ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.03.2018

Справа № 910/22157/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., при секретарі судового засідання Коноплянко Л.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотехсервіс" (40003, Тернопільська обл., місто Тернопіль, ВУЛИЦЯ ЗА РУДКОЮ, будинок 33, офіс 40)

до Дочірнього підприємства "Аромат" (01010, м.Київ, вул.Івана Мазепа, 10)

про стягнення 445 228,55 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотехсервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва із вказаним позовом, про стягнення 371 631,06 грн. основного боргу з урахуванням інфляційних втрат, 2843,73 грн. 3% річних, 22 478,95 грн. пені, 48 274,81 грн. 48% річних за користування товарним кредитом, посилаючись на неналежне виконання Дочірнім підприємством "Аромат" зобов’язань з оплати отриманого за видатковими накладними товару по договору купівлі-продажу № 16/015 від 16.01.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 порушено провадження у справі № 910/22157/17, розгляд справи призначено на 09.01.2018.

Ухвалою суду від 09.01.2018 у зв'язку із набранням чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.02.2018.

Ухвалою суду від 08.02.2018 закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.03.2018.

26.02.2018 до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи без участі його уповноваженого представника, за наявними у справі матеріалами.

У судове засідання 01.03.2018 представники позивача та відповідача не з’явились, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Відповідач свого представника у засідання суду не направив, письмового відзиву на позов у визначеному порядку не надав, докази повідомлення відповідача про розгляд справи по суті (ухвала суду від 09.01.2018 про відкриття провадження), згідно повідомлення про вручення, була надіслана на адресу відповідача, вказану у позовній заяві та витягу з ЄДРПОУ та отримана 11.01.2018, ухвала суду від 08.02.2018 отримана відповідачем – 12.02.2015, тому суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи по суті, та вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.

У судовому засіданні 01.03.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

16.01.2015 року між позивачем (продавець за договором) та відповідачем (покупець) був укладений договір купівлі-продажу № 16/015, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує нафтопродукти, газ скраплений (товар) на умовах, вказаних у договорі.

Сторони у п.1.2 договору погодили, що кількість, марка, ціна товару на кожну партію встановлюється відповідно до видаткових накладних, виданих на основі довіреності.

Відповідно до розділу 2 договору визначено, що продавець проводить 100% оплату за товар на поточний рахунок продавця на умовах передоплати або оплачує товар на протязі трьох днів з моменту постачання товару (п.2.1), підставою для оплати є рахунок, видаткова накладна (п.2.2).

Згідно пп. 3.2-3.4 договору, датою постачання товару вважається дата видання видаткової накладної покупцю (п.3.2), місцем постачання визначаються АЗС продавця, товар зберігається на АЗС продавця, до повного вибору його покупцем.

Пунктом 8.2 договору визначено, що термін дії договору від 16.01.2015 до 31.12.2017 року.

Вказані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу № 16/015 від 16.01.2015, копія якого долучена до справи.

З наданих позивачем матеріалів судом встановлено, що позивачем за видатковими накладними № 10-0000070 від 28.02.2017 на суму 5969,37 грн., № 11-0000064 від 28.02.2017 на суму 14446,40 грн., № 11-0000101 від 31.03.2017 на суму 19548,00 грн., № А4-0000098 від 31.03.2017 на суму 31 372,86 грн., № 10-0000109 від 31.03.2017 на суму 13386,67 грн., № 12-0000129 від 31.03.2017 на суму 22981,88 грн., № 12-0000161 від 24.04.2017 на суму 20033,12 грн., № 11-0000126 від 24.04.2017 на суму 18987,20 грн., № 10-0000135 від 24.04.2017 на суму 10175,75 грн., № А4-0000122 від 24.04.2017 на суму 25954,21 грн. передано, а уповноваженими представниками відповідача за довіреностями отримано товар, всього на суму 182 855,46 грн. з ПДВ.

Спір у даній справі виник у зв'язку з тим, що відповідач всупереч умовам договору належним чином не виконав свої зобов’язання щодо розрахунку за отриманий позивачем товар, зокрема, у повному обсязі та у визначені строки оплату не здійснив, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість у розмірі 179 082,08 грн.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов‘язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно положень ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як стверджує позивач, відповідач частково розрахувався за поставлений товар та з простроченням платежу.

Згідно розрахунку позивача, відповідач здійснив часткову оплату на суму 3773,38 грн. по видатковій накладній № 10-0000070 від 28.02.2017, неоплаченими залишились 179 082,08 грн.

Відповідач письмового відзиву на позов, свого контррозрахунку суми позову та доказів на спростування вказаних обставин, не надав.

Оскільки факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором поставки у заявленому розмірі 179 082,08 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати товару, у відповідності до умов договору є таким, що настав, позовні вимоги щодо стягнення основного боргу у розмірі 179 082,08, 08 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, судом враховано, що в розумінні п.2.2 договору підставою для оплати є рахунок, видаткова накладна.

Долучені до справи копії видаткових накладних та довіреностей на спірну суму підписані та належним чином завірені відповідачем.

Рахунки до видаткових накладних № 10-0000070 від 28.02.2017 на суму 5969,37 грн., № 11-0000064 від 28.02.2017 на суму 14446,40 грн., № 11-0000101 від 31.03.2017 на суму 19548,00 грн., № А4-0000098 від 31.03.2017 на суму 31 372,86 грн., № 10-0000109 від 31.03.2017 на суму 13386,67 грн., № 12-0000129 від 31.03.2017 на суму 22981,88 грн., № 12-0000161 від 24.04.2017 на суму 20033,12 грн., № 11-0000126 від 24.04.2017 на суму 18987,20 грн., № 10-0000135 від 24.04.2017 на суму 10175,75 грн., № А4-0000122 від 24.04.2017 на суму 25954,21 грн. позивачем суду не надано.

