ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2018 р. Справа № Б-39/187-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В. О. , суддя Шевель О. В.;

за участі секретаря судового засідання Марченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.№88Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 20.03.2017 у справі №Б-39/187-08 (колегія судів у складі: головуючий суддя Швидкін А.О., суддя Міньковський С.В., суддя Яризько В.О., ухвалу складено 20.03.2018)

за заявою фізичної особи-підприємця Місюри Віктора Васильовича, м.Харків,

про банкрутство, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.03.2017 (суддя колегія суддів у складі: головуючий суддя Швидкін А.О., суддя Міньковський С.В., суддя Яризько В.О.) задоволено заяву ліквідатора про визнання недійсним аукціону з продажу майна банкрута, а саме: квартири №5, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, та визнання недійсним договору купівлі-продажу зазначеного майна від 24.06.2010, укладеного між арбітражним керуючим Родзинським А.А. (який на дату укладання договору виконував обов'язки ліквідатора боржника) та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Мусієнко О.І. та зареєстрований у реєстрі за № 2145. Визнано недійсними результати аукціону з продажу спірного майна банкрута, оформлені протоколом від 23.04.2010. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 24.06.2010 спірної квартири, укладений між арбітражним керуючим Родзинським А.А. (який на дату укладання договору виконував обов'язки ліквідатора боржника) та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Мусієнко О.І. та зареєстрований у реєстрі за №2145. Зобов'язано громадянина ОСОБА_4 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) повернути майно, що було предметом договору купівлі-продажу від 24.06.2010, до ліквідаційної маси ФОП Місюри В.В., а ліквідатора - арбітражного керуючого Родзинського А.А. зобов'язано повернути грошові кошти громадянину ОСОБА_4, що були сплачені останнім за придбання цього майна у розмірі 93610,00 грн.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що першим ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Родзинським А.А. не здійснено заходів щодо залучення як можна більшої кількості зацікавлених осіб для виявлення потенційного покупця майна банкрута, який би запропонував найкращі умови його придбання, що призвело до порушення інтересів кредиторів. Ліквідатор як особа, яка виконує функції з розпорядження майном банкрута і діє від імені банкрута, при реалізації заставного майна, враховуючи вимоги частини 3 ст.9 Закону України "Про іпотеку", ст.5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з метою дотримання прав та інтересів заставного кредитора зобов'язаний повідомляти останнього про умови та порядок продажу заставного майна. Господарським судом зазначено, що ліквідатор Родзинський А.А. на власний розсуд визначив вартість майна, визначену суб'єктом оцінювання, погодився з завідомо заниженою вартістю, не повідомляючи про результати оцінки кредиторів, та здійснив відчуження майна банкрута за ціною, значно меншою, ніж ціна за аналогічне майно. Оскільки ринок даної групи товарів є досить розвинутий і поширений, у тому числі у засобах масової інформації, ліквідатор не мав жодних об'єктивних перешкод для встановлення розумної та справедливої ціни, а також мав усі підстави сумніватися щодо об'єктивності зробленої оцінки. Ліквідатор Родзинський А.А. діяв несумлінно, нерозумно, без урахування інтересів боржника та кредиторів. З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що укладений договір купівлі-продажу суперечить актам цивільного законодавства, інтересам кредиторів та банкрута, оскільки за наслідками реалізації майна банкрута за відверто заниженою ціною, яка не була справедливою та розумною, кредитори, у тому числі АТ "ОТП Банк", не змогли задовольнити власні вимоги до божника у розмірі, який міг отримати від реалізації майна у випадку продажу вищезазначеного майна у суворій відповідності до Закону. Порушення частини 6 ст.3-1, частини 2 ст.30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", які допущені ліквідатором Родзинським А.А. під час реалізації спірного майна, є підставами вважати аукціон з продажу майна банкрута та договір купівлі-продажу майна банкрута (спірної квартири) недійсними.

