ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року м. ОдесаСправа № 915/379/17
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судового засідання Одеського апеляційного господарського суду № 7

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Лавриненко Л.В.,

суддів: Жекова В.І., Лашина В.В.,

при секретарі судового засідання - Безпалюку А.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги фізичної особи - підприємця Надулич Анни Григорівни

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12 липня 2017 року

у справі № 915/379/17

за позовом заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі:

1) Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області,

2) Миколаївської обласної державної адміністрації

до фізичної особи-підприємця Надулич Анни Григорівни

про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, відновлення стану земельної ділянки та повернення земельної ділянки,

суддя суду першої інстанції: Семенчук Н.О.

час та місце ухвалення рішення: 12.07.2017 р., 11:25 год., м. Миколаїв, вул. Адміральська, 22, Господарський суд Миколаївської області, зал судових засідань № 2

повний текст складено та підписано: 17.07.2017 р.

за участю прокурора: Коломійчук І.М.

27.12.2017 р. до Одеського апеляційного господарського суду надійшла справа № 915/379/17 разом з апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця Надулич Анни Григорівни на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.07.2017 р. по справі № 915/379/17.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 29.12.2017 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 915/379/17.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 29.12.2017 р. розгляд апеляційної скарги фізичної особи - підприємця Надулич Анни Григорівни призначено до розгляду.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга фізичної особи - підприємця Надулич Анни Григорівни розглянута в межах процесуального строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

У квітні 2017 року заступник керівника Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом в інтересах держави в особі Новоодеської районної державної адміністрації Миколаївської області і Миколаївської обласної державної адміністрації до фізичної особи - підприємця Надулич Анни Григорівни (у наступному за текстом - ПП Надулич А. Г.) про дострокове розірвання договору оренди землі від 24.12.2004 р., зобов'язання відповідача відновити стан орендованої земельної ділянки та повернути її у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору оренди та Закону України «Про оренду землі», що виразилося у самовільному будівництві, яке здійснено з порушенням вимог ст. 61 Земельного кодексу України та ст. 89 Водного кодексу України внаслідок встановлення будівель (споруд) у прибережній захисній смузі.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 12 липня 2017 року (суддя Семенчук Н.О.) позовні вимоги задоволенні у повному обсязі. Договір оренди землі від 24.12.2004, укладений між Новоодеською районною державною адміністрацією та ПП Надулич А.Г., вирішено достроково розірвати. На відповідача покладено обов'язок відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом знесення об'єктів нерухомості на земельній ділянці загальною площею 50 га (із них 21,56 га пасовищ, 25,56 га під ставками, 0,23 га під гідротехнічними спорудами, 0,14 га під господарськими шляхами та проїздами, 2,51 га низинні болота), розташованій на території Кандибинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області за власний рахунок, а також повернути її у власність держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації.

Також з відповідача на користь прокуратури Миколаївської області стягнуто 4800 грн. судового збору.

Не погоджуючись з цим рішенням, ПП Надулич А. Г. в апеляційній скарзі просить його скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, на порушення норм матеріального права, оскільки прокуратурою не було доведено належними доказами істотність порушень відповідачем обов'язків, встановлених договором оренди землі, які тягнуть за собою можливість його розірвання, не доведено наявність шкоди, а також обставини, на які розраховував орендодавець при укладенні договору та чого він значною мірою був позбавлений внаслідок порушення договору.

Скаржник зазначає, що орендована земля відносилася до земель сільськогосподарського призначення, надавалася для ведення підприємницької діяльності й зміни на категорію «землі водного фонду» не відбувалося, а тому твердження позивача про порушення земельного і водного законодавства щодо режиму прибережних захисних смуг є безпідставним.

