ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/915/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шіляк М.А., секретар судового засідання Феденько Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"АХА Страхування"

вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070

представник позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Старк Україна"

вул. М. Кібальчича, 2А, м. Київ, 02218

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька"

вул. Василіянок, 22, м. Івано-Франківськ, 76018

про стягнення страхового відшкодування в сумі 100 000,00 грн.

За участю:

від відповідача: Смолінський А. В. - старший юрисконсульт, (довіреність № 150/2017 від 12.05.2017);

від позивача: представник не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Івано-Франківської області подано позов Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія" "АХА Страхування" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" про стягнення страхового відшкодування в сумі 100 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 25.09.2017 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 12.10.2017.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 12.10.2017 розгляд справи відкладено на 02.11.2017.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 02.11.2017 розгляд справи відкладено на 14.11.2017 та доручено Господарському суду міста Києва проведення судового засідання з використанням системи відеоконференцзв'язку.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 14.11.2017 продовжено строк розгляду спору, відкладено розгляд справи на 12.12.2017 та доручено Господарському суду міста Києва проведення судового засідання з використанням системи відеоконференцзв'язку.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 12.12.2017 відкладено розгляд справи на 26.12.2017 та доручено Господарському суду міста Києва проведення судового засідання з використанням системи відеоконференцзв'язку.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України) викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ, чинної з 15.12.2017, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Cуд дійшов висновку, що справу № 909/915/17 слід розглядати за правилами загального позовного провадження, оскільки розгляд справи по суті вже розпочався до набрання чинності нової редакції Кодексу зі стадії розгляду справи по суті із врахуванням ст. ст. 195, 207 ГПК України.

В судовому засіданні 26.12.2017 представником відповідача подано суду клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи (вих. № 2119 від 22.12.2017; вх. № 13885/17 від 26.12.2017).

Зважаючи на те, що розгляд справи по суті вже розпочався до набрання чинності нової редакції Кодексу, суд визнав поважними причини не подання клопотання про призначення експертизи до розгляду справи по суті у відповідності до ст. 207 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 26.12.2017 призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено судовому експерту автотоварознавцю Романюку Василю Костянтиновичу та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи у відповідності до п. 6 ст. 229 ГПК України.

До Господарського суду Івано-Франківської області 08.02.2018 повернулися матеріали справи без виконання експертизи з поштовою відміткою "за терміном зберігання".

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 12.02.2018 поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи на 27.02.2018.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте направив суду клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника позивача, у зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника (вих. № СУ/3508/9 від 13.02.2018; вх. № 2709/18 від 16.02.2018).

Представник відповідача в судовому засіданні позов частково визнав в сумі 9090,90 грн, в решті позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вих. № 1863 від 06.11.2017; вх. 18075/17 від 14.11.2017 ) та просив суд у решті позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази у відповідності до ст. 86 ГПК України, суд встановив наступне.

08.12.2015 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія" "АХА Страхування" та Представництво Гореніє Д. Д. було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за № 11213ак5юб, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Honda Accord (д.р.н. АА2164ЕТ).

10.11.2016 о 07:45 в м. Київ, Дарницький міст сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Honda Accord (д.р.н. АА2164ЕТ), яким керував водій Апальковський Павло Дмитрович (власник автомобіля Представництво Гореніє Д. Д.) та автомобіля KIA Ceed (д.р.н. АА5478РА), яким керував водій Колпаков Павло Олексійович, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Honda Accord (д.р.н. АА2164ЕТ), що був застрахований у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія" "АХА Страхування", згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту за № 11213ак5юб.

Згідно постанови Печерського районного суду міста Києва від 30.01.2017 Колпакова Павла Олексійовича визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2177734 від 21.11.2016, умов Договору страхування № 11213ак5юб від 08.12.2015 та рахунку № 2098 від 16.11.2016 розмір страхового відшкодування склав 113 190,55 грн (сто тринадцять тисяч сто дев'яносто гривень 55 копійок), яке Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія" "АХА Страхування" було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, що підтверджується платіжним дорученням № 284251 від 22.11.2016.