ОСОБА_1 з ухвалою суду першої інстанції не погодилася, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 20.03.2017 у справі №Б-39/187-08 та прийняти нове, яким у задоволенні заяви ліквідатора відмовити повністю. Застосувати до вимог ліквідатора позовну давність. Судові витрати -покласти на ліквідатора боржника.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції вирішив питання про права, інтереси та обов'язки ОСОБА_1, проте не залучив та не повідомив її про розгляд справи та прийняту ухвалу у порушення приписів статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваної ухвали). Зокрема, оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції вирішив питання відносно квартири №5, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, яка з 14.12.2015 належить ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим Шаулською Н.І., приватним нотаріусом Харківського міського округу 14.122015, зареєстрованим у реєстрі за №1403, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №49827514 від 14.12.2015. Зазначені відомості не отримані судом першої інстанції та ліквідатором банкрута у встановленому чинним законодавством порядку. Також, апелянт вважає, що заява про застосування строку позовної давності ОСОБА_1 може бути заявлена у суді апеляційної інстанції - у задоволенні заяви ліквідатора у частині визнання недійсним аукціону з продажу майна банкрута (спірної квартири), оформленого протоколом від 23.04.2010, тому має бути відмовлено у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.01.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.№88Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 20.03.2017 у справі №Б-39/187-08 залишено без руху. Встановлено ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 поновлено ОСОБА_1 строк на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Харківської області від 20.03.2017 у справі №Б-39/187-08. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (вх.№88Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 20.03.2017 у справі №Б-39/187-08. Зупинено дію оскаржуваної ухвали господарського суду Харківської області від 20.03.2017 у справі №Б-39/187-08. Призначено розгляд апеляційної скарги на 20.02.2018. Встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання відповідачу. Витребувано у учасників справи оригінали документів для огляду у судовому засіданні, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення і мають значення для справи; витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду апеляційної скарги. Попереджено сторони, що відповідно до частини 3 статті 56 Господарського процесуального кодексу України, у редакції закону від 03.12.2017, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина 1 статті 58 Господарського процесуального кодексу України). Відповідно до пункту 11 частини 16-1 Перехідних положень до Конституції України представництво сторін у судах апеляційної інстанцій виключно адвокатами здійснюється з 01.01.2018. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України" (щодо правосуддя)", здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню. Також, роз'яснено учасникам справи, що копії довіреностей, видані представникам, так само як і інші письмові докази, що подаються у копіях, мають відповідати вимогам ст.91 Господарського процесуального кодексу України.

15.02.2018 від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання (вх.№1602), в якому просить суд розглядати справу №Б-39/187-08 за її апеляційною скаргою за відсутності апелянта.

Про час та місце розгляду справи учасники справи належним чином повідомлені, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться у справі.

У судове засідання 20.02.2018 учасники справи не з'явились, відзивів на апеляційну скаргу суду не надали.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст.4 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 15.12.2017) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.

Обґрунтовуючи наявність підстав для звернення з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуваною ухвалою від 20.03.2017 суд вирішив питання стосовно квартири №5, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, яка з 14.12.2015 належить ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим Шаулською Н.І., приватним нотаріусом Харківського міського округу 14.12.2015, зареєстрованим у реєстрі за №1403, а також - витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №49827514 від 14.12.2015. Зазначені обставини не встановлені судом першої інстанції у визначеному чинним законодавством порядку.

Крім визнання недійсним договору купівлі-продажу належної ОСОБА_1 квартири, судом першої інстанції зобов'язано громадянина ОСОБА_4 повернути спірну квартиру до ліквідаційної маси боржника, тобто суд вирішив питання про належне ОСОБА_1 на праві власності майно.