Також скаржник вказує, що за час користування земельною ділянкою відповідачем вчасно та у повному обсязі сплачувалась орендна плата, виконувалися умови обмежень і обтяжень, які були встановлені рішенням Кандибінської сільської ради; при провадженні підприємницької діяльності відповідачем здійснені певні капіталовкладення в інфраструктуру риборозведення, які залишаться у власності територіальної громади, а саме: інвестовано 39 559 грн. та створено технічні можливості здійснення передачі електроенергії в точку приєднання електроустановок; здійснено будівництво повітряних ліній електромереж на суму 96 202,42 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу заступником прокурора Миколаївської області зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки було встановлено, що в порушення умов договору та вимог земельного і водного законодавства України відповідачем здійснено забудову орендованої земельної ділянки капітальними об'єктами нерухомості, що свідчить про наявність підстав для дострокового розірвання договору оренди відповідно до положень ст. 651 Цивільного кодексу України та ст. 32 Закону України «Про оренду землі».

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 статті 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Правові засади оренди землі визначені статтею 2 Закону України «Про оренду землі», за якою ці відносини регулюються Земельним кодексом України (ЗК України), Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно з ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» в редакції Закону на день виникнення правовідносин за договором оренди землі, орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

Статтею 25 названого Закону визначені права та обов'язки орендаря.

Так, орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження; отримувати продукцію і доходи; здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем.

Орендар земельної ділянки зобов'язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу державної податкової служби.

Частиною 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» унормовано, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

За приписами статті 61 ЗК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

Пунктом «г» частини другої названої статті встановлено, що у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Аналогічна норма викладена у статті 89 Водного кодексу України.

Підстави припинення права користування земельною ділянкою передбачені статтями 141, 143 ЗК України, зокрема, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Разом з тим, згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Кандибінської сільської ради від 02.12.2003 р. № 7 було погоджено надання в оренду земельної ділянки загальною площею 50 га під ставок ПП Надулич А.Г. терміном на 30 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (вирощування риби) із зобов'язанням дозволу аматорського рибальства, рибальства для пенсіонерів по пільговим тарифам, водопій громадської худоби в установлених місцях.

Згідно із проектом землеустрою 2004 року, за Українським класифікатором цільового використання земель ділянка віднесена до земель сільськогосподарського призначення, код 2.6 - для підприємницької діяльності. Проект розглянуто та погоджено Новоодеським райвідділом земельних ресурсів, Новоодеським районним архітектором, Миколаївською міжрайонною державною екологічною інспекцією, Новоодеською районною санепідемстанцією.

Розпорядженням Новоодеської районної державної адміністрації від 13.12.2004 р. № 1102-р затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватному підприємцю Надулич А.Г. та надано в оренду земельну ділянку загальною площею 50 га, із них: 21,56 га - пасовища, 25,56 га під ставками, 0,23 га - під гідротехнічними спорудами, 0,14 га - під господарськими шляхами та проїздами, 2,51 га - низинні болота, для підприємницької діяльності (риборозведення) із земель запасу на території Кандибинської сільської ради.

24 грудня 2004 року між Новоодеською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та Надулич А.Г. (Орендар) укладено договір оренди землі № 165, за умовами якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для підприємницької діяльності (риборозведення), яка знаходиться на території Кандибинської сільської ради площею 50 га із них: 21,56 га пасовища, 25,56 га під ставками, 0,23 га під гідротехнічними спорудами, 0,14 га під господарськими шляхами та проїздами, 2,51 га низинні болота. Договір укладено на 30 років.

Умови використання та умови збереження земельної ділянки визначені пунктам 12-14 договору. Так, земельна ділянка передається в оренду для підприємницької діяльності (риборозведення). При цьому, Орендар зобов'язався здійснювати комплекс заходів щодо охорони орендованих земель згідно з чинним законодавством.

Пунктами 24-27 договору передбачені права та обов'язки сторін, які аналогічні приписам статтей 24, 25 Закону України «Про оренду землі».

Згідно із пунктом 30 договору його дія припиняється шляхом розірвання, зокрема за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Договір зареєстрований у Новоодеському відділі Миколаївської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 липня 2005 року за № 02.

