РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2018Справа № 910/21377/17

За позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах Київської міської ради

до Приватного підприємства "Кристал Авто" м. Києва

про повернення земельної ділянки,

Суддя Паламар П.І.

Секретар судового засідання Хахуда О.В.

Представники:

від прокуратури: Бондарчук І.П.,

від позивача: Баранов М.С.,

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ :

у листопаді 2017 року заступник прокурора міста Києва звернувся в суд з позовом в інтересах Київської міської ради з підстав ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Прокурор зазначав, що за результатами проведеного Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації обстеження земельної ділянки по проспекту Генерала Ватутіна у Деснянському районі м. Києва (обліковий номер земельної ділянки 62:206:0004) було виявлено, що відповідач зайняв та використовує вищевказану земельну ділянку загальною площею 130 м2 для розміщення та експлуатації автомийки без передбачених ст. 126 ЦК України правовстановлюючих документів.

Ці обставини підтверджується актом обстеження указаної земельної ділянки № 17-1835-03 від 2 листопада 2017 р.

За таких обставин, прокурор на підставі ч. 2 ст. 152, ст. 212 Земельного кодексу України просив задовольнити позов, зобов'язати відповідача повернути Київській міській раді земельну ділянку привівши її у придатний для використання стан.

Також позивач просив покласти на відповідача понесені ним по справі господарські витрати.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлені вимоги.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлений прокурором в його інтересах позов.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, його представник у судове засідання повторно не з'явився, про час і місце його проведення повідомлений в установленому порядку.

Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог ст. 202 ГПК України у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення прокурора, представника позивача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Положеннями ст. 78 ЗК України передбачено, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Статтею 83 ЗК України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно зі ст. 9 ЗК України до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить, зокрема, розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Статтею 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено повноваження місцевих рад у галузі охорони навколишнього природного середовища та зазначено, що місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції, в т.ч., здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Аналогічні положення закріплені в ст. 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з якими до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, делеговані повноваження щодо здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Приписами ст. 2 Закону України "Про охорону земель" встановлено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Відповідно до вимог ст. 189 ЗК України та ст. 20 Закону України "Про охорону земель" передбачено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюють сільські, селищні, міські, районні та обласні ради.

Судом встановлено, що 2 листопада 2017 р. посадовою особою Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації Івановою В.П. було проведено обстеження земельної ділянки по проспекту Генерала Ватутіна у Деснянському районі м. Києва (обліковий номер земельної ділянки 62:206:0004), за результатами якого був складений акт обстеження земельної ділянки № 17-1835-03 від 2 листопада 2017 р.

Відповідно до цього акту, згідно з даними міського земельного кадастру земельна ділянка загальною площею 13402,56 м2 по проспекту Генерала Ватутіна у Деснянському районі м. Києва (обліковий номер земельної ділянки 62:206:0004) обліковується за Комунальним підприємством по ремонту і утриманню мостів та шляхів міста Києва "Київавтошляхміст".

Також встановлено, що на частині зазначеної земельної ділянки розміщена споруда (автомийка) орієнтовною площею 130 м2. На споруді (автомийці) зазначена адреса: проспект Генерала Ватутіна, 1-А. Господарську діяльність по експлуатації автомийки здійснює відповідач.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями прокурора, представника позивача, актом обстеження указаної земельної ділянки № 17-1835-03 від 2 листопада 2017 р.

Спір у справі виник у зв'язку з виявленням факту використання відповідачем без документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою по проспекту Генерала Ватутіна у Деснянському районі м. Києва (обліковий номер земельної ділянки 62:206:0004), та розміщення на ній споруди (автомийки).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" № 6 від 17 травня 2011 р. обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Разом з тим, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об'єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.

Частиною 2 ст. 116 ЗК України встановлено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

З матеріалів справи слідує, що рішенням господарського суду м. Києва від 3 серпня 2010 р. у справі № 2/204 за Приватним підприємством "Кристал Авто" визнано право власності на об'єкт нерухомого майна загальною площею 130,5 м2 по проспекту Генерала Ватутіна у Деснянському районі м. Києва (обліковий номер земельної ділянки 62:206:0004).

На підставі цього рішення суду 20 квітня 2011 року Комунальним підприємством Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна зареєстровано право власності за Приватним підприємством "Кристал Авто" на нежитлове приміщення 130,5 м2 по проспекту Генерала Ватутіна, 1-А у Деснянському районі м. Києва.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Доказів того, що відповідач одержав дозвіл на будівництво споруди (автомийки) по проспекту Генерала Ватутіна, 1-А у Деснянському районі м. Києва та в подальшому належним чином зареєстрував цю споруду суду не надано.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, дає підстави для визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України.

Визнання рішенням господарського суду м. Києва від 3 серпня 2010 р. у справі № 2/204 за Приватним підприємством "Кристал Авто" права власності на об'єкт нерухомого майна загальною площею 130,5 м2 по проспекту Генерала Ватутіна у Деснянському районі м. Києва (обліковий номер земельної ділянки 62:206:0004), тобто визнання права власності на об'єкт самочинного будівництва не змінюють правової природи цього об'єкта та не усувають порушення земельного законодавства, допущене відповідачем при його будівництві, а тому відповідач не набув права користування спірною земельною ділянкою (її частиною) на підставі ч. 2 ст.120 ЗК України.

Аналіз даної норми у її сукупності із положеннями ст. 377 ЦК України, дає підстави для висновку, що тільки у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача відбувається перехід прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу цього майна, - права власності або права користування. Стаття 120 ЗК України не гарантує прав на земельну ділянку у разі самочинного будівництва об'єкта нерухомості на ній та його відповідної реєстрації.

Порядок набуття права власності на новозбудовану річ (нерухоме майно) регулюється законодавством про містобудівну діяльність та відповідними державними будівельними нормами. Однак, діючим законодавством, зокрема приписами ст. 331 ЦК України, не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування витрат, понесених за час незаконного користування. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Згідно з ч. 2 та 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків та застосування інших, передбачених законом, способів.

Доказів повернення відповідачем земельної ділянки позивачу, а також приведення її у придатний для використання стан суду не надано.

За таких обставин заявлений прокурором позов про зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку по проспекту Генерала Ватутіна у Деснянському районі м. Києва (обліковий номер земельної ділянки 62:206:0004) підлягає задоволенню.

Оскільки позов задоволено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов заступника прокурора міста Києва задовольнити.

Зобов'язати Приватне підприємство "Кристал Авто" (01034, м. Київ, вул. Рейтарська, 19-Б, код 37027138) повернути Київській міській раді (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, код 22883141) земельну ділянку площею 130 м2 по проспекту Генерала Ватутіна у Деснянському районі м. Києва (обліковий номер земельної ділянки 62:206:0004), привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення від будівлі (автомийки).

Стягнути з Приватного підприємства "Кристал Авто" (01034, м. Київ, вул. Рейтарська, 19-Б, код 37027138) на користь прокуратури міста Києва (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 45/9, код 02910019) 1600 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили та підлягає оскарженню у строк і порядку, визначені ст. 241 та розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складене 20 лютого 2018 року.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар