КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2018 р. Справа№ 910/20337/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання - Бойко І.О.

за участю представників згідно з протоколом судового засідання від 26.02.2018.

за апеляційною скаргою прокуратури міста Києва на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.01.2018 (дата підписання повного тексту ухвали - 17.01.2018)

у справі №910/20337/17 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Заступника прокурора Львівської області

до 1) Львівської обласної ради

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства

2) Головне управління Держгеокадастру у львівській області

3) Приватне підприємство "Західний Буг"

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 заступник прокурора Львівської області звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Львівської обласної ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся" про визнання незаконним та скасування рішення Львівської обласної ради від 07.06.2016 №185 "Про надання в користування мисливських угідь у Львівській області ТзОВ "Полісся"; визнання недійсним договір про умови ведення мисливського господарства від 17.06.2016 №63, укладений між Львівським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та ТзОВ "Полісся".

Позовні вимоги мотивовані тим, що Львівська обласна рада, всупереч вимогам ст. 22 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" прийняла рішення від 07.06.2016 №185 "Про надання в користування мисливських угідь у Львівській області ТзОВ "Полісся" без погодження з усіма власниками або користувачами земельних ділянок. Оскільки вказане рішення було прийнято без погоджень власника та користувача відповідної земельної ділянки, укладений на його виконання договір про умови ведення мисливського господарства від 17.06.2016 №63, за твердженням прокурора, також суперечить законодавству та підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/20337/17, залучено до участі у справі Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, Приватне підприємство "Західний Буг" третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача та призначено розгляд справи на 19.12.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2017 судом вирішено розглядати справу №910/20337/17 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 10.01.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2018 у справі №910/20337/17 позовну заяву Заступника прокурора Львівської області залишено без розгляду.

Суд першої інстанції залишаючи позов без розгляду, виходив з того, що прокурором не доведено відсутності органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокуратура міста Києва звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.01.2018 скасувати та ухвалити нову та направити справу №910/20337/17 для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Крім того, апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги Положення про державну лісову охорону, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2009 № 976, а також не враховано, що саме у зв'язку з відсутністю повноважень у Держлісагенства та його територіального органу прокурор правомірно звернувся до суду.

В свою чергу, відповідачами-1,-2 та третіми особами-1,-2,-3 не було надано відзив на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2018 справу №910/20337/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2018 у визначеному складі суду, відкрито апеляційне провадження та розгляд справи призначено на 26.02.2018.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Прокурор приймав участь в судовому засіданні, просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу скасувати та продовжити розгляд справи.

Представники відповідача-1,-2 та треті особи -1,-2,-3 в судове засідання не з'явились, своїх повноважних представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили. Жодних клопотань не направляли.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутністю останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала не підлягає зміні чи скасуванню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент звернення з даним позовом до суду) господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Обґрунтовуючи свою позовну заяву прокурор зазначає, що у зв'язку з відсутністю єдиного державного органу, який наділений повноваженнями щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства при наданні у користування мисливських угідь та на звернення до суду з цих питань, прокурор звертається до суду з даною позовною заявою в інтересах держави в якості позивача.

Нормами п.п. 5, 10 ч. 1 ст. 46 Лісового кодексу України передбачено, що лісовпорядкування передбачає: обґрунтування поділу лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; упорядкування мисливських угідь.

Згідно з нормами ст. 47 Лісового кодексу України лісовпорядкування є обов'язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства.

Відповідно до п. 1 положення "Про державну лісову охорону" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2009 р. № 976 (надалі - Положення) державна лісова охорона (далі - держлісоохорона) діє у складі Держлісагентства, Республіканського комітету Автономної Республіки Крим з питань лісового і мисливського господарства, обласних управлінь лісового та мисливського господарства і підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Держлісагентства.

Пунктом 4 Положення передбачено, що основними завданнями держлісоохорони є:

- здійснення державного контролю за додержанням вимог лісового та мисливського законодавства;

- забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу;

- запобігання злочинам і адміністративним правопорушенням у сфері лісового та мисливського господарства, а також використання лісових ресурсів і мисливських тварин;

- організація та координація заходів з охорони державного мисливського фонду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості такого твердження позивача, оскільки, відповідно до приписів Лісового кодексу України, Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", "Положення про державну лісову охорону", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2009 №976, Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства (п. 1 Положення) в даному випадку є тим органом, який наділений повноваженнями щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства при наданні у користування мисливських угідь та на звернення до суду з цих питань (аналогічна правова позиція наведена в постанові Вищого господарського суду України від 22.02.2017 у справі № 910/11728/16).

Отже, посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не взято до уваги "Положення про державну лісову охорону" є безпідставним.

Крім того, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що державним (суспільним, публічним) інтересом для звернення з даним позовом до суду прокурор визначає задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання передачі природних ресурсів у користування, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на природні ресурси Українського народу. В той же час, фактично доводи прокурора зводяться до того, що спірне рішення ради прийнято без погодження Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, а також Приватного підприємства "Західний Буг" як користувача земельних ділянок. Тобто, по-суті, у позовній заяві йдеться про необхідність захисту інтересів приватного підприємства, а не інтересів держави.

Положеннями п. 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №7 "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" роз'яснено, що господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано;

Відповідно до ч. 2 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи, що прокурором не доведено відсутності органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду, а також, враховуючи, що позов фактично подано в інтересах фізичних осіб, колегія суддів дійшла висновку про правомірність винесення судом першої інстанції ухвали про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду по даній справі обґрунтованою та такою, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга прокуратури міста Києва є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 255, 267-271, 273, 275, 276, 281-285 та розділом ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу прокуратури міста Києва на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.01.2018 у справі №910/20337/17залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.01.2018 у справі №910/20337/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/20337/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку та в строки, встановлені главою 2 розділу IV ГПК України.

Дата складення повного судового рішення 28.02.2018.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк