Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 905/2124/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук Ю.В.,

учасники справи:

скаржник - заступник прокурора Харківської області,

представник скаржника - Тимчук М.О. посвідчення від 31.07.2017 №047983,

позивач - Волноваська місцева прокуратура Донецької області в інтересах держави,

представник позивача - Тимчук М.О. посвідчення від 31.07.2017 №047983,

відповідач - 1 - державне підприємство "Шахта "Південнодонбаська №3 ім. М.С. Сургая",

представник відповідача-1 - не з'яв.,

відповідач - 2 - приватне акціонерне товариство "Виробниче об'єднання "Стальканат-Сілур",

представник відповідача-2 - не з'яв.,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1:

Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (далі - Міністерство),

представник Міністерства - не з'яв.;

товариство з обмеженою відповідальністю "Горшахтіндустрія" (далі - ТОВ "Горшахтіндустрія" ),

представник ТОВ "Горшахтіндустрія" - не з'яв.,

розглянув касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області

на рішення господарського суду Донецької області від 30.11.2016 (головуючий - суддя Паляниця Ю.О., судді: Ніколаєва Л.В. і Сажнева М.В.)

та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.04.2017 (головуючий - суддя Попков Д.О., судді: Чернота Л.Ф. і Марченко О.А.)

у справі №905/2124/16

за позовом Волноваської місцевої прокуратури Донецької області в інтересах держави

до: державного підприємства "Шахта "Південнодонбаська №3 ім. М.С. Сургая" та приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Стальканат-Сілур",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 - Міністерство та ТОВ "Горшахтіндустрія",

про визнання рішення та договору недійсними.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Волноваська місцева прокуратура Донецької області (далі - Позивач) звернулася в інтересах держави з позовом до державного підприємства "Шахта "Південнодонбаська №3 ім. М.С.Сургая" (далі-Відповідач-1) та приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Стальканат-Сілур" (далі - Відповідач- 2) про:

- визнання недійсною документації конкурсних торгів Відповідача-1 щодо закупівлі "Виробів з дроту, ланцюгів та пружин" (далі - Торги) і рішення комітету з конкурсних торгів (далі - Комітет) від 17.11.2015 про її затвердження;

- визнання недійсним протоколу розкриття пропозицій Торгів Відповідача-1 щодо закупівлі "Виробів з дроту, ланцюгів та пружин";

- визнання недійсним рішення Комітету про акцепт пропозицій Відповідача-2 щодо закупівлі "Виробів з дроту, ланцюгів та пружин" на суму 11 149 510,80 грн., прийнятого на підставі протоколу оцінки пропозицій Торгів, проведеної 28.12.2015;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу оптової партії товарів від 14.01.2016 №37 на вказану суму, укладеного Відповідачем-1 і Відповідачем-2 (далі - Договір).

Позовна заява мотивована порушеннями вимог чинного законодавства при проведенні Торгів.

Рішенням господарського суду Донецької області від 30.11.2016, яка залишене без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.04.2017, позов залишено без задоволення.

Судові рішення попередніх судових інстанцій мотивовано необґрунтованістю і недоведеністю позовних вимог, а також тим, що позивач у даній справі не є належним.

Позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить суд касаційної інстанції: оскаржувані судові рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити; судові витрати покласти на відповідачів. Так, згідно з доводами Позивача, викладеними в касаційній скарзі, судами попередніх інстанцій у вирішенні спору:

- не враховано невідповідність документації Торгів вимогам Закону України "Про здійснення державних закупівель";

- не взято до уваги неправомірність відхилення конкурсних пропозицій Товариства та неподання Відповідачем-2 належної конкурсної документації;

- залишено поза увагою порушення Відповідачем-1 принципу здійснення державних закупівель - недискримінації учасників;

- неправомірно зроблено висновок про безпідставність звернення прокурора в інтересах держави з позовом у даній справі.

