Суддя Бойко Р.В.
при секретарі судового засідання Бариновій О.І
Представники сторін:
від позивача:Свідло С.В., Чехет Т.Е.
від відповідача:не з'явився
вільний слухач:ОСОБА_1
У грудні 2012 року компанія Mott MacDonald Limited (Мотт МакДональд Лімітед) (надалі - "Компанія") звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Державного агентства автомобільних доріг України (надалі - "Агентство") про стягнення 547 916,67 доларів США.
Рішенням господарського суду міста Києва від 17.01.2013 у справі №910/26216 позовні вимоги Mott MacDonald Limited (Мотт МакДональд Лімітед) задоволено повністю та присуджено до стягнення з Державного агентства автомобільних доріг України на користь позивача борг у розмірі 547 916,67 доларів США та судовий збір у розмірі 64 380,00 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 02.09.2013 рішення господарського суду міста Києва від 17.01.2013 у справі №910/26216 залишено без змін.

Таким чином, 02.09.2013 рішення господарського суду міста Києва від 17.01.2013 у справі №910/26216 набуло статусу остаточного.

На виконання вказаного рішення 15.05.2013 господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

05.06.2013 компанія Mott MacDonald Limited (Мотт МакДональд Лімітед) звернулась до Державної казначейської служби України із заявою про виконання рішення суду, в якій просила стягнути з боржника кошти на виконання спірного судового рішення та перерахувати їх на рахунок за вказаними нею реквізитами. До вказаної заяви позивачем, було долучено наказ господарського суду міста Києва №910/26216 від 15.05.2013. У своїй заяві про виконання рішення суду від 05.06.2013 компанія Mott MacDonald Limited (Мотт МакДональд Лімітед) вказувала, що просить стягнуті кошти перерахувати на банківський рахунок за наступними реквізитами:

Банк: СSOB

Адреса банку: Вацлавська площа 32115 20, Прага 1

Currency: USD/ долар США

Асс. no.: 191239558/0300 Bank: CSOB

BIC: CEKOCZPP

IBAN: CZ92 0300 0000 0001 9123 9558.

А усі документи з приводу виконання рішення суду компанія Mott MacDonald Limited (Мотт МакДональд Лімітед) просила направляти на адресу її представників: Юридичної фірми "Василь Кісіль і Партнери" (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 17/52-А).

Державною казначейською службою України прийнято до виконання вказаний наказ господарського суду міста Києва №910/26216 від 15.05.2013 та починаючи з червня 2013 року наказ господарського суду міста Києва №910/262165 від 15.05.2013 про стягнення з Державного агентства автомобільних доріг України на користь Mott MacDonald Limited (Мотт МакДональд Лімітед) боргу у розмірі 547 916,67 доларів США та судового збору у розмірі 64 380,00 грн. перебуває на виконанні у даній службі.

05.07.2013 Державна казначейська служба України звернулась до господарського суду міста Києва із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду шляхом стягнення з Державного агентства автомобільних доріг України на користь стягувача боргу у гривневому еквіваленті, посилаючись на те, що в органах казначейства розпорядникам та одержувачам бюджетних коштів відкриваються рахунки тільки в національній валюті (відповідно до Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України), а тому у боржника як розпорядника бюджетних коштів у Казначействі відсутній рахунок в іноземній валюті, а також на те, що органи Казначейства не мають ліцензії на здійснення операцій в іноземній валюті, тоді як комерційні банки та кредитно-фінансові установи мають право здійснювати валютні операції лише після отримання ліцензії НБУ на здійснення валютних операцій, виданої Національним банком України, що, на думку заявника, унеможливлює виконання рішення суду про стягнення з Державного агентства автомобільних доріг України боргу в іноземній валюті.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.09.2013 у справі №910/26216 відмовлено у задоволенні даної заяви Державної казначейської служби України у зв'язку з тим, що такі доводи заявника є необґрунтованими. В той же час, у змісті вказаної ухвали із посиланням на чинні станом на дату постановлення даної ухвали норми законодавства викладено детальний порядок виконання судового рішення про стягнення коштів в іноземній валюті на користь стягувача.

При цьому, як вбачається з листів Державного агентства автомобільних доріг України №1225/1/9-33-297/10 від 24.03.2016, №1123/1/9-33 від 20.05.2016 необхідна для виконання остаточного судового рішення у справі №910/26216 сума коштів передбачена у складі видатків за напрямком "Співфінансування спільних з міжнародними фінансовими організаціями проектів, нагляд за їх виконанням, витрати, пов'язані з підготовкою та реалізацією угод щодо виконання робіт за рахунок коштів міжнародних фінансових організацій, інших кредиторів та інвесторів, а також із презентацією інвестиційних проектів під час проведення міжнародних заходів", визначених паспортом бюджетної програми на 2016 рік №3111020 "Розвиток мережі та утримання автомобільних доріг загального користування", затвердженим спільним наказом Міністерства фінансів України та Державного агентства автомобільних доріг №99/421 від 06.04.2016.

