ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2018р. Справа № 914/24/18

За позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова, м. Львів

про стягнення заборгованості у розмірі 15 006, 64 грн

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І.Б.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник;

від відповідача: ОСОБА_2 представник.

Розглядається справа за позовом публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова про стягнення заборгованості у розмірі 15 006, 64 грн.

Ухвалою суду від 05.01.2018 було відкрито провадження у справі № 914/24/18 за правилами спрощеного провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 05.02.2018.

Представник позивача в судове засідання 05.02.2018 не зявився, обов'язкова явка уповноваженого представника в судове засідання не вимагалася, через канцелярію суду подав відповідь на відзив. Представник відповідача в судове засідання 05.02.2018 зявився, через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, позовні вимоги заперечив. З метою надання можливості представнику відповідача надати заперечення на відповідь позивача на відзив відповідача, розгляд справи було відкладено на 26.02.2018.

Представник відповідача в судове засідання 26.02.2018 зявився, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання 26.02.2018 зявився, просить суд зменшити розмір пені на 90 %.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для зясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 26.02.2018 проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (надалі позивач, продавець) звернулося в господарський суд з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (надалі відповідач, покупець) про стягнення пені у розмірі 7 119, 68 грн, 1 298, 79 грн 3 % річних та 6 588, 18 грн інфляційних втрат.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 04.04.2014 між сторонами у справі було укладено договір купівлі-продажу № 2385/14-ТЕ(Т)-21 (надалі - договір), відповідно до умов якого позивач зобовязується передати у власність покупця у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 322 445, 47 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.04.2014 (за січень 2014 року), від 30.04.2014 (за лютий 2014 року), від 30.04.2014 (за березень 2014 року), від 30.04.2014 (за квітень 2014 року), від 31.05.2014 (за травень 2014 року), від 30.06.2014 (за червень 2014 року), від 30.11.2014 (за листопад 2014 року), від 31.12.2014 (за грудень 2014 року).

Згідно з п. 6.1 договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газу здійснюється відповідачем до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Незважаючи на виконання позивачем своїх зобовязань щодо поставки газу, відповідач свої зобовязання щодо оплати за природний газ виконав із значним порушенням встановленого договором строку.

Таким чином, за порушення строків виконання умов договору в частині оплати за поставлений природний газ, позивачем було нараховано відповідачу пеню у розмірі 7 119, 68 грн, 1 298, 79 грн 3 % річних та 6 588, 18 грн інфляційних втрат, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Щодо клопотання представника відповідача про зменшення розміру неустойки, представник позивача заперечив.

Позиція відповідача.

Відповідач зазначає, що на момент подання позовної заяви до суду, сума основного боргу за отриманий природний газ була відповідачем оплачена у повному обсязі. Відповідач зазначає, що відповідач -КЕВ м. Львова є неприбутковою організацією і фінансується за рахунок Державного бюджету України. Кошти на оплату поставленого природного газу надходять з бюджету із запізненнями, а відтак, на думку відповідача, відсутня його вина у простроченні оплати за поставлений газ. З огляду на вищезазначене, просить суд зменшити розмір пені на 90%.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд прийшов до висновків про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті ст. 526 ЦК України, 193 Господарського кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що 04.04.2014 між сторонами у справі було укладено договір купівлі-продажу № 2385/14-ТЕ(Т)-21, відповідно до умов якого позивач зобовязується передати у власність покупця у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 322 445, 47 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.04.2014 (за січень 2014 року), від 30.04.2014 (за лютий 2014 року), від 30.04.2014 (за березень 2014 року), від 30.04.2014 (за квітень 2014 року), від 31.05.2014 (за травень 2014 року), від 30.06.2014 (за червень 2014 року), від 30.11.2014 (за листопад 2014 року), від 31.12.2014 (за грудень 2014 року).

Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 6.1 договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газу здійснюється відповідачем до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Незважаючи на виконання позивачем своїх зобовязань щодо поставки газу, відповідач свої зобовязання щодо оплати за природний газ виконав із значним порушенням встановленого договором строку. Невчасний розрахунок за отриманий природний газ відповідач обгрунтовує тим, що він є неприбутковою організацією і фінансується за рахунок Державного бюджету України, кошти на оплату поставленого природного газу надходять з бюджету із запізненнями, а відтак, на думку відповідача, відсутня його вина у простроченні оплати за поставлений газ.

В п. 7.1 договору, сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством України, а також цим договором, тому за порушення строків виконання умов договору в частині оплати за поставлений природний газ, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 7 119, 68 грн, 1 298, 79 грн 3 % річних та 6 588, 18 грн інфляційних втрат, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, який проведений позивачем, вважає його правильним. Таким чином позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1 298, 79 грн 3 % річних та 6 588, 18 грн інфляційних втрат підлягають до задоволення.

Щодо нарахування відповідачу пені, суд зазначає таке.

Пунктом 7.2 договору визначено, що в разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору, він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачує пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються з приписами, встановленими Господарським кодексом України. Так, відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст. 258 цього Кодексу).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 9.3. договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм та умов договору, можна зробити висновок про те, що сторони договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам ст. 6 і ч. 1 ст. 259 ЦК України, тому розрахунок розміру пені слід проводити за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором.

Таким чином, перевіривши розрахунок пені, проведений позивачем, суд вважає його правильним.

Відповідач подав клопотання про зменшення розміру пені на 90 %.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК України). У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Частиною першою статті 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Заслухавши пояснення представників сторін щодо причин невиконання відповідачем зобов'язання та ступінь вини відповідача, враховуючи фінансовий стан відповідача та відсутність основного боргу, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявленого відповідачем клопотання, та зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню, на 50 %. Таким чином, суд вважає що з відповідача слід стягнути пеню в розмірі 3 559, 84 грн.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір покладається на відповідача повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ухвалив :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова (79007, м. Львів, вул. Батуринська, буд.2; ідентифікаційний код 07638027) на користь публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) суму в розмірі 13 046, 81 грн, з яких:

- 3 559, 84 грн пені;

- 1 298, 79 грн - 3% річних;

- 6 588, 18 грн інфляційних втрат;

- 1 600, 00 грн - судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено 01.03.2018.

Суддя Манюк П.Т.