У письмових "запереченнях до касаційної скарги" Відповідач-2: зазначає про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, зокрема про те, що Позивачем "підмінено орган, котрий здійснює захист інтересів Держави" та про відсутність порушень під час проведення Торгів і, відповідно, підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним; просить оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції з даної справи залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Від інших учасників справи відзиви на касаційну скаргу не надходили.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- відповідно до оголошення, оприлюдненого у "Віснику державних закупівель", відбувалася процедура Торгів за кодом КВЕД 25.93.1 - вироби з дроту, ланцюги та пружини (15 лотів), що проводилася Відповідачем-1;

- 17.11.2015 рішенням Комітету було затверджено відповідну документацію Торгів (ДКТ);

- ДКТ містила вимоги щодо пропозицій, які подаються на Торги, положення щодо оцінки цих пропозицій, умови визначення переможця Торгів тощо;

- 22.12.2015 оформлено протокол про розкриття пропозицій Торгів; такі пропозиції отримано від: 1) Відповідача-2; 2)ТОВ "Горшахтіндустрія"; 3) товариства з обмеженою відповідальністю "Укрекопродукт" (ТОВ "Укрекопродукт"). До оцінки пропозицій Торгів було допущено Відповідача-2 і ТОВ "Укрекопродукт". А пропозицію Торгів ТОВ "Горшахтіндустрія" було відхилено на підставі пункту 1 частини першої статті 29 Закону України "Про здійснення державних закупівель", оскільки ТОВ "Горшахтіндустрія" не довело наявності в нього досвіду виконання договорів із предметом закупівлі - 25.93.1 і, крім того, подало копію простроченої довідки з територіального органу Міністерства внутрішніх справ України;

- за згаданим протоколом найбільш економічно вигідною було визначено пропозицію Відповідача-2, і в подальшому ним як продавцем і Відповідачем-1 як покупцем було укладено Договір купівлі-продажу продукції для власних виробничих потреб та підписано специфікацію до Договору;

- відвантаження готової продукції та її оплату здійснено;

- ДКТ не є правочином у розумінні положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

- ТОВ "Горшахтіндустрія" як учасник Торгів вправі самостійно захищати власні інтереси (як юридична особа приватного права, а не державний орган чи орган місцевого самоврядування), що свідчить про відсутність у прокурора права в опосередкований спосіб захищати інтереси ТОВ "Горшахтіндустрія" як учасника Торгів;

- посилання Позивача на відсутність певних реквізитів у протоколах Торгів (дати, номеру, відображення поіменного голосування) не свідчать про недійсність опосередкованих таким протоколом рішень за їх змістом та процедурою прийняття;

- зазначена Позивачем можливість арифметичної помилки у ціновій пропозиції ТОВ "Укрекопродукт" не знаходить підтвердження за матеріалами ДКП, так само як і посилання Позивача на неправомірність ототожнення судом довідок з ЄДРПОУ та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- позивачем у спірних правовідносинах могло б і мало бути Міністерство, а прокурор не є належним позивачем у даній справі;

- припущення Позивача про завдання шкоди інтересам держави (через завищення ціни закупівлі у визначеного переможця Торгів) не підтверджене доказами; при цьому Відповідач-2 є виробником відповідної продукції, а запропонована ним ціна не перевищує орієнтовної ціни закупівлі за ДКТ.

Причиною спору в даній справі стало питання щодо наявності або відсутності підстав для визнання недійсними: ДКТ; протоколу розкриття пропозицій Торгів; рішення Комітету; Договору.

З огляду на положення статей 5 і 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у редакції, що була чинна на час розгляду даної справи попередніми судовими інстанціями, господарські суди розглядали, зокрема, справи зі спорів про визнання недійсними актів державних та інших органів, які не відповідають законодавству і порушують права та охоронювані законом інтереси підприємств та організацій.

При цьому чинне законодавство не визначало ДКТ, протокол розкриття пропозицій Торгів та рішення Комітету як акти державних та інших органів, а сам Комітет - як державний чи інший орган.