Проте, факт невиставлення/ненаправлення позивачем рахунку на оплату не звільняє відповідача від обов'язку оплатити товар, наданий позивачем, оскільки за своєю правовою природою рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року по справі № 910/49/17.

Крім того, за прострочення виконання відповідачем зобов’язань щодо оплати отриманого товару позивачем нараховано 192 548,98 грн. інфляційних втрат, 2843,73 грн. 3% річних, 22 478,95 грн. пені, 48 274,81 грн. 48% річних за користування товарним кредитом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 5.3 договору визначено, що у випадку несвоєчасної та неповної оплати покупець сплачує штраф в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплаченого товару за кожен день несвоєчасної оплати.

За користування товарним кредитом покупець сплачує 48 % річних від суми заборгованості (п.5.5).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з частиною п'ятою статті 694 ЦК України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідач зобов’язаний був здійснити оплату поставленого товару по накладних: 100% оплату за товар на поточний рахунок продавця на умовах передоплати або оплачує товар на протязі трьох днів з моменту постачання товару.

Перевіривши розрахунок позивача, враховуючи часткову оплату по накладній № 10-0000070 від 28.02.2017 на суму 2000,00 грн. – 19.10.2017 та суму 1773,38 грн. залишку коштів перерахованих відповідачем за попередні періоди, зараховані позивачем в якості оплати по вказаній накладній, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, 48 % річних за товарний кредит частково на суму 10791,88 грн. інфляційних втрат, 2843,73 грн. 3% річних, 22 478,95 грн. пені, 48 274,81 грн. 48% річних за користування товарним кредитом.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення 22478,95 грн. пені після перевірки розрахунку, враховуючи приписи п.6 ст. 232 ГК України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано; задовольняються судом частково на суму 22 378,15 грн. пені, виходячи з розрахунку:

540,41 грн. пені за період з 04.03.2017 по 21.08.2017 по видатковій накладній № 10-0000070 від 28.02.2017 на суму 5969,37 грн., враховуючи часткову оплату на суму 2000,00 грн. – 19.10.2017 та суму 1773,38 грн. залишку перерахованих відповідачем коштів, врахованих як оплату;

1757,32 грн. пені за період з 04.03.2017 по 21.08.2017 по видатковій накладній № 11-0000064 від 28.02.2017 на суму 14446,40 грн.,

2377,78 грн. пені (в межах заявленої позивачем суми) за період з 04.04.2017 по 04.10.2017 по видатковій накладній № 11-0000101 від 31.03.2017 на суму 19548,00 грн.,

3956,98 грн. пені (в межах заявленої позивачем суми) за період з 04.04.2017 по 04.10.2017 по видатковій накладній № А4-0000098 від 31.03.2017 на суму 31 372,86 грн.,

1688,10 грн. пені (в межах заявленої позивачем суми) за період з 04.04.2017 по 04.10.2017 по видатковій накладній № 10-0000109 від 31.03.2017 на суму 13386,67 грн.,

2899,63 грн. пені (в межах заявленої позивачем суми) за період з 04.04.2017 по 04.10.2017 по видатковій накладній № 12-0000129 від 31.03.2017 на суму 22981,88 грн.,

2441,16 грн. пені (в межах заявленої позивачем суми) за період з 28.04.2017 по 23.10.2017 по видатковій накладній № 12-0000161 від 24.04.2017 на суму 20033,12 грн.,

2313,94 грн. пені (в межах заявленої позивачем суми) за період з 28.04.2017 по 23.10.2017 по видатковій накладній № 11-0000126 від 24.04.2017 на суму 18987,20 грн.,

1240,16 грн. пені (в межах заявленої позивачем суми) за період з 28.04.2017 по 23.10.2017 по видатковій накладній № 10-0000135 від 24.04.2017 на суму 10175,75 грн.,

3162,67 грн. пені (в межах заявленої позивачем суми) за період з 28.04.2017 по 23.10.2017 по видатковій накладній № А4-0000122 від 24.04.2017 на суму 25954,21 грн.

Відповідач свого контррозрахунку суми позову не надав, твердження позивача не спростував.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 179 082,08 грн. основного боргу, 10791,88 грн. інфляційних втрат, 2843,73 грн. 3% річних, 22 378,15 грн. пені, 48 274,81 грн. 48% річних за користування товарним кредитом. В решті позову відмовити у зв’язку із безпідставністю нарахування.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 202, 232- 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

1. Стягнути з Дочірнього підприємства "Аромат" (01010, м.Київ, вул.Івана Мазепа, 10, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотехсервіс" (40003, Тернопільська обл., місто Тернопіль, ВУЛИЦЯ ЗА РУДКОЮ, будинок 33, офіс 40, ) 179 082 (сто сімдесят дев’ять тисяч вісімдесят дві) грн. 08 коп. основного боргу, 10791 (десять тисяч сімсот дев’яносто одну) грн. 88 коп. інфляційних втрат, 2843 (дві тисячі вісімсот сорок три) грн. 73 коп. 3% річних, 22 378 (двадцять дві тисячі триста сімдесят вісім) грн. 15 грн. пені, 48 274 (сорок вісім тисяч двісті сімдесят чотири) грн. 81 коп. 48% річних за користування товарним кредитом, 3950 (три тисячі дев’ятсот п’ятдесят) грн. 56 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішення законної сили.

2. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 02.03.2018

Суддя О.М.Ярмак