріалів справи копію генерального договору №ІМА-11-1/2011 про співробітництво від 07.04.2011 р., укладеного між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування». Вказаний доказ приймається колегією суддів до уваги відповідно до приписів ст. 269 ГПК України.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі рахунку СТО - ТОВ «МЕТКА» №6 від 09.08.2016 р., згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Nissan», склала 110030,77 грн. Крім того, на замовлення позивача, судовим експертом Кипою С.М., як суб'єктом оціночної діяльності, проведено автотоварознавче дослідження з визначення розміру матеріальних збитків, завданих власнику цього пошкодженого транспортного засобу, результати якого викладено у звіті №1.003.16.0010440 від 01.08.2016 р. (а.с. 59-78).

В матеріалах справи міститься два рахунка СТО - ТОВ «МЕТКА», проте, як повідомили сторони у судовому засіданні, при розрахунку суми страхового відшкодування сторонами було враховано рахунок ТОВ «МЕТКА» №6 від 09.08.2016 р. на суму 110030,77 грн.

Згідно результатів дослідження, розмір матеріального збитку завданого власнику пошкодженого транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_1 складає 114109,27 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Вказана норма кореспондується з приписами ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За змістом ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Нормами ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Вина ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у скоєнні вказаного ДТП належним чином доведена доказами, наявними у матеріалах справи.

Враховуючи, що вказана ДТП сталась за наявності вини обох водіїв транспортних засобів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про рівну частку вини обох водіїв.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_2, застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8748422 у ПрАТ «Європейський страховий альянс», чинного на момент скоєння ДТП (10.07.2016 р.). Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну становить 50000,00 грн., франшиза - 0 (нуль) грн.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля НОМЕР_1, збитки у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач.

Пунктом 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту №39577а6чр від 16.02.2016, перейшло право вимоги, яке власник автомобіля НОМЕР_1 мав до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Враховуючи, доведеність вини обох водіїв транспортних засобів у скоєнні ДТП, з відповідача на користь позивача відповідно до вимог п.п. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає стягненню 50% виплаченого страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з претензією №ЕЛ_1425 від 05.12.2016 р. про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 105771,92 грн.

Пунктом 32.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Щодо заперечень відповідача про те, що позивачем не було враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Слід зазначити, що дійсний зміст правовідносин, які виникли між сторонами, регулюється в першу чергу спеціальними нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за змістом якого обсяг відповідальності страховика, що виник за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є обмеженим лімітом відповідальності, зазначеним в полісі, і розраховується виходячи з розміру оціненої шкоди, з урахуванням зносу деталей, замінених у процесі відновлення транспортного засобу.

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст. 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Враховуючи викладене, позивач в апеляційній скарзі невірно застосовує норми матеріального права, не враховує обсягу відповідальності страховика за полісом обов'язкового страхування перед третіми особами у випадку завдання його страхувальником шкоди цим третім особам та дійшов невірного висновку про обов'язок відповідача відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності, виходячи з розміру фактично здійснених позивачем витрат із виплати страхового відшкодування.

Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 29 п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн..;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн..;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;

Е з - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Тому, пред'явлення позивачем (особа, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого) до відповідача (страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Відповідно до п. 7.37 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 р. №142/5/2092, коефіцієнт фізичного зносу Ез розраховується за формулою - Ез=1-С/Цн.

Підпунктом б п. 7.37 Методики встановлено визначення коефіцієнта фізичного зносу, якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Відповідно до п. 7.38 Методики, значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Пунктом 7.39 Методики визначено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є, зокрема якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний) та якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при розрахунку суми страхового відшкодування не було враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, оскільки строк його експлуатації не перевищує 7 років (а.с. 73).

З пояснень власника пошкодженого транспортного засобу - ОСОБА_2 вбачається, що автомобіль НОМЕР_3 у період з 2012 по 2014 роки неодноразово зазнавав ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортних пригод та неодноразово ремонтувався, на що вказує й інформація з програми Audahistory системи Audatex про розрахунок ремонтних робіт, роздруківка якої долучена до матеріалів справи (а.с. 95). Також ОСОБА_2 було долучено до вказаних пояснень договори добровільного страхування наземного транспорту за попередні роки, рахунок на оплату №46 від 27.02.2012 р. та довідку ДАІ. Вказані докази приймаються колегією суддів до уваги при розгляді даної справи.

Разом з цим, у висновку за результатами експертного автотоварознавчого дослідження №1.003.16.0010440 від 01.08.2016 р., який позивачем взято за основу для обчислення матеріального збитку, не враховано коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, що відновлювався ремонтом, відповідно до порядку, встановленого законодавством.

Вищезазначені обставини, у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, є підставами для застосування коефіцієнта фізичного зносу до автомобіля НОМЕР_1, пошкодженого в результаті ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що при розрахунку страхового відшкодування і позивачем і відповідачем були застосовані однакові вихідні дані щодо визначення ринкової вартості транспортного засобу, розрахунки здійснені відповідно до Бюлетня автотоварознавця №89. Однак, не дивлячись на однакові вихідні дані позивача та відповідача при розрахунку суми страхового відшкодування, у висновку за результатами експертного автотоварознавчого дослідження №1.003.16.0010440 від 01.08.2016 р., який позивачем взято за основу для обчислення матеріального збитку, не враховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу.

Отже, відповідачем правомірно було проведено розрахунок суми стразового відшкодування, яке підлягає виплаті, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Відтак посилання позивача на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, визнавши допустимим розрахунок відповідача, є необґрунтованим та безпідставним.

Відповідачем було додано до матеріалів справи здійснений ним розрахунок відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, здійснений відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. №142/5/2092, Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10.09.2003 р., Бюлетня автотоварознавця №89, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,5674) відповідно до якого зазначена вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1 склала 56915,49 грн. Перевіривши наданий відповідачем розрахунок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо його обґрунтованості та відповідності вимогам чинного законодавства.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача відповідно до вимог п.п. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає стягненню 50% виплаченого страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, а саме 28457,75 грн.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 31.10.2017 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 31.10.2017 р. у справі №910/11507/17 залишити без змін.

Справу №910/11507/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, що передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк