РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.02.2018Справа № 910/20486/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Повного товариства "Ломбард "Добродар" Ломбардний Будинок і Компанія"

до Державного спеціалізованого підприємства "Укрспецторг"

про стягнення 90 924,44 грн.

Представники сторін:

від позивача: Проців Н.І. (довіреність б/н від 26.10.2017)

Звєрєва К.С. (довіреність б/н від 01.11.2017)

від відповідача: Пухальська І.С. (ордер № КС 345911)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Повне товариство "Ломбард "Добродар" Ломбардний Будинок і Компанія" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного спеціалізованого підприємства "Укрспецторг" (відповідач) про стягнення 90 924,44 грн. заборгованості за договором №1276/28.03 від 13.04.2017 на поставку брухту дорогоцінних металів, з яких: 81 971,64 грн. - сума основного боргу, 6456,62 грн. - пеня, 774,79 грн. - відсотки річних, 1 721,39 грн. - інфляційні втрати.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов договору №1276/28.03 від 13.04.2017 на поставку брухту дорогоцінних металів в частині повної та своєчасної оплати за поставлені цінності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2017 порушено провадження у справі №910/20486/17 та призначено її розгляд на 12.12.2017.

08.12.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

11.12.2017 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про призначення судової експертизи.

У поданому відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що жодних взаємовідносин з позивачем немає, в період з січня по серпень 2017 невстановлені особи незаконно отримали доступ до офіційного сайту відповідача, невстановлені особи уклали від імені відповідача договори та підписували акти приймання-передачі цінностей, а також проставляли підроблену печатку підприємства, у зв'язку з чим відповідач звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

У клопотанні про призначення експертизи відповідач просить призначити судову технічну почеркознавчу експертизу фінансово-господарських документів, доданих позивачем до позову.

12.12.2017 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 відкладено розгляд справи № 910/20486/17 на 18.01.2018.

16.01.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи.

18.01.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення про те, що серед додатків до позовної заяви помилково зазначено акт про остаточне приймання цінностей № 1279/18-05 від 18.05.2017 та зазначив, що оригінали доданих до позовної заяви документів знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0008430. Також позивач просив відмовити у задоволенні клопотання про призначення у справі судової експертизи.

У судове засідання 18.01.2018 з'явились представники позивача та відповідача.

15.12.2017 набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження та позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2018, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, судом вирішено здійснювати розгляд справи № 910/20486/17 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі №910/20486/17 призначено на 08.02.2018.

31.01.2018 від відповідача повторно надійшов відзив на позовну заяву.

07.02.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначив, що жодних заперечень щодо конкретних позовних вимог відповідач у відзиві не зазначив, а тому відповідач не заперечує, що ним були прийняті цінності за договором, наявність заборгованості також підтверджується гарантійними листами. Також позивач зазначає, що документи, додані до позовної заяви місять підпис не лише ОСОБА_4, а й документи, підписані іншими працівниками.

У судовому засіданні 08.02.2018 судом оголошено перерву у підготовчому засіданні до 20.02.2018.

16.02.2018 від відповідача надійшли заперечення, в порядку ст.. 167 ГПК України, відповідно до яких відповідач заперечує позовні вимоги та зазначає, що спірний договір не підписував, печатка на договорі не відповідає печатці підприємства; акт про приймання посилок з цінностями № 1156/17-05 від 17.05.2017 підписано спеціалістом ОСОБА_5, яка не є працівником відповідача та ніколи не перебувала у трудових відносинах; лист вих.. № 18-05/106 від 18.05.2017 підписано заступником директора ОСОБА_6, проте в штатному розписі підприємства взагалі відсутня така посада в такий працівник; гарантійні листи відповідачем не складались і позивачу не направлялись; акт про приймання посилок з цінностями № 1156/17-05 від 17.05.2017 в графі «підстава для приймання» містить посилання на № 1274/18-04, який не має відношення до спірного договору.

19.02.2018 від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_7 здійснювати поставку посилок з цінностями та заяви свідків ОСОБА_7 та директора позивача ОСОБА_8

20.02.2018 від позивача надійшли письмові пояснення на заперечення відповідача.

В підготовче судове засідання 20.02.2018 з'явились представники позивача і відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.02.2018 просив залишити без розгляду клопотання про призначення експертизи, у зв'язку з відсутністю оригіналів документів.

Судом залишено без розгляду клопотання про призначення експертизи.

Представники сторін у судовому засіданні 20.02.2018 надали суду письмові заяви про надання згоди розпочати розгляд справи по суті в день закінчення підготовчого засідання.

Частиною 6 статті 183 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Заслухавши пояснення представників сторін, за результатами підготовчого засідання суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи №910/20486/17 до судового розгляду по суті на той самий день, після закінчення підготовчого судового засідання, про що судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Представник позивача у судовому засіданні 20.02.2018 позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив.