На виконання умов договору Новоодеська районна державна адміністрація Миколаївської області за актом приймання-передачі земельної ділянки від 16.12.2004 р. надала, а відповідач прийняв в оренду земельну ділянку загальною площею 50 га, із них: 21,56 га - пасовища, 25,56 га під ставками, 0,23 га - під гідротехнічними спорудами, 0,14 га - під господарськими шляхами та проїздами, 2,51 га - низинні болота для підприємницької діяльності (риборозведення) із земель запасу на території Новоодеської районної ради терміном на 30 років, розташований на території Новоодеської міської ради.

Протоколом огляду місця події від 15.04.2016 р. за участю спеціалістів Державної екологічної інспекції та Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Миколаївській області та актом обстеження від 15.04.2016 р. Державної екологічної інспекції у Миколаївській області зафіксоване, що на орендованій земельній ділянці, яка розташована на території Кандибинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області на березі ставка зі сторони села Кандибине знаходиться вісім збудованих споруд капітального типу, а саме: одноповерхова кам'яна споруда (6,8х5,75м), що виконана переважно з кам'яних бетонних матеріалів та прилеглий бетонний поріг (1,8х6,3м), розташовані на відстані 10,5 метрів від урізу води; двоповерхова кам'яна споруда (15х9,7м), що виконана переважно з кам'яних бетонних матеріалів, розташована на відстані 31 метру від урізу води; одноповерхова споруда (3х4,5м), основа (стіни) якої виконані з металопластикових матеріалів, зверху крита шифером розташована на схилі, що веде до берегу ставка на відстані 60 метрів від урізу води; одноповерхова споруда (1,8х6м), основа (стіни) якої виконані з метало пластикових матеріалів, зверху крита шифером розташована на схилі, що веде до берегу ставка на відстані 60 метрів від урізу води; одноповерхова споруда (15х2,5м), основа (стіни) якої виконані з дерев'яних дошок та зверху крита шифером розташована на відстані 20 метрів від урізу води; одноповерхова споруда (1,5х2,5м), основа (стіни) якої виконані з каменю та зверху крита металевими листами розташована на відстані 10,5 метрів від урізу води; одноповерхова споруда (3х12м), основа (стіни) якої виконані з каменю, зверху крита металевими листами розташована на відстані 29 метрів від урізу води; одноповерхова споруда (3,3х32м), основа (стіни) якої виконані з секцій кам'яних плит, каменю та металу, зверху крита металевими листами, також з протилежної сторони має дерев'яну прибудову з дошок розміром (3х10м) розташована на схилі, що веде до берегу ставка на відстані 60 метрів від урізу води.

Вказані споруди збудовано у 2008 році й відповідачем вжито заходів для проведення технічної інвентаризації цих споруд та виготовлення технічного паспорту, що підтверджується наявною в матеріалах справи інформацією РКП «Новоодеське районне бюро технічної інвентаризації» від 11.03.2016 за № 29 /т.1, а.с. 68-69/.

Листом від 06.02.2017 р. № 210/11-34/02 Новоодеська райдержадміністрація Миколаївської області повідомила, що сектором архітектури, будівництва, інфраструктури та житлово-комунального господарства містобудівні умови і обмеження, а також дозволи на будівництво об'єктів нерухомості ПП Надулич А.Г. на спірній земельній ділянці - не видавались /т.1, а.с. 54/.

Про відсутність погодження будівництва та дозволів на виконання будівельних робіт свідчить й інформація від Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області за № 1014-1733-15 від 02.04.2015 р. /т.1, а.с. 55/; від Миколаївської облдержадміністрації у листі №116/0105-47/3-17 від 26.01.2017 р. /т.1, а.с. 53/; від Кандибинської сільської ради від 08.06.2015 р. № 59 /т.1, а.с. 70/.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що відповідачем в порушення земельного та водного законодавства України у прибережній захисній смузі здійснено будівництво 8 споруд на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети та без документів, які дають право виконувати будівельні роботи, що є істотним порушенням договору.

