ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.02.2018 р. Справа № 914/2527/17

За позовом: Заступника керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області, м. Буськ,
до відповідача 1:Яблунівської сільської ради Буського району, с. Яблунівка,
до відповідача 2:товариства з обмеженою відповідальністю «Апогей Агро», с. Куткір,
про: визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, звільнення безпідставно набутих земельних ділянок.
Суддя Березяк Н.Є., секретар судового засідання Кравець О.І.
За участю представників сторін:
прокурор:ОСОБА_1
відповідач 1:ОСОБА_2 представник (довіреність від 31.01.2018),
відповідач 2:ОСОБА_3 представник (19.01.2018), ОСОБА_4 представник(довіреність від 10.01.2018).

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Заступника керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області до Яблунівської сільської ради Буського району Львівської області та товариства з обмеженою відповідальністю «Апогей Агро» про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, звільнення безпідставно набутих земельних ділянок.

19 лютого 2018 року у підготовчому засідання судом розглянуто клопотання відповідача 2 про закриття провадження у справі, яке він обґрунтовує наступним. Вважаємо вказаний спір не підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства, а провадження у справі підлягає закриттю відповідно до ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України. Свою позицію обґрунтовує тим, що постановою від 11.11.2014 у справі №21-405а14 Верховний Суд України, наголошує про те, що у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як субєктом владних повноважень) ненормативного акту, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладення договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатись, оскільки прокурором не вірно обрано спосіб захисту порушених прав.

Додатково, відповідач 2 посилається на постанову Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», якою передбачено, що господарським судам не підвідомчі справи у спорах, що виникають з публічно-правових відносин, у яких держава та територіальні громади через свої органи беруть участь з метою реалізації владних повноважень, а також, справи, повязані з оскарження правових актів, спрямованих на здійснення повноважень управління у земельних відносинах.

Заперечуючи проти закриття провадження у справі прокурором надано відзив на клопотання про закриття провадження у справі, яким заперечуючи проти задоволення такого вказує про таке.

Рішення суб'єкта владних повноважень, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватно-правовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права у розумінні ст. 16 Цивільного кодексу України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень (правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 в справі №6-2510цс15).

Так, суд розглянувши клопотання про закриття провадження у справі, заслухавши пояснення учасників процесу, зазначає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг ( п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Водночас, у разі прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Слід зазначити, що вказана правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом України у постановах від 26.10.2016 по справі № 21-1638а16, від 11.10.2016 по справі № 21-2158а16, від 25.05.2016 по справі № 21-1204а16 і ін.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодекс України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

З огляду на викладене, клопотання відповідача 2 про закриття провадження у справі є не обґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 20, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. В задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Апогей Агро» про закриття провадження у справі №914/2527/17 за Заступника керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області до Яблунівської сільської ради Буського району Львівської області та товариства з обмеженою відповідальністю «Апогей Агро» про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, звільнення безпідставно набутих земельних ділянок відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Березяк Н.Є.