Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 910/18821/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Вронська Г.О.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс"

на постанову Київського апеляційного господарського суду

(головуючий - Чорна Л.В., судді: Яковлєв М.Л., Отрюх Б.В.)

від 12.12.2017

у справі № 910/18821/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп"

про стягнення 17 293 071, 44 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс" (далі - ТОВ "Нафтотрейд Ресурс") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Орлан-Транс-Груп" (далі - ТОВ "Орлан-Транс-Груп") про стягнення заборгованості у розмірі 17 293 071, 44 грн за договорами поставки товарів партіями з використанням смарт-карт № 121 від 01.02.2016 та № 123 від 01.02.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2017 порушено провадження у справі № 910/18821/17 за позовом ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" до ТОВ "Орлан-Транс-Груп" про стягнення 17 293 071, 44 грн.

ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" також звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах суми позову у розмірі 17 169 742, 89 грн на грошові кошти ТОВ "Орлан-Транс-Груп" на банківських рахунках згідно переліку, а також всіх інших рахунках, які будуть виявлені під час виконання ухвали суду про вжиття заходів до забезпечення позову.

Заяву про вжиття заходів до забезпечення позову ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" обґрунтовувало таким:

- між ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" та ТОВ "Орлан-Транс-Груп" було укладено два договори поставки товарів партіями з використанням смарт-карт № 121 від 01.02.2016 та № 123 від 01.02.2016. ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" свої зобов'язання за договорами виконало належним чином, а ТОВ "Орлан-Транс-Груп" товари за договорами прийняло у власність, але їх вартість не оплатило;

- за договором № СК121 сума заборгованості ТОВ "Орлан-Транс-Груп" перед ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" становить 123 328, 55 грн, а за договором № СК123 - 14 358 038, 54 грн, окрім того, ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" просить стягнути з ТОВ "Орлан-Транс-Груп" 2 331 408, 35 грн інфляційних витрат та 480 296, 00 грн 3% річних у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання за договором № СК123;

- за наявною у ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" інформацією у ТОВ "Орлан-Транс-Груп" є відкриті рахунки у банківських установах, а у власності є виключно рухоме майно - транспортні засоби та причепи до них. При цьому відповідач не має у власності жодного нерухомого майна;

- в мережі інтернет періодично з'являються оголошення щодо продажу ТОВ "Орлан-Транс-Груп" належного йому майна;

- у заявника є обґрунтовані підстави вважати, що у разі задоволення позову виконання рішення суду буде ускладнене або й взагалі неможливе через ймовірність відчуження ТОВ "Орлан-Транс-Груп" належного йому рухомого майна, а також списання з рахунків грошових коштів, які мають бути спрямовані на виконання зобов'язань перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2017 заяву ТОВ "Нафтотрейд ресурс" про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено повністю, накладено арешт в межах суми позову у розмірі 17 169 742, 89 грн на грошові кошти ТОВ "Орлан-Транс-Груп" на рахунках згідно переліку, а також всіх інших рахунках, які будуть виявлені під час виконання ухвали суду про вжиття заходів до забезпечення позову.

Ухвала суду мотивована тим, що предметом даного позову є стягнення коштів в сумі 17 293 071, 44 грн, розмір яких є значним, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 апеляційну скаргу ТОВ "Орлан-Транс-Груп" задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.11.2017 по справі №910/18821/17 скасовано, відмовлено ТОВ "Нафтотрейд ресурс" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач в порушення вимог статей 32, 33, 43, 66, 67 Господарського процесуального кодексу України, не навів та не надав доказів на підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування забезпечення позову, що призвело до помилкового висновку суду щодо задоволення заяви позивача про забезпечення позову. Так, на доказ ймовірного відчуження рухомого майна позивач надав до суду копії оголошень з сайту Auto.ria про продаж авто, проте з вказаних оголошень не вбачається власник майна. Крім того, в матеріалах справи наявні докази добровільного погашення боргу відповідачем, копії платіжних доручень на суму 1 080 300, 00 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначив також про те, що при накладенні арешту на грошові суми відповідача слід обмежувати піддані арешту кошти розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене. Виконання банками та їхніми установами заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів регулюється розділом 10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017, ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.11.2017.

Узагальнені доводи ТОВ "Нафтотрейд Ресурс", викладені у касаційній скарзі:

- майнова вимога ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" в її більшій частині складається з основної заборгованості за поставлені нафтопродукти, що свідчить про адекватність заходу забезпечення позову майновим вимогам позивача та про наявність зв'язку між заходом забезпечення позову і забезпеченою позовною вимогою;

