ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" лютого 2018 р.м. Одеса Справа № 916/2641/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, б. 1-Д, код ЄДРПОУ - 14360570)

До відповідача: Управління Служби безпеки України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Єврейська, б. 43, код ЄДРПОУ - 20001645)

За участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНКПП - НОМЕР_1).

про звільнення майна з-під арешту

Суддя Рога Н.В.

При секретарі судового засідання Лазуренко Є.С.

Представники сторін:

Від позивача: Туфекчі І.Ф.- довіреність № 6688-К-О від 19.05.2017р.

Від відповідача: Семенов Є.В.- довіреність № 65/25/4687нт від 30.11.2017р.

Від третьої особи: ОСОБА_1 - не з'явився.

Суть спору: Позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Управління Служби безпеки України в Одеській області про звільнення з-під арешту, накладеного слідчим відділом Управління СБУ в Одеській області на підставі постанови №1669/2-41 від 02.06.2009р., майна, а саме: квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 ( запис про обтяження №8767372 від 02.06.2009р.).

Ухвалою суду від 03.11.2017р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та залучено до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1.

15 грудня 2017р. набрав чинності Закон України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VІІІ, чинної з 15.12.2017 р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 12 ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VІІІ, чинної з 15.12.2017 р., господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Ухвалою суду від 21.12.2017р. справу № 916/2641/17 прийнято до розгляду за правилами ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VІІІ, чинної з 15.12.2017 р., в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача позовну заяву підтримує, наполягає на задоволенні позову.

Відповідач проти позову заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях по справі.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 в судове засідання, не з'явився про причини неявки суд не повідомив, письмових пояснень щодо позову суду не надав.

В ході підготовчого засідання судом оголошувалися відкладення та перерва, за згодою учасників справи , відповідно до положень ч.6 ст.183 ГПК України, розгляд справи по суті було розпочато у той самий день, коли було закінчено підготовче судове засідання.

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухав пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив:

25 грудня 2007р. між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» , правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено Кредитний договір № КІСWGA00000141 (далі - Договір від 25.12.2007р.), згідно пункту 1.1 якого Банк зобов'язався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 7.1 цього договору.

Пунктом 1.3 Договору від 25.12.2007р. сторони передбачили, що забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за даним договором зазначено в п. 7.3 змінної частини договору, а також всі інші види іпотеки, поруки й т.п., надані Банку з метою забезпечення зобов'язань за даним договором.

Сторони також домовилися, що у випадку оформлення кредиту під заставу житла п. 5.1 викладається у наступній редакції: „5.1 Даний договір у частині сплати страхових платежів, згідно п.п. 2.1.3, 2.2.7 - набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах - з моменту надання Позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум і діє в обсязі виданих Позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором".

Відповідно до п. 7.3 Договору від 25.12.2007р. забезпеченням виконання Позичальником зобов'язань за даним договором виступає іпотека двокімнатної квартири в житловому будинку загальною площею 76,30 кв.м., житловою - 37,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобов'язань за даним договором.

26 грудня 2007 року між ОСОБА_1 «Іпотекодавець» та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» (Іпотекодержатель) було укладено Договір іпотеки квартири, відповідно до пункту 1 якого предметом договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в пункті 35.3 цього Договору, в забезпечення виконання зобов'язань Іпотекодавця перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання Іпотекодавцем зобов'язань забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця.

Відповідно до п.35.3 Договору в забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Кредитним договором та зобов'язань за цим Договором, Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартира. Майно належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі договору дарування , посвідченого другою білоцерківською держнотконторою 29.03.2002р. за реєстром №1-1527 та зареєстрованого в інвентар бюро 04.04.2002р. за №13130. Майно передається в іпотеку з невід'ємними приналежностями, що знаходяться в ньому. Предмет іпотеки зареєстрований в установленому законом порядку як окремий виділений в натурі об'єкт права власності. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Цільове призначення предмету іпотеки- житлова нерухомість.

Пунктом 2 Договору іпотеки квартири від 26.12.2007р. передбачено, що іпотекою забезпечується виконання зобов'язань Іпотекодавця за кредитним договором, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем. Строк, розмір кредиту, цілі, відсотки, розмір кредиту на сплату страхових платежів, винагороду за надання фінансового інструменту, розмір щомісячного платежу, період сплати платежів, порядок погашення заборгованості, відсотки за дострокове погашення за цим Договором, зазначені у п. 35.2 цього договору.

Пунктом 30 Договору іпотеки квартири від 26.12.2007р. встановлено, що термін дії договору - до повного виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього.

Пунктом 35.2 Договору іпотеки квартири від 26.12.2007р. обумовлено, що за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов'язань Іпотекодавцем за кредитним договором від 25 грудня 2007 року № КІСWGA00000141 укладеним між Іпотекодержателем та іпотекодавцем.

