ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.02.2018 Справа № 920/1101/17

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі

судді Резніченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Мудрицької С.Ю.,

розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до відповідача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Деснянське» (с. Нововасилівка, Середино-Будський район, Сумська область),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державний реєстратор юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Середино-Будської районної державної адміністрації (м. Середино-Буда, Середино-Будський район, Сумська область)

про визнання недійсним рішення загальних зборів,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

від відповідача - Яворський М.І., довіреність № 7 від 10.01.2018,

від третьої особи - не з'явився.

Суть спору: Позивач звернувся з позовом до суду про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників СГТОВ "Деснянське", оформленого протоколом від 15.10.2008.

У відзиві від 18.12.2017 відповідач проти позовних вимог заперечує. Крім того, відповідач у відзиві заявляє про пропуск позивачем строків позовної давності.

Судове засідання, відповідно до ухвали суду від 15.01.2018, відбувалось в режимі відеоконференції. Участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції брав представник позивача - ОСОБА_5

Представник позивача - ОСОБА_5, який брав участь в режимі відеоконференції, усно зазначив, що наполягає на задовленні позовних вимог.

Представник позивача - ОСОБА_4, в судовому засіданні усно зазначив, що також наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні усно зазначив, що проти позовних вимог заперечує.

Позивач просить суд визнати недійсним рішення загальних зборів учасників СГТОВ "Деснянське", оформлене протоколом від 15.10.2008, однак у прохальній частині позовної заяви не зазначив номеру такого протоколу. Позивачем надана копія протоколу під № 1, яку він отримав від державного реєстратора Журикової Ю.І. з реєстраційної справи.

Відповідачем до відзиву надано копію протоколу під № 2 від 15.10.2008.

Отже, в матеріалах справи містяться дві копії протоколу від 15.10.2008, а саме під № 1 та № 2.

Ухвалою від 12.02.2018 суд витребував у відповідача оригінал протоколу від 15.10.2008, для огляду його в наступному судовому засіданні.

Відповідачем був наданий оригінал протоколу від 15.10.2008 під № 2.

Суд оглянув оригінал вищезазначеного протоколу, який міститься у наданому представником відповідача, прошитому та пронумерованому журналі протоколів, якими оформляються рішення загальних зборів СГТОВ «Деснянське» та встановив, що наданий відповідачем оригінал протоколу № 2 від 15.10.2008 написаний від руки та російською мовою, на відміну від наданої до відзиву копії протоколу № 2, яка викладена українською мовою та виготовлена друкованим способом.

Представник відповідача усно зазначив, що іншого оригіналу він не має, а українською мовою та друкованим способом текст викладався для надання реєстратору для внесення до реєстру. Крім того, зазначив, що 15.10.2008 інших рішень загальних зборів не приймалось. Також, зазначив, що у 2008 році позивачу повідомлення про час та місце проведення загальних зборів 15.10.2008 не направлялось, оскільки відповідачу не було відомо про місцезнаходження позивача.

Представник позивача - ОСОБА_4, заявив усне клопотання про витребування з реєстраційної справи протоколу від 15.10.2008, який надавався відповідачем державному реєстратору.

Суд роз'яснив позивачу, що клопотання повинно бути мотивоване і подане у письмовій формі, відповідно до вимог ст. 81 ГПК України (Витребування доказів), а тому позивач має право оформити клопотання належним чином і звернутись з ним до суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач є співзасновником відповідача - СГТОВ «Деснянське», з часткою в статутному капіталі 17 %.

Статут відповідача затверджений установчими зборами товариства 09.03.2000 та зареєстрований 21.08.2000.

Як зазначає позивач, він звернувся у 2017 року за наданням правової допомоги до адвоката ОСОБА_4, оскільки позивач є громадянином Російської Федерації та не проживає на території України.

Адвокат ОСОБА_4 знайшов у Єдиному державному реєстрі судових рішень інформацію про існування рішень суду у справі № 920/878/16, яка розглядалась господарським судом Сумської області і переглядалась судами апеляційної та касаційної інстанції, у яких зазначається про проведення відповідачем 15.10.2008 загальних зборів та внесення на підставі рішень цих зборів відповідних змін до статуту СГТОВ «Деснянське» з перерозподілом часток статутного капіталу між учасниками.

