РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.02.2018Справа № 910/22638/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва"

до Головного управління Національної поліції у м. Києві

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -

Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація

про стягнення 55 832,03 грн.

Представники сторін:

від позивача: Панкова О.А. (довіреність № 38-18/03 від 03.01.2018)

від відповідача: Дюба О.Г. (довіреність № 6993/125/01/13-2017 від 17.10.2017)

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (відповідач) про стягнення 55 832,03грн. заборгованості за договором №641 від 02.12.2016 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором №641 від 02.12.2016 в частині повної та своєчасної сплати орендної плати за період з грудня 2016 по жовтень 2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 порушено провадження у справі №910/22638/17, залучено до участі у справі Солом'янську районну в місті Києві державну адміністрацію як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та призначено розгляд справи №910/22638/17 на 23.01.2018.

15.01.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

23.01.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що утворення заборгованості обумовлене неналежним бюджетним фінансуванням та просив зменшити розмір штрафних санкцій.

В судове засідання 23.01.2018 завились представники позивача та відповідача.

Представник третьої особи в судове засідання 23.01.2018 не з'явився.

15.12.2017 набрав чинності Закон України №2147-VIII від 03.10.2017 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

В пункті 9 частини 1 статті Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017) вказано, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2018, приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 ГПК України, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, на підставі частини 1 статті 247 ГПК України, постановлено розгляд справи № 910/22638/17 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 15.02.2018.

08.02.2018 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких третя особа позовні вимоги КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва" підтримала та заявила про розгляд справи без участі представника Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації.

12.02.2018 від відповідача повторно надійшов відзив на позовну заяву.

Представник позивача в судовому засіданні 15.02.2018 надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.02.2018 підтвердив наявність заборгованості перед позивачем та підтримав викладені у відзиві обставини.

Представник третьої особи в судове засідання 15.02.2018 не з'явився, проте заявив про розгляд справи без участі представника Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації.

В судовому засіданні 15.02.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.12.2016 між Солом'янською районною в м. Києві державною адміністрацією (орендодавець, третя особа), Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва" (балансоутримувач, позивач) та Головним управлінням Національної поліції у м. Києві (орендар, відповідач) було укладено договір №641 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - договір), відповідно до п.1.1 якого, орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об'єкт), яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Васильченка, 3 для розміщення бюджетної установи, яка утримується за рахунок державного бюджету - 86,10 кв.м.

Відповідно до п. 2.1. договору, об'єктом оренди є нежиле приміщення, загальною площею 86,10 кв. м, у т. ч. на І поверсі - 86,10 кв.м., згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору (Додаток № 1).

Згідно із п. 2.4. договору орендар вступає у строкове платне користування об'єктом у термін, вказаний у цьому договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі об'єкта.

Відповідно до п. 3.1 договору, орендна плата визначена на підставі пункту 24 таблиці 2 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21 квітня 2015 року № 415/1280, і становить без ПДВ: 43 грн. 63 коп. за 1 кв. м орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку 3 757,00 грн.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 3.6. договору, орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства - балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі.

02.12.2016 між сторонами складено та підписано Акт приймання-передачі об'єкта оренди.

Пунктом 3.7. договору сторони погодили, що орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

В пункті 4.2. договору визначено, що орендар зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі вносити орендні платежі.

Сторони у пункті 9.1. договору погодили, що цей договір набирає чинності з 02.12.2016 до 01.12.2019.

В обґрунтування заявленого позову, позивач стверджує, що відповідач у період з грудня 2016 року по жовтень 2017 року (включно) не здійснив сплати орендних платежів, у зв'язку із чим, у відповідача утворилась заборгованість з орендної плати у розмірі 51 821,88 грн.

У зв'язку із простроченням грошового зобов'язання, позивачем здійснено нарахування 3% річних у сумі 635,34 грн. та інфляційних втрат у сумі 3374,81 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

На відносини, пов'язані із орендою державного майна поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" № 2269-XII від 10.04.1992.

Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

У відповідності до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджено, що у період з грудня 2016 року по жовтень 2017 року (включно) відповідач користується нерухомим майном (нежитловими приміщеннями), яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Васильченка, 3 переданим в оренду за договором №641 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 02.12.2016.

За розрахунком позивача з грудня 2016 року по жовтень 2017 року (включно) у відповідача виникла заборгованість у сумі 51 821,88 грн. зі сплати орендних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджується факт наявності у відповідача за період з грудня 2016 року по жовтень 2017 року (включно) заборгованості по сплаті орендних платежів у сумі 51821,88 грн.

Оскільки, заборгованість відповідача по орендній платі у сумі 51821,88 грн. підтверджена матеріалами справи, доказів сплати відповідачем заборгованості матеріали справи не містять, та відповідачем не заперечено наявності заборгованості за договором, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 635,34 грн. та інфляційних втрат у сумі 3374,81 грн.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, суд встановив, що він є вірним, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 635,34 грн. 3% річних та 3374,81 грн. інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві на позов заявив про зменшення штрафних санкцій.

Частиною 1 ст. 233 ГК України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Також, згідно із ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З наведених вище приписів законодавства вбачається, що зменшенню підлягає у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), в той час як інфляційні нарахування на суму боргу та 3% річних, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Наведене узгоджується із роз'ясненнями Пленуму Вищого господарського суду України, наведеними у п. 3.1., п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

З урахуванням наведеного, підстави для зменшення інфляційних втрат та 3% річних відсутні, а тому заявлене відповідачем у відзиві клопотання про зменшення штрафних санкцій задоволенню не підлягає.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд задовольняє повністю позовні вимоги Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві (01601, м. Київ, вулиця Володимирська, будинок 15; ідентифікаційний код 40108583) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" (03186, м. Київ, вул. Соціалістична, 6; ідентифікаційний код 35756919) заборгованість у розмірі 51 821,88 грн., 3% річних у розмірі 635,34 грн., інфляційні втрати у розмірі 3374,81 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 20.02.2018.

Суддя С.О. Турчин