Однак судова колегія вважає ці висновки зроблені без урахування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, без дослідження усіх обставин в їх сукупності, що й призвело до помилкового задоволення позовних вимог.

Так, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

За усталеною практикою поняття «майно» (possessions) може означати «існуюче майно» (existing possessions) або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутими цілями. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

При цьому, втручання повинно бути легітимним, заснованим на законі.

Отже, при розірванні договору на підставі ст. 651 ЦК України суд повинен встановити істотне порушення цього договору іншою стороною, при цьому позивач повинен довести, що таке істотне порушення завдало йому шкоди, внаслідок чого він значною мірою позбавляється того, на що розраховував при укладенні договору.

За змістом наведеної норми, істотним слід визнавати таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13.

Натомість, позивачем не доведено обставин, що територіальна громада не отримала до бюджету орендних платежів від відповідача, тобто неодержала за договором оренди того, на що орендодавець розраховував при його укладенні.

За твердженням позивача незаконна забудова орендованої земельної ділянки перешкоджає її використанню за цільовим призначенням.

Згідно із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2018 року у справі № 922/1784/15, у постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 року у справі № 3-167гс14, від 01.04.2015 р. у справі № 3-36гс15, від 21.01.2015 р. у справі № 3-211гс14, підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки є саме використання орендарем землі не за цільовим призначенням.

Разом з тим, у відповідності до проекту землеустрою 2004 року, за Українським класифікатором цільового використання земель ділянка віднесена до земель сільськогосподарського призначення, код 2.6 - для підприємницької діяльності. Умовами договору оренди встановлено використання земельної ділянки для підприємницької діяльності (риборозведення).

Пунктом 26 договору оренди передбачено право орендаря самостійно господарювати на землі й за письмовою згодою орендодавця зводити виробничі будівлі та інші споруди.

Враховуючи технологічний процес риборозведення, необхідність зберігання обладнання та продукції, перебування та відпочинку працівників, положення договору оренди щодо можливості зведення орендарем будівель і споруд є виправданим.

Як зазначає відповідач, тимчасові споруди збудовані саме для використання у підприємницької діяльності та призначені як лазня для робітників, задіяних у риборозведенні; для просушування рибальських сіток, зберігання риболовного обладнання та відпочинку робітників; для інтегрованого вирощування риби та водноплаваючої птиці з метою здешевлення виробництва товарної продукції; для розміщення охоронників з метою недопущення незаконного вилову риби сторонніми особами.

Відтак, має місце використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, а саме будівництво без одержання дозволу орендодавця та уповноважених органів.

Судова колегія враховує, що площа незаконно забудованої земельної ділянки згідно з розрахунком шкоди /т.1, а.с. 65-66/ становить лише 0,043 га, тоді як в оренду надано земельну ділянку площею 50 га. Державною екологічною інспекцією у Миколаївської області здійснено розрахунок шкоди на суму 3921,89 грн., але доказів її підтвердження та стягнення у судовому порядку матеріали справи не містять.

При цьому, відповідачем виконувалися умови обмежень і обтяжень, які були встановлені рішенням Кандибінської сільської ради: забезпечено аматорський вилов риби; безоплатний водопій громадської худоби; надання території ставка для зони відпочинку і купання.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка надавалася ПП Надулич А.Г. під будівництво водоймища (протокол Кандибінської сільської ради від 16.06.2003 р. /т.1, а.с. 163). Згідно із протоколом № 6 від 18.07.2005 р. /т.1, а.с. 178/ площа земельної ділянки знаходилася у заболоченому стані, що потребувало додаткових затрат. Відповідачем здійснене інвестування в інфраструктуру риборозведення: створено технічні можливості передачі електроенергії на суму 39559 грн., що підтверджується актом приймання-передачі № 994 від 22.07.2008 р. /т.1, а.с. 119/; побудовані повітряні лінії електромереж на суму 96202,42 грн., про що свідчать акт виконаних робіт від 06.05.2009 р. та видаткова накладна № Но-0000003 від 31.08.2008 р. /т.1, а.с. 120-125/.