За результатами зборів були прийняті рішення, оформлені протоколом, а саме: виведено ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 із складу учасників товариства шляхом укладення договорів купівлі-продажу належних їм часток у статутному капіталі товариства, виведено зі складу учасників товариства ОСОБА_14 у зв'язку зі смертю та затверджено наступний розподіл часток у статутному капіталі: ОСОБА_15 - 52%, ОСОБА_16 - 17%, ОСОБА_17 - 7%, ОСОБА_18 - 17 %, СТОВ «Деснянське» - 7%; затверджено нову редакцію статуту товариства з урахуванням змін, що відбулися.

На підставі вищезазначеного рішення статут відповідача в новій редакції був зареєстрований 22.05.2015.

Позивача, як засновник відповідача із часткою у статутному капіталі у розмірі 17%, у порушення вимог статті 61 Закону України «Про господарські товариства» та пункту 9.2 статуту товариства, не було належним чином повідомлено про проведення 15.10.2018 загальних зборів учасників товариства, а тому він був позбавлений можливості брати участь в управлінні товариством, чим було порушено його права.

Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки:

Як вже зазначалось, позивач є співзасновником відповідача, з часткою статутного капіталу товариства в розмірі 17%.

15.10.2008 були проведені загальні збори учасників відповідача, за результатами яких були прийняті рішення, оформлені спірним протоколом.

Як встановлено судом та сторонами не заперечується, рішення загальних зборів СГТОВ «Деснянське», яке прийнято 15.10.2008 та оформлене спірним протоколом, було одне, інших рішень 15.10.2008 товариством не приймалось, а тому мова йде, не зважаючи на різні номери на копіях, наданих сторонами, про одне й те саме рішення загальних зборів.

За положеннями ч. 1 ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» учасники товариства мають право брати участь в управлінні товариством в порядку, визначеному установчими зборами.

Відповідно до ч. 5 ст. 61 цього Закону України «Про господарські товариства» про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного.

Пунктом 9.1 статуту СГТОВ «Деснянське» (в редакції від 21.03.2000) встановлено, що засідання зборів учасників скликаються головою зборів учасників. Повідомлення про такі збори, дату та місце їхнього проведення, порядок денний повинні бути вивішені не менш як за 30 днів до дня проведення засідання в людних місяцях всіх населених пунктів, де мешкає та працює більшість учасників товариства. Якщо окремі учасники товариства мають інше місце проживання, їм у той же термін направляється письмове повідомлення. (п. 9.2 статуту).

Тому, одним із гарантованих прав учасника товариства є його участь в управлінні товариством. Неповідомлення учасника товариства про проведення загальних зборів є грубим порушенням його прав, що може бути підставою для визнання рішень загальних зборів недійсними і є порушенням прав, передбачених ст. 10 Закону України «Про господарські товариства».

Представник відповідача зазначив, що повідомлення про проведення 15.10.2008 загальних зборів СГТОВ «Деснянське» не направлялось позивачу, оскільки відповідачу не було відомо про місцезнаходження позивача.

Отже, у матеріалах справи відсутні докази та відповідачем не спростовується факт того, що позивач про проведення загальних зборів товариства від 15.10.2018, у встановленому ст. 61 Закону України «Про господарські товариства» та п. 9.2 статуту порядку, не був повідомлений.

Відповідачем не надано суду доказів направлення повідомлення позивачу на адресу, яка міститься в статуті - на відому адресу позивача, а також не надано доказів, що позивач перевіряв інформацію про місцезнаходження позивача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином не повідомив позивача про проведення загальних зборів учасників СГТОВ "Деснянське", за результатами яких прийняте спірне рішення, оформлене протоколом від 15.10.2008, чим порушив права позивача на участь в управлінні товариством.

В той же час, як зазначалося вище, відповідач подав суду заяву про застосування позовної давності, про що зазначає у відзиві на позовну заяву, яку обгрунтовує тим, що позивач міг дізнатися про порушення свого права та про наявність оспорюваного рішення загальних зборів.