Не підпадають зазначені документи (ДКТ, протокол розкриття пропозицій Торгів та рішення Комітету) й під ознаки правочину в розумінні частини першої статті 202 ЦК України або статті 179 Господарського кодексу України, оскільки вони (названі документи) самі по собі не породжують, не змінюють і не припиняють цивільних прав та обов'язків (господарських зобов'язань) між будь-якими юридичними особами, а їх складання мало на меті лише підготовку до, власне, вчинення правочину (укладення договору купівлі-продажу обладнання).

Отже, згадані документи не можуть бути визнані судом недійсними.

Водночас наявність порушень, зокрема положень Закону України "Про здійснення державних закупівель", у процесі здійснення процедури закупівлі за державні кошти, в принципі може бути підставою для визнання недійсним правочину, вчиненого за результатами такої процедури.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно з приписами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У відповідності до частин першої та другої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до статті 3 названого Закону (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) закупівлі здійснюються за принципами добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії та ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівлі, недискримінації учасників, об'єктивності та неупередженої оцінки пропозицій конкурсних торгів, запобігання корупційним діям та зловживанням.

Судами попередніх інстанцій у розгляді справи досліджено зібрані в останній докази та встановлено обставини, які свідчать про недоведеність Позивачем його доводів стосовно порушень, які, на його думку, мали місце у проведенні Торгів, зокрема, стосовно:

- наявності/відсутності досвіду ТОВ "Горшахтіндустрія" за "аналогічними договорами";

- відсутності певних реквізитів у протоколах Торгів (оскільки відсутні докази неприйняття відповідних рішень членами Комітету);

- можливості арифметичної помилки у ціновій пропозиції ТОВ "Укрекопродукт";

- неправомірності ототожнення судом першої інстанції довідок з ЄДРПОУ та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідні доводи, наведені і в касаційній скарзі, вже спростовані судами попередніх інстанцій, зокрема апеляційної інстанції. Водночас вони (доводи) безпосередньо пов'язані із встановленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України). Тому пов'язані з наведеним аргументи Позивача не можуть бути прийняті Касаційним господарським судом.

Названий суд бере до уваги й ту встановлену попередніми судовими інстанціями та не спростовану скаржником обставину, що запропонована на Торгах Відповідачем-2 ціна знаходилася у межах орієнтовної ціни закупівлі за ДКТ, чим спростовується посилання скаржника на заподіяння державі шкоди через визнання саме Відповідача-2 переможцем Торгів.

Посилання Позивача на зазначені в касаційній скарзі постанови Вищого господарського суду України з інших справ не може бути взято до уваги, оскільки ці судові рішення прийнято хоча й за подібного правового регулювання спірних правовідносин, але за іншої фактично-доказової бази, ніж у даній справі.

Поряд з тим Касаційний господарський суд не погоджується з висновком попередніх судових інстанцій про те, що Прокурор не може вважатися належним позивачем у даній справі, оскільки, на їх думку, таким мало б бути Міністерство.

Так, згідно з частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган, зокрема, державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні правовідносини, а також у разі відсутності такого органу.

За змістом частини другої статті 1 ГПК України (у редакції, чинній на час розгляду цієї справи судами попередніх інстанцій) державні та інші органи мають право звертатися до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України. Відповідними актами, в тому числі ЦК України та Законом України "Про управління об'єктами державної власності", на які посилався апеляційний господарський суд, не передбачалося зазначене право Міністерства у правовідносинах, пов'язаних із здійсненням державних закупівель. Тому, з урахуванням наведеного, прокурор не позбавлений був права на звернення до господарського суду з позовом у цій справі. Втім, з огляду на відсутність підстав для задоволення такого позову за результатами розгляду справи по суті відповідна помилка господарських судів не вплинула на кінцевий підсумок цього розгляду, а тому й не може вважатися підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення оскаржуваних судових актів першої та апеляційної інстанцій без змін.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 30.11.2016 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.04.2017 у справі № 905/2124/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов