УХВАЛА

21.02.2018Справа № 910/7003/16
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за скаргою на бездіяльність за первісним позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ»
до За участю1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області; 2. Міністерства інфраструктури України Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт»
про та за зустрічним позовом до За участю про визнання недійсними односторонніх правочинів Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору 1. Міністерства інфраструктури України; 2. Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» виселення

Представники:

від Позивача: Проценко О.М. (представник за довіреністю);

від Відповідача - 1: не з'явились;

від Відповідача - 2: Ігнатенко Т.Б. (представник за довіреністю);

від Третьої особи: не з'явились;

від ДВС: не з'явились;

ВСТАНОВИВ

У провадженні судді Господарського суду міста Києва Чинчин О.В. знаходилась справа №910/7003/16 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Міністерства інфраструктури України за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", про визнання недійсними односторонніх правочинів та за зустрічним позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ", за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", про виселення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.04.2017 року в задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" відмовлено повністю, в задоволенні зустрічного позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 року у справі №910/7003/16 рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2017 року скасовано в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та прийнято в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов задоволено.

10.08.2017 року на виконання Постанови Київського апеляційного господарського суду від 26 липня 2017 року у справі № 910/7003/16 були видані накази.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.10.2017 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" залишити без задоволення. Постанову від 26.07.2017 Київського апеляційного господарського суду у справі №910/7003/16 господарського суду міста Києва залишено без змін.

23.01.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області надійшла скарга на бездіяльність Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області по справі №910/7003/16, яку вмотивовано тим, що 20.12.2017 року заступником начальника відділу Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області повідомлено про відмову у прийнятті виконавчого документа до виконання з примусового виконання наказу (дублікату) №910/7003/16 виданого 10.08.2017 року Господарським судом міста Києва, а 04.01.2018 року державним виконавцем Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області повідомлено про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.2 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». За таких підстав, просить суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Тищенко О.В. Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області у відмові у порушенні виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду за дублікатом наказу Господарського суду міста Києва від 10.08.2017 року по справі №910/7003/16; зобов'язати державного виконавця порушити виконавче провадження з примусового виконання рішення суду за дублікатом наказу Господарського суду міста Києва від 10.08.2017 року по справі №910/7003/16 про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" з орендованого державного майна.

Проте, як встановлено Судом, 19.12.2017 справа №910/7003/16 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Міністерства інфраструктури України за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", про визнання недійсними односторонніх правочинів та за зустрічним позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ", за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт", про виселення, була надіслана до Верховного Суду за його запитом.

Листом від 25.01.2018 року Господарський суд міста Києва повідомив Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області про те, що питання про прийняття до розгляду скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області на бездіяльність Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області по справі №910/7003/16 буде вирішено Судом після повернення матеріалів справи № 910/7003/16 з Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 01.02.2018 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" про перегляд Верховним Судом постанови Вищого господарського суду України від 12 жовтня 2017 року у справі №910/7003/16 відмовлено.

12.02.2018 року на адресу Господарського суду міста Києва повернуто матеріали справи №910/7003/16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 року розгляд скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області на бездіяльність Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області по справі №910/7003/16 на 20.02.2018 року.

20.02.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення щодо заяви та скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, щодо клопотання Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт».

20.02.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області надійшло клопотання про відкладення розгляду скарги.

В судове засідання 20.02.2018 року з'явились представники учасників справи. Представник ДВС не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання ВДВС про відкладення розгляду скарги.

Суд на місці ухвалив - направити копію скарги та ухвали про повідомлення про дату, час і місце судового засідання на офіційну електронну адресу ВДВС.

Суд на місці ухвалив - відкласти розгляд скарги на 21.02.2018 року.

В судовому засіданні 21 лютого 2018 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» заперечив проти задоволення скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, просив суд відмовити в її задоволенні. Представник Відповідача - 2 за первісним позовом надав усні пояснення по скарзі. Представники Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» та Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в судове засідання не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 20.02.2018 року, направленням на офіційну електронну поштову адресу Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ухвали суду від 20.02.2018 року та телефонограмою суду.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що учасники судового процесу про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином, неявка в судове засідання представників Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» та Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що Скарга Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області на бездіяльність Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області по справі №910/7003/16 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов'язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об'єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. (п.1 ч. 1 ст. 3 Закону)

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 10 Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Відповідно до ст.45 Господарського процесуального кодексу України (в редакції станом на момент прийняття Постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 у справі № 910/7003/16) господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно зі ст.ст. 115, 116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції станом на момент прийняття Постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 у справі № 910/7003/16), рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Відповідно до ст.18 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147-VIII, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. (ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»)

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2017 року заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області в порядку ст. 120 ГПК України про видачу дублікатів наказів від 10.08.2017 на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 у справі № 910/7003/16 задоволено. Видано дублікати наказів Господарського суду міста Києва від 10.08.2017 на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 у справі № 910/7003/16, яка набрала законної сили 26.07.2017. (т.5 а.с.92-95)

14.12.2017 року представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області отримав оригінали дублікатів наказів від 10.08.2017 року по справі №910/7003/16, що підтверджується відповідним підписом на копіях вказаних дублікатів. (т.5 а.с.96-97)

18.12.2017 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області звернулось до Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з заявою №07/1386 від 15.12.2017 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 10.08.2017 року по справі №910/7003/16.