Враховуючи, що відповідач не допускав порушення обов'язку використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, тому застосування такої міри відповідальності як розірвання договору оренди землі у даному випадку не буде відповідати принципам справедливості та співмірності.

Критично оцінює судова колегія й доводи щодо порушення відповідачем вимог ст. 88 Водного кодексу України шляхом будівництва у прибережній захисній смузі об'єктів для провадження підприємницької діяльності, а також висновок експертно-криміналістичного центру № 117 від 21.10.2016 р /а.с. 71-74/.

Так, спеціалістом у згаданому висновку не встановлено технічний стан та ступінь готовності побудованих будівель і споруд, їх клас капітальності, висновки зроблені лише із застосуванням матеріалів кримінального провадження, без урахування паспортів водних об'єктів, а також за відсутності безпосереднього дослідження об'єктів на місці.

За інформацією РКП «Новоодеське районне бюро технічної інвентаризації» від 11.03.2016 р. за № 29 /т.1, а.с. 68-69/ споруди збудовано у 2008 році.

Паспорти водних об'єктів розроблено лише у 2015 році /т.1, а.с. 32-52/, за даними яких ширина прибережної захисної смуги відповідно до статті 88 ВК України повинна становити 50 м.

Між тим, положення урізу води непостійне, воно залежить від об'єктивних властивостей води, коливань рівня води, які обумовлюються такими природними факторами, за якими спостерігається збільшення водності, як танення снігу, випадіння дощів, підняття ґрунтовних вод, тощо.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній на момент пред'явлення позову та вирішення спору, приписів статті 74 чинного ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивачем не доведено, що при будівництві у 2008 році об'єктів, задіяних у підприємницької діяльності з риборозведення, відповідачем дійсно було порушено режим охорони прибережної захисної смуги. Зокрема, згідно із актом Відділу Держкомзему у Новоодеському районі Миколаївської області від 18.11.2011 р. перевірки дотримання ПП Надулич А.Г. вимог земельного законодавства /т.1, а.с. 181/ порушень використання земель водного фонду на спірній земельній ділянці не встановлено.

Окрім іншого, в даному випадку судова колегія враховує й поведінку позивачів, які своєю бездіяльністю протягом тривалого часу погоджувалися з діями ПП Надулич А.Г., не заперечуючи використання нею спірної земельної ділянки саме таким способом і не вживаючи будь-яких заходів тривалий час.

Принцип «належного урядування» передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, «Онер'їлдіз проти Туреччини», заява № 48939/99, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», заява № 21151/04).

До того ж, протоколом огляду місця події від 15.04.2016 р. за участю спеціалістів Державної екологічної інспекції та Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Миколаївській області /т.1, а.с. 57-63/ та актом обстеження від 15.04.2016 р. Державної екологічної інспекції у Миколаївській області /т.1, а.с. 67/ встановлено будівництво 8 споруд, з яких три знаходяться на відстані 60 м від урізу води, три на відстані 20-30 м від урізу води та дві споруди - 10 м. Проте, з наданих відповідачем фотоматеріалів /т.1, а.с. 214-215/ вбачається знесення будівель, які є найбільш ближчими до урізу води.

Таким чином, наявність вказаних вище обставин, відсутність доведеної шкоди - виключає можливість висновку про позбавлення позивача значною мірою того, на що він розраховував при укладенні договору, та, відповідно, свідчить про відсутність істотного порушення договору як підстави для його розірвання.

За таких обставин, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Миколаївської області не відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення, яким у задоволенні позовних вимог належить відмовити у повному обсязі.

Керуючись статтями 123, 129, 275, 277, 282-283 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Надулич Анни Григорівни задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.07.2017 р. по справі № 915/379/17 - скасувати, у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено та підписано 02.03.2018 р.

Головуючий суддя : Л.В. Лавриненко

Судді: В.І. Жеков

В.В. Лашин