В свою чергу, Державне агентство автомобільних доріг України у своїх листах до позивача №1225/1/9-33-297/10 від 24.03.2016 та №1123/1/9-33 від 20.05.2016 повідомляло компанію Mott MacDonald Limited (Мотт МакДональд Лімітед), що відразу після затвердження паспорту бюджетної програми 3111020 "Розвиток мережі та утримання автомобільних доріг загального користування" на 2016 рік, борг буде погашено та боржником в межах його повноважень буде здійснено всі дії для погашення заборгованості, присудженої до стягнення рішенням господарського суду міста Києва від 17.01.2013 у справі №910/26216.

Державній казначейській службі України було відомо про наявність у боржника коштів, необхідних для виконання судового рішення, проте остання у своїх листах №5-08/3548-11713 від 05.07.2016, №5-08/3896-12742 від 22.07.2016, №5-08/7301-19762 від 27.11.2017 вказує на те, що законодавством не передбачено порядку та способу виконання судового рішення в іноземній валюті, однак спірний наказ можливо виконати у добровільному порядку шляхом перерахування Державним агентством автомобільних доріг України коштів для закупівлі іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України, проте боржник не звертався до казначейства стосовно добровільного виконання наказу господарського суду міста Києва №910/26216 від 15.05.2013.

Незважаючи на наведене станом на 15.02.2018 остаточне судове рішення у даній справі залишається невиконаним.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Приписами частин 1 та 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Варто зазначити, що наведені приписи були розглянуті Конституційним Судом України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012, в якому вказано, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З наведених приписів Конституції України та рішень Конституційного Суду України вбачається декларування нашою державою права кожного, на чию користь ухвалено судове рішення, на його виконання.

Законом України №475/97 від 17.07.1997 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі - "Конвенція") та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу ст. 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як вбачається із практики Європейського суду з прав людини, право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони, яка поважає верховенство права, дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справах "Горнсбі проти Греції", "Бурдов проти Росії", "Ясіун'єне проти Литви", "Руйану проти Румунії", "Совтрансавто-Холдинг" проти України", "Шмалько проти України").

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Агрокомплекс проти України" міститься висновок, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України").

Тобто, практика Європейського суду з прав людини однозначно свідчить про те, що невід'ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною 2 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Порядок виконання рішення суду про стягнення коштів з бюджетних установ врегульований Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №845 від 03.08.2011 (надалі - Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку Рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 4 Порядку передбачено обов'язок органів Казначейства вживати заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що під час виконання виконавчих документів органи казначейства мають право безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію; вимагати від боржників вжиття ними заходів до виконання виконавчих документів та за результатами їх виконання; застосовувати заходи впливу до боржників у разі виявлення фактів порушення бюджетного законодавства у процесі або за результатами виконання виконавчих документів, повідомляти про такі порушення органам Держфінінспекції; вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що Державною казначейською службою України вживались будь-які заходи для виконання рішення суду (надсилались вимоги боржнику, надсилались запити до компетентних органів (установ) щодо надання роз'яснень, дозволів, інформації тощо).

Тобто, в даному випадку матеріали справи не містять як доказів виконання остаточного судового рішення - рішення господарського суду міста Києва від 17.01.2013 у справі №910/26216, так і не міститься в матеріалах справи доказів вжиття Державною казначейською службою України адекватних та співмірних заходів, спрямованих на виконання вказаного остаточного судового рішення.

В той же час, наявні у матеріалах справи листи боржника та ДКС України адресовані стягувачу фактично являють собою формальні відписки та не можуть свідчити про вжиття ними заходів, спрямованих на реальне виконання судового рішення, при тому, що спірна сума коштів, необхідна для виконання такого рішення суду була передбачена у видатках боржника починаючи з квітня 2016 року, а відтак і могла бути списана казначейською службою та спрямована на виконання рішення суду.

При цьому, суду не зрозуміло яким чином державним органом - Державною казначейською службою України, на який законодавцем покладено обов'язок з виконання судових рішень про стягнення коштів з розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, та на виконанні у якого майже 5 років перебуває наказ господарського суду міста Києва №910/26216 від 15.05.2013, допускається порушення норм як Конституції України, так і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд звертає увагу, що державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. Крім того, кожна держава-учасниця повинна забезпечити адекватний та достатній юридичний інструментарій для забезпечення своїх зобов'язань (рішення у справах "Бурдов проти Росії", "Півень проти України").

У рішенні у справі "Ромашов проти України" Європейський суд вказував, що важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "суду" (рішення у справі "Горнсбі проти Греції").

А у справі "Михайленки проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що відмовою протягом декількох років вжити необхідних заходів для виконання остаточних рішень у цій справі державні органи України позбавили положення пункту 1 статті 6 Конвенції усього її практичного значення.

Отже, при розгляді заяви Державного агентства автомобільних доріг України від 15.02.2018 про визнання наказу суду №910/26216 від 15.05.2013 таким, що не підлягає виконанню, судом було встановлено, що остаточне судове рішення - рішення господарського суду міста Києва від 17.01.2016 у справі №910/26216, яке набрало законної сили 22.04.2013, станом на 22.02.2018 залишається невиконаним, незважаючи на те, що наказ господарського суду міста Києва №910/26216 від 15.05.2013 (виданий на виконання вказаного судового рішення) перебуває на виконанні Державної казначейської служби України починаючи з червня 2013 року.