Позивач у справі зазначає, що ОСОБА_1 (Позичальник) не виконано належним чином зобов'язання за кредитним договором від 25.12.2007р. , станом на 16.02.2018р. загальний розмір заборгованості становить 398 578,93 дол.США ( 10 665 894 грн. 44 коп.).

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України „Про іпотеку". Відповідно до ч.6, ч.7 ст.3 Закону України „Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Позивач зазначає, що він позбавлений можливості звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки йому перешкоджає арешт , накладений Слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Одеській області на підставі постанови № 1669/2-41 від 02.06.2009 року (запис про обтяження № 8767372 від 02.06.2009 року), що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Враховуючи положення ч.2 ст.25 Закону України «Про Службу безпеки України», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, ст.ст.102, 125, 126 Кримінального процесуального кодексу України, та ст.ст 1,3 Закону України „Про іпотеку", позивач вважає, що іпотекодержатель, чиє право або вимога стосовно предмета іпотеки зареєстровані у встановленому порядку, має: по-перше, пріоритет над вимогами інших осіб, права чи вимоги яких на іпотечне майно не зареєстровані; по-друге, вправі реалізувати своє переважне право (вимогу) в будь-який час з моменту виникнення права на звернення стягнення на предмет іпотеки , за умови чинності іпотечного договору.

Накладення арешту на предмет іпотеки, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтересів, у зв'язку з чим звернувся до суду за захистом та просить суд звільнити нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1, а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, з-під арешту, накладеного Слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Одеській області на підставі постанови № 1669/2-41 від 02.06.2009 року (запис про обтяження № 8767372 від 02.06.2009 року).

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що у 2009 році в провадженні слідчого відділу УСБУ в Одеській області знаходилась кримінальна справа № 704 по обвинуваченню ОСОБА_1 в скоєнні злочинів, передбачених часиною третьою статті 307 Кримінального кодексу України, а саме незаконному придбанні, зберіганні та перевезенню особливо небезпечних наркотичних засобів з метою збуту в особливо великих розмірах. За вчинення вказаного злочину Кримінальним кодексом України передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до частини першої статті 114 Кримінально-процесуального кодексу України, який діяв на момент накладання арешту та порушення кримінальної справи, при провадженні досудового слідства всі рішення про спрямування слідства і про провадження слідчих дій слідчий приймає самостійно, за винятком випадків, коли законом передбачено одержання згоди від суду (судді) або прокурора, і несе повну відповідальність за їх законне і своєчасне проведення. Згідно статті 125 Кримінально-процесуального кодексу України, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов'язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову. В справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов'язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 126 Кримінально-процесуального кодексу України, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Відповідно до частини першої статті 114 Кримінально-процесуального кодексу України, який діяв на момент накладання арешту та порушення кримінальної справи, при провадженні досудового слідства всі рішення про спрямування слідства і про провадження слідчих дій слідчий приймає самостійно, за винятком випадків, коли законом передбачено одержання згоди від суду (судді) або прокурора, і несе повну відповідальність за їх законне і своєчасне проведення.

Відповідач зазначає, що саме на виконання зазначених норм законодавства Слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Одеській області було винесено постанову № 1669/2-41 від 02.06.2009 р. про накладення арешту на нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1, а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, відповідач зазначає, що питання зняття арешту з майна, накладеного за кримінальною справою може бути вирішено або постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба на стадії досудового розслідування (ст.126 КПК України), або його стан повинен бути визначений у судовому вироку (рішенні суду) ( п.8 ч.1 ст.324 КПК України).

Крім того, відповідач вважає, що даний спір не підвідомчий господарським судам , оскільки СДУ не є суб'єктом господарювання , між сторонами відсутні господарські, цивільні та інші правовідносини, і питання зняття арешту в рамках кримінальної справи прямо передбачено КПК України.

Третя особа у справі своєї правової позиції щодо позову до матеріалів справи не надала.

Розглянув матеріали справи, на підставі чинного законодавства України, суд доходить до такого висновку:

Відповідно до ст.ст. 15 ,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання , кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. За приписами ст.5 цього Кодексу здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Як вбачається з тексту позовної заяви предметом у даній справі є вимога щодо звільнення з-під арешту, накладеного слідчим відділом Управління СБУ в Одеській області на підставі постанови №1669/2-41 від 02.06.2009р., майна, а саме: квартири , що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 ( запис про обтяження №8767372 від 02.06.2009р.). При цьому, зазначене майно обтяжене також іншим речовим правом - є забезпеченням виконання зобов'язань Іпотекодавцем - ОСОБА_1 за кредитним договором від 25 грудня 2007 р. № КІСWGA00000141, укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник), що вбачається з Договору іпотеки квартири від 26.12.2007р.

За таких обставин, на думку суду , у зазначеній справі розглядається спір щодо іншого речового права між двома юридичними особами, які мають право звернення до господарського суду.