20.12.2017 року заступником начальника відділу Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено повідомлення про відмову у прийнятті виконавчого документа до виконання у зв'язку з пропущенням встановленого законом строку пред'явлення виконавчого документа до виконання. Вказане повідомлення отримано стягувачем 26.12.2017 р. за вх. №10/03421, що підтверджується відповідним штампом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області.

03.01.2018 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області звернулось до Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з заявою №14-10-00002 від 02.01.2018 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 10.08.2017 року по справі №910/7003/16.

04.01.2018 року державним виконавцем відділу Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у зв'язку з пропущенням встановленого законом строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, який становить 3 місяці. Вказане повідомлення отримано стягувачем 15.01.2018 р. за вх. №08/00105, що підтверджується відповідним штампом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області.

Як вбачається з наказів Господарського суду міста Києва від 10.08.2017 року по справі №910/7003/16, виданих на примусове виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 у справі № 910/7003/16, яка набрала законної сили 26.07.2017, в яких стягувачем є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, зазначено строк пред'явлення наказів до виконання до 26.07.2020 року. (3 роки). (т. 4 а.с.153-154)

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

У разі пред'явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Суд звертає увагу, що виконавчі документи по справі №910/7003/16 на примусове виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 у справі № 910/7003/16 були видані Господарським судом міста Києва, до повноважень якого відноситься оформлення наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Так, у наказах №910/7003/16 Судом було зазначено, що наказ дійсний до пред'явлення до виконання до 26 липня 2020 року.

Проте, державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання було самостійно визначено всупереч даним, зазначеним Господарським судом міста Києва у наказі №910/7003/16, що Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області було пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з частиною 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

При поверненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання стягувачу повертається сплачений ним авансовий внесок.

Суд звертає увагу, що станом на момент звернення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області до Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва від 10.08.2017 року по справі №910/7003/16, а також на момент винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 04.01.2018 року строк пред'явлення виконавчого документа №910/7003/16 від 10.08.2017 року до виконання був визначений судом до 26 липня 2020 року. А тому зазначення у повідомленні про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання про пропуск трьохмісячного строку пред'явлення наказу до виконання є безпідставним та таким, що не відповідає виконавчому документу №910/7003/16 від 10.08.2017 року, і як наслідок у державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Тищенко О.В. були відсутні правові підстави для винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 04.01.2018 року на підставі п.2 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, Суд зазначає, що дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Тищенко О.В. щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 04.01.2018 року на підставі п.2 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» є такими, що суперечать вимогам Закону України "Про виконавче провадження", оскільки Стягувачем не був пропущений встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

При цьому, Суд зазначає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 року виправлено помилку допущену при оформленні наказу Господарського суду міста Києва від 10.08.2017 року по справі №910/7003/16, виданого на примусове виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 26 липня 2017 року у справі №910/7003/16, яка набрала законної сили 26.07.2017 року, вірно зазначивши строк пред'явлення наказу до виконання до 27 жовтня 2017 року. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 року поновлено строк для пред'явлення наказу Господарського суду міста Києва від 10.08.2017 року на виконання Постанови Київського апеляційного господарського суду від 26 липня 2017 року у справі № 910/7003/16 по справі № 910/7003/16, яка набрала законної сили 26.07.2017 р.

В п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" № 15729/07 від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Доказів самостійного повного виконання боржником Постанови Київського апеляційного господарського суду від 26 липня 2017 року у справі № 910/7003/16 матеріали справи не містять.

За таких підстав, дії державного виконавця щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 04.01.2018 року на підставі п.2 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» Суд розцінює як ухилення від виконання покладених на нього обов'язків чинним законодавством України, оскільки це суперечить основоположному принципу обов'язковості виконання судових рішень. Також Суд звертає увагу, що відповідно до статті 18 Господарського процесуального кодексу України невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

А тому бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, яка виявилась у відмові у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання Постанови Київського апеляційного господарського суду від 26 липня 2017 року у справі № 910/7003/16 на підставі наказу Господарського суду міста Києва №910/7003/16 від 10.08.2017 року є незаконною.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно зі ст. 343 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про задоволення скарги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області на бездіяльність Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області по справі №910/7003/16 у повному обсязі.

Відповідно до статті 345 Господарського процесуального кодексу України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Суд звертає увагу про необхідність відповідного органу державної виконавчої служби повідомити суд і заявника про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 234, 235, 339, 342, 343, 345 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ

1. Скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області на бездіяльність Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області по справі №910/7003/16 - задовольнити.

2. Визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Тищенко О.В. у відмові у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання Постанови Київського апеляційного господарського суду від 26 липня 2017 року у справі № 910/7003/16 на підставі наказу Господарського суду міста Києва №910/7003/16 від 10.08.2017 року.

3. Зобов'язати державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Тищенко О.В. відкрити виконавче провадження з примусового виконання Постанови Київського апеляційного господарського суду від 26 липня 2017 року у справі № 910/7003/16 на підставі наказу Господарського суду міста Києва №910/7003/16 від 10.08.2017 року про виселення Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ" (54020, м.Миколаїв, вул.Громадянський узвіз,1/1, ) з орендованого державного нерухомого майна, а саме відкритих складських площ (інв. №410) загальною площею 13951 кв.м., розташованих за адресою: вул.Заводська, 23/17, м.Миколаїв, що знаходяться на балансі державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" (54020, м.Миколаїв, вул.Заводська, 23/17, ).

4. Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, повідомити Суд і Заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

5. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Дата підписання та складання повного тексту ухвали: 22 лютого 2018 року.

Суддя О.В. Чинчин