- з огляду на тривале ухилення відповідача від виконання своїх зобов'язань, виконання рішення суду в майбутньому може бути утруднено, а відповідний захід забезпечення позову повністю відповідає вимогам щодо:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази значного розміру поточної заборгованості відповідача та його ухилення від виконання своїх договірних зобов'язань протягом тривалого часу;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, оскільки застосований місцевим господарським судом захід забезпечення позову забезпечує можливість виконання в майбутньому рішення суду про стягнення заборгованості та одночасно не призводить до порушення права власності відповідача на арештовані кошти, фактично лише обмежуючи можливість відповідача використовувати грошові кошти на його банківських рахунках в межах вимог позивача за договором № СК-123;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, оскільки предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення простроченої заборгованості за договорами поставки товарів (нафтопродуктів) партіями з використанням смарт-карт;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази того, що відповідачем вчинялись дії спрямовані на відчуження належних йому на праві власності транспортних засобів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, оскільки відповідний захід забезпечення позову спрямований на збереження кількісного та вартісного показників активів відповідача, що може бути направлений на задоволення вимог позивача при примусовому стягненні з нього у рамках примусового виконання рішення суду;

- судом апеляційної інстанції було надано хибну оцінку наявності в матеріалах справи доказів добровільного погашення боргу відповідачем на суму 1 080 300, 00 грн, оскільки відповідні копії платіжних доручень підтверджують часткове виконання зобов'язань за договором № СК 121, а не за договором № СК 123, в забезпечення позовних вимог за яким місцевий господарський суд вжив захід забезпечення позову;

- судом апеляційної інстанції не було надано оцінки наявності в матеріалах справи доказів щодо витрачання коштів відповідачем не для здійснення розрахунків з позивачем;

- судом апеляційної інстанції було помилково зроблено висновок про накладення місцевим господарським судом арешту на банківські рахунки, а не на грошові кошти боржника;

- наведене свідчить про порушення судом апеляційної інстанції статей 32, 33, 43, 66, 67 Господарського процесуального кодексу України, в редакції до 15.12.2017 та розділу 10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22;

- також скаржник посилається на статті 41, 124 Конституції України, статтю 1 протоколу № 1 до Конвенції, статті 6, 13 Конвенції, на практику Європейського суду з прав людини щодо "ефективного способу захисту", викладену у його рішеннях у справах "Пантелеєнко проти України", "Дорани проти Ірландії", "Каіч та інші проти Хорватії", рішення Конституційного Суду країни від 02.11.2004 у справі № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003.

Разом з касаційної скаргою ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" подало клопотання про зупинення дії оскаржуваної постанови Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017, мотивоване тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у даній справі позовні вимоги товариства задоволено в повному обсязі.

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 294 Господарського процесуального кодексу України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії, якщо зупинити його виконання неможливо.

З огляду на викладене, враховуючи предмет оскарження, строк розгляду касаційної скарги, визначений процесуальним законом, колегія суддів не вбачала необхідності у вирішенні наведеного питання при відкритті касаційного провадження. Доводи, наведені в обґрунтування зазначеного клопотання, колегія суддів не вважала достатніми для його задоволення. Протягом строку розгляду касаційної скарги ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" не навело додаткового обґрунтування необхідності зупинення дії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції. Посилання ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 у даній справі, яким задоволено його позовні вимоги, колегією суддів відхиляються, оскільки такої обставини не існувало на час розгляду заяви у суді першої інстанції та апеляційного провадження у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 25.01.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 у справі №910/18821/17. Прийнято до розгляду касаційну скаргу ТОВ "Нафтотрейд Ресурс" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 у справі №910/18821/17 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Цією ж ухвалою суду було надано ТОВ "Орлан-Транс-Груп" строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ"Нафтотрейд Ресурс" ТОВ "Орлан-Транс-Груп" просило відмовити в її задоволенні, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - залишити без змін.

Доводи, наведені ТОВ "Орлан-Транс-Груп", у відзиві на касаційну скаргу ТОВ"Нафтотрейд Ресурс":

- ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2017, яка була залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017, заяву ТОВ "Орлан-Транс-Груп" про часткове скасування забезпечення позову було задоволено, скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2017 в частині накладення арешту на грошові кошти ТОВ "Орлан-Транс-Груп", які розміщені на рахунку в АТ "Прокредит Банк", оскільки кошти на такому рахунку використовуються для виплати заробітної плати працівникам, а також сплати податків та інших обов'язкових платежів до бюджету;

- у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 у справі № 923/560/17 викладено правову позицію, згідно з якою вирішення спору на користь однієї або іншої сторони не може бути безумовною підставою для задоволення заяви про вжиття заходів до забезпечення позову під час перегляду ухвали суду першої інстанції, якою вирішувалося питання про забезпечення позову, в суді апеляційної інстанції, оскільки таких обставин не існувало на час розгляду заяви у суді першої інстанції, чим спростовуються доводи касаційної скарги ТОВ"Нафтотрейд Ресурс" про наявність рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 про задоволення позову;

- матеріали справи місять беззаперечні докази виконання ТОВ"Нафтотрейд Ресурс" своїх зобов'язань в частині сплати коштів на суму 1 080 300, 00 грн, які справедливо були взяті до уваги судом апеляційної інстанції;

- оплати здійснювалися навіть після подання позову до суду та винесення ухвали про забезпечення позову;

- роздруківки із сайту про начебто продаж транспортних засобів не можуть вважатися доказом зникнення або зменшення грошових коштів/майна відповідача, оскільки розміщення оголошення на вказаному сайті може бути здійснено будь якою особою без проведення її ідентифікації і належності до власника транспортного засобу;

- суд першої інстанції, задовольнивши заяву позивача, порушив норми процесуального права, не взяв до уваги роз'яснення постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" та наклав арешт виключно на підставі припущень.