За матеріалами справи, 25 грудня 2007р. між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено Кредитний договір № КІСWGA00000141 (далі - Договір від 25.12.2007р.), згідно пункту 1.1 якого Банк зобов'язався надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 7.1 цього договору.

Пунктом 1.3 Договору від 25.12.2007р. сторони передбачили, що забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за даним договором зазначено в п. 7.3 змінної частини договору, а також всі інші види іпотеки, поруки й т.п., надані Банку з метою забезпечення зобов'язань за даним договором.

Сторони також домовилися, що у випадку оформлення кредиту під заставу житла п. 5.1 викладається у наступній редакції: „5.1 Даний договір у частині сплати страхових платежів, згідно п.п. 2.1.3, 2.2.7 - набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах - з моменту надання Позичальником розрахункових документів або оформлення касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум і діє в обсязі виданих Позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором".

Відповідно до п.7.3 Договору від 25.12.2007р. забезпеченням виконання Позичальником зобов'язань за даним договором виступає іпотека двокімнатної квартири в житловому будинку загальною площею 76,30 кв.м., житловою - 37,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобов'язань за даним договором.

26 грудня 2007 року між ОСОБА_1 «Іпотекодавець» та Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» (Іпотекодержатель) було укладено Договір іпотеки квартири, відповідно до пункту 1 якого предметом договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в пункті 35.3 цього Договору, в забезпечення виконання зобов'язань Іпотекодавця перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання Іпотекодавцем зобов'язань забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця.

Пунктом 35.2 Договору іпотеки квартири від 26.12.2007р. обумовлено, що за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов'язань Іпотекодавцем за кредитним договором від 25 грудня 2007 року № КІСWGA00000141 укладеним між Іпотекодержателем та іпотекодавцем.

За даними позивача, ОСОБА_1 (Позичальник) не виконано належним чином зобов'язання за кредитним договором від 25.12.2007р., станом на 16.02.2018р. загальний розмір заборгованості становить 398 578,93 дол.США (10 665 894 грн. 44 коп.). У якості доказів надання ОСОБА_1 кредиту у сумі 82 640 дол. США та наявності заборгованості за кредитним договором від 25.12.2007р. позивачем до суду надано лише роздруківку заборгованості .

Отже, позивачем у справ не доведено факту наявності заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 398 578,93 дол.США (10 665 894 грн. 44 коп.), що виникла у зв'язку із неналежним виконанням ним своїх зобов'язань за кредитним договором від 25.12.2007р., забезпеченням за яким є іпотека двокімнатної квартири в житловому будинку загальною площею 76,30 кв.м., житловою - 37,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. З урахуванням зазначеного, позивачем у справі не доведено належними та допустимими доказами необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки , а саме : не доведено порушення його прав та охоронюваним законом інтересів, за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 01.11.2016р. № 71950850 , на квартиру , розташовану за адресою : АДРЕСА_1, накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 8767372; зареєстровано: 02.06.2009р. о 9:22:22 за № 8767372 реєстратором: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Банкова, 5; підстава для обтяження: постанова вх. № 1669/2-41 від 02.06.2009р., Слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області.

Слід зауважити, що дійсно, відповідно до частин п'ятої, шостої та сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Але, згідно із пунктом 9 розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 № 4651-VI запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 114 Кримінально-процесуального кодексу України, який діяв на момент накладання арешту та порушення кримінальної справи, при провадженні досудового слідства всі рішення про спрямування слідства і про провадження слідчих дій слідчий приймає самостійно, за винятком випадків, коли законом передбачено одержання згоди від суду (судді) або прокурора, і несе повну відповідальність за їх законне і своєчасне проведення.

Відповідно до частини другої статті 125 Кримінально-процесуального кодексу України, який був чинним на момент накладання арешту, в справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобов'язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову.

Згідно із частиною першою статті 126 Кримінально-процесуального кодексу України, який діяв на момент накладання арешту, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду.

Отже, слідчій накладаючи арешт на нерухоме майно, з урахуванням матеріалів кримінальної справи , діяв правомірно на підставі вищезазначених норм законодавства.

Частиною шостою статті 126 Кримінально-процесуального кодексу України, в редакції, що діяла на момент накладання арешту, накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Позивач у справі доказів звернення до слідчого з заявою (клопотанням) про скасування арешту, накладеного постановою від 02.06.2009р. та відмови слідчого у скасуванні арешту до суду не надав.

Станом на даний час , відповідно до ч.1 ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За таких обставин, виходячи з матеріалів справи, суд вважає, що позивачем у справі не доведено обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог , у зв'язку з чим , на думку суду , позовна заява не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно ст. ст. 123, 129 ГПК України

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 26 лютого 2018 р.

Суддя Н.В. Рога