ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.02.2018

Справа № 910/22238/17

За позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» до Приватного підприємства «Рось» в особі Філії «Охтирський сиркомбінат»

про стягнення 69199,29 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін: не з’явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне сільськогосподарське підприємство «Комишанське» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного підприємства «Рось» в особі Філії «Охтирський сиркомбінат» 69199,29 грн, з яких: 49792,46 грн пені, 3920,35 грн 3 % річних та 15486,46 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №11 від 01.01.2014 на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) щодо своєчасного здійснення розрахунків за придбаний товар. На підтвердження своєї позиції позивач посилається на рішення Господарського суду Київської області від 15.04.2017 у справі №911/712/15, яким з відповідача на користь позивача стягнуто 30000, 00 грн основного боргу, 8751,92 грн пені, 14326,27 грн втрат від інфляції, а також 1061,56 грн судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/22238/17 та призначено розгляд справи на 17.01.2018.

15.01.2018 на адресу суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі.

16.01.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач стверджує про безпідставність нарахування позивачем заявлених до стягнення сум пені, інфляційних нарахувань та 3% річних з мотивів відсутності між сторонами договірних відносин на стадії виконання судового рішення та неможливості стягнення втрат від інфляції та 3% річних на встановлену в такому судовому рішенні суму боргу за період примусового виконання такого рішення.

У відповіді на відзив позивач, в свою чергу, відзначив, що у разі коли судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку втрат від інфляції та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов’язання.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 1992, № 6, ст. 56) та викладено його у новій редакції.

За приписами п.п. 9 п. 1 Розділу ІХ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на те, що у справі №910/22238/17 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, дана справа в силу положень ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.01.2018, керуючись ст. ст. 12, 176, 234, 247, п.п. 9 п. 1 Розділу ІХ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України справу № 910/22238/17 призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14.02.2018; явку повноважних представників сторін визнано обов'язковою. Також даною ухвалою суду встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - до 06.02.2018; встановлено строк для подання відповідачем заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - до 12.02.2018.

В судове засідання 14.02.2017 представники сторін не з’явились.

Оскільки неявка представників сторін у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, справу розглянуто судом за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч.5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2014 року між Приватним сільськогосподарським підприємством «Комишанське» (надалі – позивач, продавець) та Приватним підприємством «Рось» (надалі – відповідач, покупець) укладено Договір на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 11 (надалі – Договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов’язується в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцеві сільськогосподарську продукцію (сировину – молоко коров’яче), що відповідає ДСТУ № 3662-97 (надалі – товар), а покупець зобов’язується прийняти та оплатити такий товар.

Згідно з п. 2.3. Договору при проведені розрахунку за товар покупець може сплачувати продавцеві аванс, розмір якого становить попередню оплату.

У п. 2.5. Договору встановлено, що розрахунки за даним договором здійснюються шляхом безготівкового розрахунку безпосередньо між сторонами. За домовленістю сторін може проводитись готівковий рахунок та/або розрахунок векселем. Зміна форми розрахунку закріплюється сторонами у додатковій угоді, яка є невід’ємною частиною до даного договору.

У лютому 2015 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Комишанське» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства «Рось» про стягнення 307211,60 грн (з яких: 128184,91 грн основного боргу; 70292,93 грн пені; 108733,76 грн інфляційних втрат), у зв’язку з неналежним виконанням умов договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) від 01.01.2014 № 11.

В ході розгляду вказаної справи, 15.04.2015 представник позивача надав суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просив суд стягнути з Приватного підприємства «Рось» 30000,00 грн. основного боргу, 10324,94 грн. пені та 28894,00 грн. інфляційних втрат, у зв’язку із частковою сплатою заборгованості в сумі 39745,83 грн. та перерахуванням пені та інфляційних втрат відповідно до ст. 530 ЦК України, починаючи із закінчення семиденного строку від надіслання вимоги.

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.04.2015 у справі № 911/712/15 позов задоволено частково: стягнуто з Приватного підприємства «Рось» на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» 30000,00 грн основного боргу, 8751,92 грн пені, 14326,27 грн інфляційних втрат та 1061,56 грн судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В ході розгляду справи № 911/712/15 судом було встановлено, що на виконання умов договору позивач передав відповідачу товар на загальну суму 11234093,35 грн згідно з накладними № 7975/1 від 30.11.2014 на суму 361040,33 грн, № 7279/1 від 31.10.2014 на суму 441443,18 грн, № 6684/1 від 30.09.2014 на суму 748204,40 грн, № 6123/1 від 31.07.2014 на суму 1402280,40 грн, № 5629 від 31.07.2014 на суму 1525932,31 грн, № 4307 від 30.06.2014 на суму 1519457,06 грн, № 5850 від 31.05.2014 на суму 1320540,58 грн, № 2616 від 30.04.2014 на суму 1057861,56 грн, № 1865/1 від 31.03.2014 на суму 1045179,15 грн, № 797 від 28.02.2014 на суму 825476,08 грн, № 329 від 31.01.2014 на суму 986678,30 грн. Однак відповідач належним чином та своєчасно не здійснив оплату за отриманий товар, у зв’язку з чим у нього станом на день розгляду справи в суді та винесення рішення наявна заборгованість за спірним договором у розмірі 30000,00 грн.

