РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.03.2018Справа № 910/22570/17
Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О., розглянувши в спрощеному провадженні справу

За позовом доДержавного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія"
про стягнення 28 744, 00 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Без повідомлення (виклику) учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія"(надалі - відповідач) про стягнення пені у розмірі 19 024, 00 грн. та 7% штрафу в розмірі 8 120, 00 грн., у зв'язку із тим, що відповідач не поставив позивачеві товар згідно умов договору № 401/13/192Е про закупівлю товарів від 18.05.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні 19.01.2018.

Між тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 р. N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким, зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2018 вирішено розглядати справу №910/22570/17 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

19.01.2018 відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позов, у якому він просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з огляду на те, що відповідачем два рази здійснювалась поставка товарів, проте, позивач відмовився приймати товар, посилаючись на його невідповідність умовам договору та враховуючи вказане, а також положення Договору, відповідачем надіслано лист щодо розірвання Договору, а також проект відповідної додаткової угоди, а отже - Договір є розірваним з 01.09.2017, а зобов'язання сторін Договору з 01.09.2017 є припиненими.

05.02.2018 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що ним, згідно умов Договору було здійснено огляд поставленого відповідачем товару та обґрунтовано відмовлено в його одержанні, як такого що не відповідає умовам Договору. Також позивач зазначає, що не отримував від відповідача листа щодо розірвання Договору.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2017 року між Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" (Постачальник) було укладено договір № 401/13/192Е про закупівлю товарів (надалі - Договір), згідно умов якого, Постачальник зобов'язується поставити Покупцеві Товар, зазначений в п.1.2. Договору, а Покупець прийняти і оплатити такий Товар (п. 1.1. Договору).

Так, згідно п. 1.2. Договору, Постачальник зобов'язується поставити взуття різне, крім спортивного та захисного, код 1881 (Чоботи кирзові) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до Специфікації №1, яка є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що Постачальник повинен поставити Покупцеві Товар якість якого відповідає умовам діючих стандартів, ТУ, тощо та підтверджується письмовим документом, який надає підприємство - виготовлювач або правомочний орган

Пунктом 3.1. Договору обумовлено, що сума (ціна) Договору, відповідно до Специфікації №1, становить 116 000,00 грн. (Сто шістнадцять тисяч грн. 00 коп.), у тому числі податок на додану вартість 20% - 19 333,33 грн.

Відповідно до п. 5.1. Договору, поставка Товару здійснюється партіями. Обсяг кожної партії уточнюється у заявках. Термін поставки кожної партії Товару - 3 робочі дні після отримання заявки.

Згідно п. п. 6.1.3 п. Договору, Покупець зобов'язаний перед прийняттям товару здійснити його огляд та в разі невідповідності товару відмовитися від його одержання.

Пунктом 12.3 Договору визначено, що він може бути розірваним у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

За своєю правовою природою між позивачем та відповідачем укладено договір поставки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. ст. 179, 180, 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), він вважається укладеним.

Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи заявки 29.05.2017 за вих. № 13-14/1478 із детальним найменуванням Товару, яку відповідач отримав 07.06.2017, позивачем замовлено відповідачеві Товар відповідно до умов Договору.

Позивач вказує на те, що відповідач на адресу позивача поставку Товару не здійснив, Водночас, як вбачається з наявних в матеріалах справи копій листів позивача №13-14/1707 від 26.06.2017 та №13-14/2082 від 28.07.2017, що були направлені на адресу відповідача, останнім було частково виконано поставку товару на адресу позивача, однак поставлений Товар не відповідав умовам які сторони обумовили у Специфікації до Договору, у зв'язку із чим позивач просив відповідача замінити поставлений Товар на такий, який відповідає умовам Договору.

Доказів поставки відповідачем Товару відповідно умов Договору та прийняття Товару позивачем суду не надано.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 4. ч. 1. ст. 611 ЦК України).

В силу приписів ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 230 та п. 4 ст. 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Частиною 2 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу та пені, передбачених ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Так, позивачем, на підставі вищезазначених положень Закону, у зв'язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань з поставки позивачеві Товару згідно умов договору № 401/13/192Е про закупівлю товарів від 18.05.2017 нараховано відповідачеві до стягнення пеню у розмірі 19 024, 00 грн. та 7% штраф в розмірі 8 120, 00 грн. за період з 15.06.2017 по 25.11.2017.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок пені та штрафу, суд приходить до висновку, що він відповідає вимогам Закону та умовам Договору, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 19 024, 00 грн. та 7% штрафу в розмірі 8 120, 00 грн., нарахованих у зв'язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань з поставки позивачеві Товару згідно умов договору № 401/13/192Е про закупівлю товарів від 18.05.2017 є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню

Посилання відповідача на лист від 01.09.2017 № 93-09 щодо розірвання Договору, а також проект відповідної Додаткової угоди, якою відповідач, на підставі положень п. 12.10 та 12.11 Договору повідомив позивача про розірвання Договору, а тому Договір про закупівлю товарів від 18.05.2017 слід вважати припиненим з 01.09.2017 не приймаються судом, оскільки відповідачем не надано доказів направлення зазначеного листа на адресу позивача та останній заперечує щодо надходження такого листа.

Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

В силу приписів ст. ст. 76, 77, 78 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно приписів ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 178, 202, 231, 232, 233, 237, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" (02068, м. Київ, вул. Анни Ахматової, 13, офіс 222; ) на користь Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, буд. 2; ) пеню у розмірі 19 024 грн. 00 коп., 7% штрафу в розмірі 8 120 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 600 грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 02.03.2018 року.

Суддя Ю.О. Підченко