Позивач в позовній заяві зазначає, що ним позовна давність не пропущена, оскільки лише в 2017 році адвокат позивача дізнався про порушені права позивача.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Факт порушення відповідачем прав позивача встановлений судом, однак при зверненні до суду з позовною заявою позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки:

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зміст позовної давності неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини, рішення якого, відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , є джерелом права (стаття 17).

Позовна давність - передбачене законом право правопорушника уникнути від переслідування або притягнення до суду за спливом визначеного строку після скоєння правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасників виконують декілька цілей, в числі яких, - забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушення прав осіб, які могли би бути зменшені, якщо б суди розглядали їх справи на основі доказів, що могли би бути неповними за спливом часу (див. п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Застосування строку позовної давності в цілях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини забезпечує в національній системі права виконання принципу верховенства права, складовою частиною якого є правова визначеність та остаточність.

Під час вирішення питання про застосування позовної давності до вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників господарського товариства необхідно застосовувати загальну позовну давність, тобто 3 роки, оскільки права учасника товариства, які випливають з права його участі у господарському товаристві, не є особистими немайновими правами у розумінні статті 100 ЦК України, до якої застосовується положення ст. 268 ЦК України.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Володіння корпоративними правами покладають на учасників товариств не тільки права, передбачені ст. 116 ЦК України, в тому числі і право на отримання інформації від товариства, а і ряд обов'язків, які передбачені ст. 117 ЦК України та статутом товариства, а саме це спричинено необхідністю досягнення цілей товариства та його організаційною єдністю, що є ключовою ознакою кожної юридичної особи.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку, відповідно до ст. 13 Конституції України («власність зобов'язує»), особи знати про стан своїх майнових прав та майна, в тому числі відносно частки в статутному капіталі товариства, яка є об'єктом цивільних прав (майном) у розумінні ст. 190 ЦК України, з володінням якою пов'язані права особи на управління товариством (немайнові корпоративні права).

Крім того, про порушення свого права повинна дізнатись саме особа, права якій належать, враховуючи обов'язок особи знати про стан своїх майнових прав та свого майна.

Згідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, не достатньо доведення самого факту, через який позивач не знав про порушення свого права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, а необхідно довести і факт, що позивач не міг дізнатися про факт такого порушення, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України.

Обгрунтування не пропуску позовної давності зводиться позивачем до того, що у 2007 році він виїхав до Російської Федерації і не міг знати про свої порушені права, а про порушення прав позивача дізнався адвокат в 2017 році - через 10 років після порушення.

Належних та допустимих доказів, коли саме безпосередньо позивач - ОСОБА_1, дізнався про проведення загальних зборів СГТОВ «Деснянське» 15.10.2008 та прийняття ними оскаржуваного рішення, позивач суду не надав.

Отже, позивачем не надано доказів, що він виконував обов'язок знати про стан своїх майнових прав, в тому числі доказів звернень до відповідача про отримання інформації про діяльність товариства. Позивач протягом 10 років не брав участі в діяльності товариства, в той час, як володіння корпоративними правами включають в себе не лише права, а і обов'язки. Не надано позивачем і доказів, що ним повідомлявся відповідач про зміну місцезнаходжяння позивача, а головне не надав позивач доказів існування перешкод або інших обставин, які протягом тривалого часу (10 років) позбавляли його можливості дізнатись про порушення свого права.

Крім того, у вирішенні спорів зі справ про визнання недійсними рішень загальних зборів, необхідно давати оцінку всіх обставин справи в їх сукупності та з'ясовувати, чи порушує оспорюване рішення права та охоронювані законом інтереси позивача, оскільки, відповідно до ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішеня судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

З матеріалів справи вбачається, що на момент прийняття зборами учасників оспорюваного позивачем рішення останній фактично був учасником товариства з часткою у статутному фонді 17 %, проте і після прийняття оспорюваного рішення частка позивача залишилась 17 %, а отже позивачем не доведено, яким чином і в якому обсязі спірним рішенням порушене право позивача в майновому контексті.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що строк позовної давності для звернення позивачем до суду за захистом своїх прав сплив 15.10.2011.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд за заявою відповідача застосовує строк позовної давності, що згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Згідно до вимог п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в позові відмовлено, то на позивача покладаються витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову - відмовити.

2. Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 02.03.2018.

Суддя О.Ю. Резніченко