Верховний Суд, переглядаючи у касаційному порядку оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній на момент вирішення господарськими судами питання про вжиття заходів до забезпечення позову, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно із частиною 1 статті 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами (частина 10 статті 67 Господарського процесуального кодексу України).

У п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", якою керувалися суди при розгляді заяви ТОВ"Нафтотрейд Ресурс", зазначено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з пунктом 3 згаданої постанови пленуму умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до пункту 7 постанови пленуму, обираючи, який саме захід забезпечення позову слід застосовувати у тій чи іншій справі, господарський суд повинен виходити з такого.

У позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат.

Разом з тим ухвала місцевого господарського суду про вжиття заходів до забезпечення позову наведеним вимогам не відповідала, у зв'язку з чим судом апеляційної інстанції обґрунтовано було її скасовано та відмовлено в задоволенні заяви ТОВ"Нафтотрейд Ресурс".

Суд першої інстанції не зазначив, які докази можуть вказувати на наявність обставин, з котрими пов'язується застосування заходів до забезпечення позову, та у чому саме вбачається неможливість чи утруднення виконання судового рішення в разі задоволення позову, а лише послався на значний розмір суми заборгованості.

При цьому колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що оскільки позивач в порушення вимог статей 32, 33, 43, 66, 67 Господарського процесуального кодексу України, не навів та не надав доказів на підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заходів забезпечення позову, то у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову. Так, як встановлено судом апеляційної інстанції, як доказ ймовірного відчуження рухомого майна позивач надав до суду копії оголошень з сайту Auto.ria про продаж авто, проте з вказаних оголошень не вбачається власник майна.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, підтвердженого належними доказами, не є достатньою підставою для задоволення заяви.

Наведеним спростовуються доводи скаржника про невідповідність постанови суду апеляційної інстанції вимогам процесуального законодавства.

Доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно взяв до уваги докази добровільного погашення боргу відповідачем, а саме копії платіжних доручень на суму 1 080 300, 00 грн, а також про те, що судом апеляційної інстанції було помилково зроблено висновок про накладення місцевим господарським судом арешту на банківські рахунки, а не на грошові кошти боржника, колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують висновку суду апеляційної інстанції про необґрунтованість заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову.

Доводи ТОВ"Нафтотрейд Ресурс" про те, що судом апеляційної інстанції не було надано оцінки наявності в матеріалах справи доказів щодо витрачання коштів відповідачем не для здійснення розрахунків з позивачем, колегією суддів відхиляються оскільки, не стосуються предмета спору та відповідно вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому колегія суддів зазначає, що в силу положення частини 2 статті 301 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Щодо доводів скаржника з посиланням на статті 41, 124 Конституції України, статтю 1 протоколу № 1 до Конвенції, статті 6, 13 Конвенції, на практику Європейського суду з прав людини щодо "ефективного способу захисту", викладену у його рішеннях у справах "Пантелеєнко проти України", "Дорани проти Ірландії", "Каіч та інші проти Хорватії", рішення Конституційного Суду країни від 02.11.2004 у справі № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За юридичними позиціями Конституційного Суду України верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу; конституційне право людини на судовий захист є гарантією усіх прав і свобод людини і громадянина (абзац дев'ятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003, абзац чотирнадцятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004).

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Найважливішою ознакою суду є його незалежність та безсторонність, а однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (пункт 1 частини другої статті 129 Конституції України).

У практиці Європейського суду з прав людини сформовано, серед іншого, характеристики незалежності суду, одна з яких полягає в тому, що суд має сприйматися як незалежний орган; щодо ознак безсторонності суду, то він повинен сприйматися таким з об'єктивного погляду з достатніми гарантіями для виключення будь-яких легітимних сумнівів з цього приводу (пункти 125, 126 рішення від 6 жовтня 2011 року у справі "Агрокомплекс проти України").

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

З врахуванням викладеного, забезпечення права на ефективний спосіб захисту позивача не може виправдовувати втручання у право відповідача на мирне володіння своїм майном, у зв'язку із задоволенням необґрунтованої заяви про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на його грошові кошти.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 заяву ТОВ "Орлан-Транс-Груп" про часткове скасування забезпечення позову задоволено частково, суд скасував заходи до забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2017 у справі № 910/18821/17 в частині накладення арешту на грошові кошти ТОВ "Орлан-Транс-Груп", які розміщені на рахунку №4389 в АТ "ПРОКРЕДИТ БАНК" щодо грошових коштів в межах фонду оплати праці ТОВ "Орлан-Транс-Груп". З врахуванням викладеного у суду апеляційної інстанції не було підстав для скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 01.11.2017 у повному обсязі. Разом з тим відповідно до частини 2 статті 309 Господарського процесуального кодексу України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно з частиною 3 статті 304 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судом апеляційної інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 236, 238, 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтотрейд Ресурс"

залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017 у справі № 910/18821/17 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В.Студенець

Судді О.Баранець

Г.Вронська