Як стверджує апелянт, про факт прийняття 20.03.2017 господарським судом Харківської області оскаржуваної ухвали ОСОБА_1 дізналась лише 22.12.2017 з повідомлення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Шаульскої Н.І., яка отримала від арбітражного керуючого - ліквідатора Онищенка К.С. заяву про витребування майна банкрута, яка подана ним до господарського суду Харківської області. Вказаною заявою ліквідатор Онищенко К.С. із посиланням на оскаржувану ухвалу просить суд витребувати у ОСОБА_1 спірну квартиру.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що оскаржувана ухвала господарського суду Харківської області від 20.03.2017 у справі №Б-39/187-08 безпосередньо стосується прав та обов'язків ОСОБА_1, а тому апелянтом обґрунтовано наявність підстав для звернення з апеляційною скаргою.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі, доводи та вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.12.2008 порушено провадження у справі про банкрутство ФОП Місюри В.В. у порядку ст.47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону №784-ХІV від 30.06.1999).

Постановою господарського суду Харківської області від 22.12.2008 ФОП Місюру В.В. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Родзинського А.А.

Арбітражним керуючим Родзинським А.А. на виконання вимог постанови господарського суду Харківської області від 22.12.2008 за результатами інвентаризації майна боржника включено до складу ліквідаційної маси майно, що належить Місюрі В.В., зокрема, квартиру №5, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, про що був складений акт від 24.12.2008.

Вищезазначене майно перебувало в іпотеці АТ "ОТП Банк" на підставі договору іпотеки №PM-SME-702/137/2008/3 від 17.04.2008, укладеного на виконання умов кредитного договору №CrL-SME 702/137/2008 від 17.04.2008.

08.02.2010 між суб'єктом оціночної діяльності ФОП Ачкасовим О.М. та Місюрою В.В. в особі ліквідатора Родзинського А.А. укладена угода про виконання робіт з незалежної оцінки майна, а саме: чотирьохкімнатної квартири №5, розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

26.02.2010 між арбітражним керуючим Родзинським А.А. та Українсько-Російською товарною біржею був укладений договір на проведення аукціону з продажу нерухомого майна: чотирьохкімнатної квартири №5, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, початковою вартістю 85100,00 грн (а.с.80, том 5).

01.03.2010 здійснено оголошення про аукціон з продажу спірного майна в газеті "Еженедельная рекламно-інформационная газета Місто+" Українсько-Російської товарної біржи №7 (а.с.79, том 5).

Відповідно до протоколу аукціону від 23.04.2010 переможцем аукціону став ОСОБА_4, ціна продажу - 93610,00 грн (а.с.81, том 5).

24.06.2010 між ліквідатором боржника Родзинським А.А. та ОСОБА_4 підписано договір купівлі-продажу квартири №5, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, житловою площею 57,6 кв.м, загальною площею 78,0 кв.м, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Мусієнко О.І. та зареєстровано у реєстрі за №2154 (а.с.94-а.с.95, том 5).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.05.2011 звільнено арбітражного керуючого Родзинського А.А. від виконання обов'язків ліквідатора боржника, призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Телитченка А.О.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.03.2012 звільнено арбітражного керуючого Телитченка А.О. від виконання обов'язків ліквідатора боржника, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Карелкіна І.О.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.08.2012 усунуто арбітражного керуючого Карелкіна І.О. від виконання обов'язків ліквідатора боржника, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Тищенко О.І.

18.07.2013 ліквідатор звернувся до господарського суду Харківської області із заявою про визнання недійсним аукціону з продажу майна банкрута, а саме: квартири №5, розташованої за адресою: АДРЕСА_2; визнання недійсним договору купівлі-продажу зазначеного майна від 24.06.2010, укладеного між арбітражним керуючим Родзинським А.А. (який на дату укладання договору виконував обов'язки ліквідатора боржника) та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Мусієнко О.І. та зареєстрований у реєстрі за №2145.

Також, у заяві ліквідатор (заявник) просив господарський суд з метою забезпечення вимог, до розгляду справи по суті, накласти арешт на майно, що є предметом спору та заборонити будь - яким особам здійснювати будь - які дії щодо відчуження (продажу, дарування, обміну, тощо) зазначеного майна.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.07.2013 вищезазначена заява ліквідатора прийнята до розгляду; залучено до участі у справі Українсько-Російську товарну біржу (організатора проведення торгів майна банкрута), ОСОБА_4 (покупця) та арбітражного керуючого Родзинського А.А. (колишнього ліквідатора).