В судовому засіданні 20.02.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.04.2017 між Державним спеціалізованим підприємством "Укрспецторг" (далі - покупець) та Повним товариством ""Ломбард "Добродар" Ломбардний Будинок і Компанія" (далі - постачальник) укладено договір на поставку брухту дорогоцінних металів №1276/28.03 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти брухт дорогоцінних металів у вигляді: ювелірних виробів без вставок та з викріпленими вставками, що були у використанні; монет, орденів медалей та жетонів з дорогоцінних металів і таких, які містять у собі дорогоцінні метали, що були у використанні; корпусів годинників з дорогоцінних металів; оправ фарфорових та кришталевих виробів з дорогоцінних металів; виробів з дорогоцінних металів (столові прибори, портсигари, шкатулки, підсвічники тощо); елементів знімних протезів, зубних протезів із золота, платини, що були у використанні, а також зубних дисків; предметів релігійного культу; мірних зливків, які не належать до банківських металів; інших цінностей, що не заборонені для купівлі чинним законодавством.

Відповідно до пункту 2.5 договору, цінності від постачальника повинні надсилатися цінними посилками, обшитими тканиною без зовнішніх швів, у мішках з брезентової (або іншої цупкої) тканини чи в дерев'яних ящиках, що виключає доступ до цінностей без пошкодження печаток (пломб).

Згідно з п. 2.6 договору, оціночна вартість посилки визначається за закупівельними цінами на дорогоцінні метали у брухті, які встановлюються розпорядженням Державного Спеціалізованого підприємства "УКРСПЕЦТОРГ" та діють на дату складання опису цінностей.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що приймання посилок з цінностями проводиться покупцем відповідно до вимог Державного спеціалізованого підприємства "УКРСПЕЦТОРГ". Попереднє приймання посилок з цінностями проводиться без розпакування за кількістю місць, масою брутто та оціночною вартістю з оформленням акта про приймання посилок з цінностями. Остаточне приймання цінностей (посилок) з перевіркою їх кількісних та якісних характеристик, з визначенням вартості поставлених цінностей проводиться покупцем не пізніше тридцяти календарних днів після дати отримання посилки з оформленням акта про остаточне приймання цінностей.

За умовами пункту 4.3 договору за поставлені постачальником цінності покупець здійснює розрахунок за фактично поставлені цінності після їх приймання відповідно до акта про остаточне приймання цінностей в строк до тридцяти банківських днів.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими особами сторін і укладається строком до 31.12.2017 (п. 11.1 договору).

Позивач зазначає, що на виконання умов договору поставив відповідачу посилку брухту дорогоцінних металів на суму 971,64 грн., на підтвердження чого надав Акт про приймання посилок з цінностями № 1156/17-05 від 17.05.2017.

У листі №18-05/106 від 18.05.2016 покупець зазначав, що посилка оціночною вартістю 81 971,64 грн. розпакована та її вміст прийнято за актом про остаточне приймання цінностей № 1279/18-05 від 18.05.2017.

Листами від 04.07.2017 вих. № 002-22 та від 21.07.2017 вих. № 006-24 відповідач гарантував оплату заборгованості у розмірі 81971,64 грн.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 81 971,64 грн., а також у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання 6456,62 грн. пені, 774,79 грн. відсотків річних, 1 721,39 грн. інфляційних втрат.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

При цьому, суд відхиляє твердження відповідача про те, що останнім не укладалось договору №1276/28.03 та директор ОСОБА_4 не підписував вказаного договору, оскільки вказані доводи не підтверджені жодними належними доказами, зокрема, в матеріалах справи відсутнє рішення суду, яка набрало законної сили, про те, що підпис та печатка відповідача є підробленими.

Суд зазначає, що оскільки в матеріалах справи відсутній оригінал спірного правочину, у позивача відсутня можливість його надання у зв'язку з долученням вказаного оригіналу договору до матеріалів кримінального провадження, призначення судової почеркознавчої експертиза у даній справі за вказаних обставин не є можливим.

Таким чином, оскільки відповідач не довів належними доказами факт не укладення договору, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору на поставку брухту дорогоцінних металів №1276/28.03.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а тому обов'язок покупця сплатити продавцеві повну ціну переданого товару складає зміст основних його зобов'язань відповідно до ст. 692 ЦК України.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На підтвердження факту здійснення позивачем відповідачу поставки цінностей, позивачем долучено до матеріалів справи копію Акту про приймання посилок з цінностями № 1156/17-05 від 17.05.2017 на суму 81 971,64 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В той же час, судом встановлено, що Акт про приймання посилок з цінностями № 1156/17-05 від 17.05.2017 зі сторони відповідача підписаний спеціалістом ОСОБА_9

Відповідно до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку від 24.05.1995 № 88 (з урахуванням змін, внесених наказом Міністерства фінансів України № 987 від 30.09.2014) повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Відповідач заперечуючи проти факту отримання цінностей зазначив, що ОСОБА_9 не є працівником відповідача, а тому відповідач не отримував цінності.

Позивачем не надано, а матеріали справи не містять доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_9 здійснювати від імені відповідача приймання цінностей.