Зазначене вище судове рішення не оскаржувалось сторонами в установленому чинним законодавством України порядку та за інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень України набрало законної сили 25.05.2015.

У відповідності до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як свідчать матеріали справи, відповідач сплатив частину коштів за рішенням суду в справі № 911/712/15 лише 22.06.2017 на суму 24139,75 (яка складається з: 8751,92 грн пені, 14326,27 грн інфляційних втрат та 1061,56 грн судового збору), що підтверджується банківськими виписками (копії яких долучено до матеріалів справи № 910/22238/17). Основний борг в сумі 30000, 00 грн, присуджений до стягнення на користь позивача, відповідач не оплатив.

У зв’язку з цим Приватне сільськогосподарське підприємство «Комишанське» і звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного підприємства «Рось» в особі Філії «Охтирський сиркомбінат» 69199,29 грн, з яких: 49792,46 грн пені за період з 16.04.2015 по 15.11.2017; 3920,35 грн 3 % річних за період з 16.04.2015 по 17.11.2017 та 15486,46 грн інфляційних втрат за період з 16.04.2015 по 17.11.2017.

Суд вважає, що заявлений позивачем позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що відповідач, в порушення умов Договору на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 11 від 01.01.2014 не оплатив позивачу вартість отриманого товару на суму 30000,00 грн. Рішення суду про стягнення цієї заборгованості на користь позивача відповідач також не виконав.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив проти позовних вимог, посилаючись на те, що діючим законодавством України не передбачено право кредитора вимагати сплати 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих окремо на встановлену в судовому рішенні суму боргу, за період примусового виконання відповідного рішення суду, тобто дані вимоги не є самостійними, а підлягають відшкодуванню на вимогу кредитора виключно разом з сумою боргу.

Проте суд не приймає доводи відповідача, оскільки законодавство не пов’язує припинення грошового зобов’язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 № 13/210/10 та від 12.09.2011 № 6/433-42/183.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів позивачу не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив зобов’язання (ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно, є підстави для застосування по відношенню до відповідача встановленої законом відповідальності.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, суд зазначає, що позивачем невірно визначено суму, на яку підлягають нарахуванню відсотки річних та інфляційні втрати. А саме, позивач здійснив розрахунок на всю суму стягнення за рішенням суду в справі № 911/712/15, яка включає в себе судовий збір, пеню, інфляційні нарахування та відсотки річних. Тоді як повинен був здійснити нарахування лише на суму основного боргу – 30000,00 грн.

Враховуючи наведене, суд здійснив власний розрахунок інфляційних витрат та трьох відсотків річних, згідно з яким підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 2335,07 грн 3 % річних за період з 16.04.2015 по 17.11.2017 та 9647,17 грн інфляційних втрат за період з 16.04.2015 по 17.11.2017.

Також Приватне сільськогосподарське підприємство «Комишанське» просило суд стягнути з Приватного підприємства «Рось» в особі Філії «Охтирський сиркомбінат» 49792,46 грн пені за період з 16.04.2015 по 15.11.2017.

У п. 4.2. договору сторони погодили, що за несвоєчасне, понад встановлений даним договором строк, проведення розрахунків за прийнятий товар, продавець вправі вимагати від покупця сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до частини першої ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

В силу положень ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частина 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто даною нормою Господарського кодексу України передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Як вбачається з поданого позивачем розрахунку пені, позивач здійснив такий розрахунок на всю суму стягнення за рішенням суду в справі № 911/712/15, яка включає в себе судовий збір, пеню, інфляційні нарахування, відсотки річних та основний борг, а також за період з моменту винесення зазначеного рішення і до звернення з позовом у даній справі (з 16.04.2015 по 15.11.2017). Тоді як повинен був здійснити нарахування лише на суму основного боргу, та за період, який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане, як передбачено положеннями ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Таким чином господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 49792,46 грн пені за період з 16.04.2015 по 15.11.2017, у зв’язку з чим відмовляє в задоволенні даної вимоги.

За таких обставин, позовні вимоги Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» до Приватного підприємства «Рось» в особі Філії «Охтирський сиркомбінат» підлягають задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 73, 74, 76 - 80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Рось» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, буд. 10; ідентифікаційний код 32191954) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Комишанське» (42721, Сумська обл., Охтирський район, с. Комиші, вул. Київська, буд. 1; ідентифікаційний код 30794436) 2335 (дві тисячі триста тридцять п’ять) грн. 07 коп трьох річних відсотків за період з 16.04.2015 по 17.11.2017; 9647 (дев’ять тисяч шістсот сорок сім) грн. 17 коп інфляційних нарахувань за період з 16.04.2015 по 17.11.2017 та 277 (двісті сімдесят сім) грн 05 коп витрат на сплату судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 20.02.2018.

Суддя Ю.М. Смирнова