07.10.2013 від ліквідатора боржника до суду надійшли доповнення до заяви про визнання недійсним аукціону з продажу майна боржника та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.10.2013 у задоволенні заяви ліквідатора у частині забезпечення вимог кредиторів відмовлено. Відкладено розгляд заяви ліквідатора про визнання недійсним аукціону з продажу майна банкрута та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири №5, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Римарська, 13.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.05.2015 задоволено заяву Тищенко О.І. про дострокове припинення її повноважень у справі. Звільнено арбітражного керуючого Тищенко О.І. від виконання обов'язків ліквідатора банкрута. Призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Онищенка Костянтина Сергійовича, якого зобов'язано виконати ліквідаційну процедуру в повному обсязі відповідно до приписів Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та постанови господарського суду Харківської області у даній справі, надати суду звіт ліквідатора про виконану роботу та всі документи, що свідчать про завершення ліквідаційної процедури. Також, зобов'язано ліквідатора розглянути заяви Тищенко О.І. про визнання недійсними аукціонів з продажу майна банкрута та відповідних договорів купівлі - продажу, надати суду письмові відзиви. Розгляд справи відкладено.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.03.2016 задоволено клопотання ліквідатора про призначення у справі судової експертизи. Призначено у справі судову експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені засл. проф. М.С.Бокаріуса. На вирішення експертів судової експертизи поставлено наступне питання: яка ринкова та ліквідаційна вартість об'єкту нерухомого майна - квартири №5, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, станом на дату проведення аукціону, а саме: 23.04.2010. Попереджено експертів, що здійснюватимуть експертизу, про кримінальну відповідальність відповідно до статей 384, 385 Кримінального кодексу України. Зобов'язано Родзинського А.А. та Українсько-російську товарну біржу надати документи, на підставі яких була визначена початкова ціна продажу нерухомого майна. Витрати зі сплати проведення судової експертизи покладено на кредитора - ПАТ "ОТП Банк".

20.03.2017 господарським судом Харківської області прийнято оскаржувану ухвалу.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, діючій до набрання чинності змінами внесеними Законом №4212-VI від 22.12.2011, далі - Закон про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Як зазначалося вище, постановою господарського суду Харківської області від 22.12.2008 ФОП Місюру В.В. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Родзинського А.А.

Відповідно до частини 1 ст.25 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно із законодавством; аналізує фінансове становище банкрута; формує ліквідаційну масу; пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення дебіторської заборгованості банкруту; подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; реалізує майно банкрута для задоволення вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Заява ліквідатора Тищенко О.І. про визнання недійсним аукціону з продажу спірного майна банкрута, визнання недійсним договору купівлі-продажу зазначеного майна від 24.06.2010 обґрунтована тим, що внаслідок відчуження майна боржника з порушенням порядку реалізації ліквідаційної маси, передбаченого ст.30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону № 784-ХІV від 30.06.1999), боржнику завдано значних збитків та порушено права кредитора на одержання задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами. Реалізація спірного майна, яке перебувало в іпотеці АТ "ОТП Банку", відбулася без згоди іпотекодержавтеля; оголошення про проведення аукціону з продажу спірної квартири опубліковано в газеті "Еженедельная рекламно-інформационная газета Місто+", яка, за посиланням заявника, стосується лише регіону м.Харкова, її тираж обмежений, що не призвело до виявлення належної кількості потенційних покупців; відсутні докази направлення грошових коштів, отриманих від продажу спірного майна, іпотекодержателю - АТ "ОТП Банку".

Як свідчать матеріали справи, вищезазначене майно перебувало в іпотеці АТ "ОТП Банк" на підставі договору іпотеки №PM-SME-702/137/2008/3 від 17.04.2008, укладеного на виконання умов кредитного договору №CrL-SME 702/137/2008 від 17.04.2008.