Більше того, суд прийшов до висновку, що єдиною метою звернення Державного агентства автомобільних доріг України із відповідною заявою до суду була спроба ухилення від виконання остаточного судового рішення - рішення господарського суду міста Києва від 17.01.2016 у справі №910/26216, яке набрало законної сили 22.04.2013 та набуло статусу остаточного - 02.09.2013 (про що зазначено в ухвалі суду від 22.02.2018 у справі №910/26216).

Викладене свідчить про свідоме ігнорування боржником та Державною казначейською службою України положень Конституції України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 статті 246 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення (ч. 5 ст. 246 Господарського процесуального кодексу України).

Наведене невиконання остаточного судового рішення (рішення господарського суду міста Києва від 17.01.2016 у справі №910/26216, яке набрало законної сили 22.04.2013 та статусу остаточного - 02.09.2013) Державним агентством автомобільних доріг України та Державною казначейською службою України протягом майже 5 років (за наявності у боржника майже як 2 роки коштів, необхідних для його виконання, передбачених у видатках, визначених паспортом бюджетної програми на 2016 рік №3111020) безсумнівно є порушенням ч. 1, 2 ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч. 1 ст. 18 Господарського процесуального кодексу України та ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч. 6 ст. 246 Господарського процесуального кодексу України окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню.

Оскільки судом, було виявлено наведені порушення у діяльності Державного агентства автомобільних доріг України та Державної казначейської служби України, то суд вбачає за необхідне направити дану окрему ухвалу Державній казначейській службі України.

Водночас, Державне агентство автомобільних доріг України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури (згідно Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №439 від 10.09.2014), а відтак суд вбачає за необхідне направити вказану окрему ухвалу Кабінету Міністрів України.

Крім того, визначення порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників входить до компетенції Кабінету Міністрів України.

Більше того, Уряд України є відповідальним за виконання державою своїх судових рішень.

Так, 12.10.2017 Велика палата Європейського суду з прав людини прийняла рішення у справі "Бурмич та інші проти України", яке стосується системної проблеми не виконання державою судових рішень.

Вперше констатація Європейським судом з прав людини системності такої проблеми відбулася у 2009 році у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", саме тоді Суд вперше застосував процедуру "пілотного рішення", щоб спонукати Державу-відповідача до вирішення великої кількості індивідуальних справ, породжуваних однією і тією самою структурною проблемою, що існує на національному рівні.

Як наслідок, Європейський суд з прав людини у справі "Бурмич та інші проти України" постановив, що повторення одних і тих самих висновків у величезній кількості схожих рішень не сприятиме досягненню справедливості, і лише накладе істотний тягар на ресурси Суду. Це не сприятиме жодним чином посиленню захисту прав людини згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Також Європейський суд з прав людини зазначив про те, що ці проблеми можуть бути адекватно вирішені лише між Державою-відповідачем, з одного боку, та Комітетом Міністрів Ради Європи, з іншого, оскільки останній має повноваження, відповідно до п. 2 ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, контролювати виконання рішень Суду.

Тобто, Європейський суд з прав людини ідентифікував системну проблему, констатував порушення права на справедливий суд і надав вказівки щодо заходів, які слід прийняти Україні та вказав на необхідність вирішення даної проблеми Урядом України.

Таким чином, зважаючи на те, що визначення порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників входить до компетенції Кабінету Міністрів України та останній є відповідальним за виконання державою своїх судових рішень, як про це зазначає Європейський суд з прав людини, суд вважає за необхідне направити дану окрему ухвалу Кабінету Міністрів України.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання (ч. 7 ст. 246 Господарського процесуального кодексу України).

За таких обставин, господарський суд міста Києва виносить на адресу Державної казначейської служби України та Кабінету Міністрів України окрему ухвалу про необхідність усунення порушень та недоліків в роботі Державного агентства автомобільних доріг України та Державної казначейської служби України та налагодження їх діяльності в сфері належного та повного виконання остаточного судового рішення - рішення господарського суду міста Києва від 17.01.2013 у справі №910/26216, та вважає, що достатнім та обґрунтованим строком для надання ними відповіді є - один місяць з моменту одержання окремої ухвали.

Керуючись статтями 234, 246 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Направити окрему ухвалу Кабінету Міністрів України та Державній казначейській службі України з метою усунення порушень законодавства в частині обов'язковості виконання судового рішення господарського суду міста Києва від 17.01.2013 у справі №910/26216, яке набуло статусу остаточного.

2. Визначити Кабінету Міністрів України та Державній казначейській службі України строк для надання відповіді щодо обставин, з яких постановлено дану окрему ухвалу, - один місяць з моменту одержання даної окремої ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та підлягає оскарженню окремо від рішення суду в порядку передбаченому ч. 1, 2 ст. 255 Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний тексту ухвали складено 26.02.2018.

Суддя Р.В. Бойко