З урахування викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту поставки цінностей на загальну суму 81 971,00 грн. відповідачу, оскільки повноваження ОСОБА_9 на приймання цінностей не підтверджені ні письмовим договором, ні довіреністю чи актом органу юридичної особи.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_9 є працівником відповідача, а тому останній повинен доводити наявність повноважень на прийняття цінностей, є безпідставними, оскільки позивач, як постачальник цінностей, повинен перевіряти повноваження осіб, яким передає цінності, на отримання таких цінностей.

В той же час, матеріали справи не містять жодних доказів, що ОСОБА_9 є уповноваженою відповідачем особою на приймання цінностей.

Більше того, Акт про приймання посилок з цінностями № 1156/17-05 від 17.05.2017 не містить посилання на договір, укладений між сторонами - №1276/28.03; в графі «підстава для приймання» акт містить посилання - 1274/18-04. В той же час, номер спірного договору - №1276/28.03.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту передання відповідачу на підставі договору №1276/28.03 цінностей на суму 81 971,64 грн.

При цьому, суд враховує, що відсутність довіреності за наявності інших первинних документів, котрі підтверджують факт здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.

Однак, матеріали справи не містять жодного іншого первинного документу, який би підтвердив факт здійснення поставки відповідачу.

Так, судом встановлено, що за умовами договору остаточне приймання цінностей (посилок) з перевіркою їх кількісних та якісних характеристик, з визначенням вартості поставлених цінностей проводиться покупцем не пізніше тридцяти календарних днів після дати отримання посилки з оформленням акта про остаточне приймання цінностей.

Відповідно до положено пункту 4.3 договору, саме акт про остаточне приймання цінностей є підставою для розрахунків.

Однак, суд зазначає, що матеріали справи не містять та сторонами суду не надано акту про остаточне приймання цінностей, який би підтвердив факт приймання відповідачем цінностей від позивача на суму 81 971,64 грн.

Щодо посилання позивача на лист від 18.05.2017 № 18-05/106, у якому покупець зазначав, що посилка оціночною вартістю 81 971,64 грн. розпакована та її вміст прийнято за актом про остаточне приймання цінностей № 1279/18-05 від 18.05.2017, то суд зазначає, що зазначений лист не є належним та допустимим доказом поставки цінностей, оскільки, по-перше, не містить посилання на укладений між сторонами договір №1276/28.03 від 13.04.2017; по-друге, зазначений лист підписано заступником директора ОСОБА_10, однак відповідачем зазначено, що вказана особа не є працівником Державного спеціалізованого підприємства "Укрспецторг", доказів протилежного позивачем суду не надано.

Щодо посилання позивача на гарантійні листи від 04.07.2017 № 002-22 та від 21.07.2017 № 006-24, то суд зазначає, що позивачем не надано оригіналів вказаних листів, та зазначено, що останні надсилались на електронну адресу позивача.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", який встановлює основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів, у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: обов'язковий реквізит електронного документа - обов'язкові дані в електронному документі, без яких він не може бути підставою для його обліку і не матиме юридичної сили.

Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов'язані з використанням електронних цифрових підписів, регулюються законом. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб'єктами електронного документообігу на договірних засадах (ст. 6 вказаного Закону).

За приписами ст. 7 означеного закону, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про електронний цифровий підпис" у цьому Законі терміни вживаються у такому значенні: електронний підпис - дані в електронній формі, які додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов'язані та призначені для ідентифікації підписувача цих даних; електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті (стаття 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис").

Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі (стаття 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис").

Проте, спірні гарантійні листи у формі роздрукованих повідомлень електронної пошти не містить даних для ідентифікації підписувачів та підтвердження цілісності даних в електронній формі, отже суд зазначає про неможливість надання правової оцінки електронним гарантійним листам та прийняття таких листів в якості доказів у справі.

Щодо наданих позивачем заяв свідків, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 Господарського процесуального кодексу України, заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Частиною 2 ст. 80 ГПК України встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ГПК України, заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, оскільки заяви свідків надані позивачем після закінчення строків, встановлених для їх подання, то суд залишає вказані заяви без розгляду.

Щодо посилання позивача на рішення у справі № 910/12743/17, то суд зазначає, що предмет доказування та обставини справи у даній справі та у справі № 910/12743/17 є відмінними.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту передання відповідачу та отримання відповідачем цінностей на суму 81 971,64 грн., а тому вимоги про стягнення 81 971,64 грн. основного боргу задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 6456,62 грн. пені, 774,79 грн. відсотків річних, 1 721,39 грн. інфляційних втрат.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки в процесі судового розгляду не було встановлено факту прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем, а вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, у якій позивачу відмовлено, то вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат також задоволенню не підлягають.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову.

Підсумовуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Повного товариства "Ломбард "Добродар" Ломбардний Будинок і Компанія".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення складено та підписано: 02.03.2018.

Суддя С.О. Турчин