Згідно з абзацом 2 частини 2 ст.26 Закону про банкрутство майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Відповідно до абзацу 5 частини 5 ст.3-1 Закону про банкрутство арбітражний керуючий зобов'язаний повідомляти комітет кредиторів та кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, про час, місце та умови продажу заставного майна окремим рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Колегія суддів зазначає, що дана норма набрала чинності згідно з Законом України №3795-VI 22.09.2011 (чинний з 16.10.2011), тобто після проведення спірного аукціону (24.06.2010).

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції послався на порушення ліквідатором положень частини 3 ст.9 Закону України "Про іпотеку" стосовно відсутності згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки.

Однак колегія суддів не погоджується з такими доводами суду першої інстанції, з огляду на таке.

Верховним Судом України у постанові від 26.06.2013 у справі №6-58цс13 викладено правовий висновок, згідно з яким відчуження майна переданого в іпотеку під час проведення ліквідаційної процедури боржника здійснюється у порядку, визначеному Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, чинній з 15.02.2010 до 16.06.2010). Положеннями цього Закону не передбачено згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство.

Згідно з частиною 4 ст.236 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 15.12.2017) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що для реалізації спірного майна, яке перебувало в іпотеці АТ "ОТП Банку", не потрібна згода іпотекодержателя.

Відповідно до ст.29 Закону про банкрутство майно, на яке звертається стягнення у ліквідаційній процедурі, оцінюється арбітражним керуючим у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. У разі продажу майна на аукціоні вартість майна, що визначається шляхом його оцінки, є початковою вартістю.

Для здійснення оцінки майна арбітражний керуючий залучає на підставі договору суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання з оплатою їх послуг за рахунок коштів, одержаних від виробничої діяльності боржника, визнаного банкрутом, або реалізації його майна, якщо інше не встановлено комітетом кредиторів.

08.02.2010 між суб'єктом оціночної діяльності ФОП Ачкасовим О.М. та Місюрою В.В. в особі ліквідатора Родзинського А.А. укладена угода про виконання робіт з незалежної оцінки майна, а саме: чотирьохкімнатної квартири №5, розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Матеріали справи містять звіт про оцінку спірної квартири. Так, згідно зі звітом від 12.02.2010 про оцінку ринкова вартість квартири на дату оцінки -08.02.2010, складала 85100,00 грн (а.с.99-а.с.119).

Відповідно до рецензії від 21.09.2012 на зазначений звіт про оцінку майна, рецензент зазначив, що звіт про оцінку майна - спірної квартири у цілому відповідає вимогам нормативно-правових вимог з оцінки майна, має незначні недоліки, які не впливають на достовірність оцінки (а.с.50-54, том 12).

З огляду на зазначені обставини справи, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи суду першої інстанції про те, що ліквідатор Родзинський А.А. на власний розсуд встановив вартість майна, визначену суб'єктом оцінювання, мовчазливо погодився з завідомо заниженою вартістю, не повідомляючи про результати оцінки кредиторів, та здійснив відчуження майна банкрута за ціною, значно меншою, ніж ціна за аналогічне майно, а також мав всі підстави сумніватися щодо об'єктивності зробленої оцінки, з огляду на те, що даний звіт проведений суб'єктом оціночної діяльності у встановленому Законом порядку, здійснено його рецензування. Крім того, спірна квартира на аукціоні 23.04.2010 була продана за ціною вищою, ніж визначено суб'єктом оціночної діяльності, а саме: 93610,00 грн.

Відповідно до висновку Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокариуса №5362/11599 від 30.11.2016 ринкова вартість спірної квартири у цінах станом на 23.04.2010 складає 417785,00 грн (а.с.220-237, том 24).