06.04.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу за вих. № СУ/003508/3. До заяви було долучено копії документів, що передбачені статтею 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зазначену заяву (разом із пакетом документів) було отримано відповідачем 10.04.2017, докази направлення та вручення містяться в матеріалах справи.

З врахуванням положень ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування відповідачем мало бути сплачене не пізніше 10.07.2017.

Матеріали справи не містять доказів підтвердження оплати відповідачем страхового відшкодування.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ч. 1 ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія" "АХА Страхування" перейшло право вимоги на отримання від винної особи (Колпаков Павло Олексійович) компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Honda Accord (д.р.н. АА2164ЕТ - Представництво Гореніє Д. Д.), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10.11.2016 о 07:45 в м. Київ, Дарницький міст.

Згідно з частиною другою статті 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас як передбачено частиною третьою статті 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 № 3-1304гс16.

Твердження відповідача про поділ розміру шкоди на кількість осіб за участю яких сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме на 11 не можна визнати обґрунтованим з огляду на наступне.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем KIA Ceed (д.р.н. АА5478РА), встановлена у судовому порядку постановою Печерського районного суду міста Києва від 30.01.2017, яка набрала законної сили 22.03.2017.

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винної особи - Колпакова Павла Олексійовича, якій належить автомобіль KIA Ceed (д.р.н. АА5478РА) була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "Галицька" згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8207658.

Отже, відповідач є особою, відповідальною за спричинену у ДТП шкоду, та згідно з положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" він відповідає за вимогами позивача (Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування") як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів потерпілій особі в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності.

Стосовно розміру відшкодування позивачу сплаченої ним суми, суд виходить з наступного.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до положень статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Наведеною статтею також визначено, що при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому, страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Також зазначена стаття встановлює, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

У той же час, виходячи з вимог ч. ч. 2, 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Доводи відповідача, про що страховий акт не можна рахувати оціненою шкода та те, що шкода повинна підтверджуватись звітом або висновком експерта про оцінку майна не можна визнати обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 (далі - Методика) відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Як встановлено судом, позивачем з урахуванням рахунку № 2098 від 16.11.2016, на підставі складеного ним страхового акту № АХА2177734 від 21.11.2016 було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу в сумі 113 190,55 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 284251 від 22.11.2016.

При цьому суд звертає увагу, що страхове відшкодування не обов'язково має визначатись з урахуванням оціненої шкоди, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 № 3-50гс15).

Відповідно до статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, з положень статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням зносу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 22.03.2017 № 3-1304гс16.

Як вбачається з договору добровільного страхування транспортного засобу № 11213ак5юб від 08.12.2015, акту страхування № АХА2177734 від 21.11.2016 та додатку до нього (розрахунку страхового відшкодування), ремонтної калькуляції № 1.003.16.0 від 16.11.2016, згідно яких позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 113 190,55 грн за ремонт автомобіля Honda Accord (д.р.н. АА2164ЕТ) не передбачено зняття коефіцієнта фізичного зносу деталей, про що також зазначає відповідач у відзиві.

Статтею 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом страхування цивільно-правової відповідальності винної особи № АЕ/8207658 передбачено, що ліміт за шкоду майну становить 100 000,00 грн, а франшиза - 0,00 грн, відтак, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті відповідачем становить 100 000,00 грн.

Отже, беручи до уваги матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та безпідставність заперечень відповідача, а тому позов підлягає задоволенню.

За правилами, встановленими п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір по справі слід покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного у відповідності ст. 124 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законів України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", "Про страхування", ст. ст. 993, 999, 1166, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України та керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія" "АХА СТРАХУВАННЯ" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" про стягнення страхового відшкодування в сумі 100 000,00 грн задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" (вул. Василіянок, 22, м. Івано-Франківськ, 76018; ідентифікаційний код 22186790) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія" "АХА СТРАХУВАННЯ" (вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070; ідентифікаційний код 20474912) страхового відшкодування в сумі 100 000,00 грн (сто тисяч гривень 00 копійок) та 1600,00 грн (одну тисячу шістсот гривень 00 копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05.03.2018

Суддя М. А. Шіляк