Однак судова експертиза проведена зі спливом 6 років з моменту реалізації квартири. Крім того, під час її проведення експерт квартиру не обстежував, оскільки йому було відмовлено власником у доступі до квартири, про що зазначено у висновку експертом.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 є власником спірної квартири з 14.12.2015, що підтверджується нотаріально посвідченою копією договору купівлі-продажу квартири від 14.12.2015, укладеного між ОСОБА_15 та ОСОБА_1 (а.с.37-38, том 27), а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.39, том 27).

Отже, ОСОБА_1, яка є власницею спірної квартири станом момент розгляду апеляційної скарги, стверджує, що за роки після проведення аукціону у спірній квартирі неодноразово здійснені поліпшення, а відтак встановити достовірну вартість квартири саме на момент проведення аукціону, неможливо.

За таких обставин, колегія суддів вважає необґрунтованим призначення та проведення у 2016 році судової експертизи, яка повинна встановити ринкову вартість майна станом на 2010 рік, враховуючи те, що за такий тривалий час стан майна міг значно змінитися та поліпшитися.

Отже, колегія суддів не убачає порушень при проведенні оцінки майна боржника у діях арбітражного керуючого Родзинського А.А.

Доказів оскарження банком оцінки спірного майна банкрута у відповідності до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а також оскарження результатів аукціону з продажу майна банкрута матеріали справи не містять.

Згідно з частинами 1, 3 ст.30 Закону про банкрутство після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута.

У разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна банкрута ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно із Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Відповідно до частини 2 ст.30 Закону про банкрутство ліквідатор забезпечує через засоби масової інформації оповіщення про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна.

Статтею 15 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" передбачено, що інформація про об'єкти, що підлягають продажу на аукціоні, за конкурсом, публікується не пізніш як за 30 календарних днів до дати проведення аукціону, конкурсу в інформаційних бюлетенях органів приватизації, місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації.

26.02.2010 між арбітражним керуючим Родзинським А.А. та Українсько-Російською товарною біржею укладено договір на проведення аукціону з продажу майна, а саме: чотирьохкімнатної квартири №5, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, початковою вартістю 85100,00 грн.

01.03.2010 здійснено оголошення про аукціон з продажу спірного майна в газеті "Еженедельная рекламно-інформационная газета Місто+" Українсько-Російської товарної біржі №7(295), що наявна в матеріалах справи (а.с.79, том 5).

Колегія суддів зазначає, що оригінал даної публікації не містить ані її тиражу (кількість примірників друкованого видання), ані місця розповсюдження газети. Крім того, інформація про дане друковане видання відсутня у Державному реєстрі друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності (а.с.154-173, том 25).

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим посилання заявника на те, що оголошення про проведення аукціону з продажу спірної квартири, яке було опубліковано в газеті "Еженедельная рекламно-інформационная газета Місто+", не привело до виявлення належної кількості потенційних покупців, що є порушенням частини 2 ст.30 Закону про банкрутство та ст.15 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", і є підставою для визнання аукціону недійним, і як наслідок - визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна, укладеного за результатами проведеного аукціону.

Щодо застосування строку позовної давності за заявою ОСОБА_1, заявленою у суді апеляційної інстанції, оскільки апелянт не була залучена судом першої інстанції до участі у справі, колегія суддів зазначає таке.

Оскражуваною ухвалою господарський суд вирішив питання про права, інтереси та обов'язки ОСОБА_1, проте до участі у справі не залучив, що відповідно до пункту 4 частини 3 статті 277 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 15.12.2017) є порушенням норм процесуального права, що є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Згідно з положеннями ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Часинами 1, 5 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3 та 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

Так, у випадку, коли господарський суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установить, що право особи, про захист якого вона просить, не порушено, ухвалюється рішення про відмову в задоволенні позову саме з цих підстав, а не через пропуск строку давності.

Якщо ж буде встановлено, що таке право особи порушено, стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі ст.267 Цивільного кодексу України ухвалює рішення, яким відмовляє у позові за спливом позовної давності, а при визнанні причини пропуску цього строку поважною порушене право має бути захищене.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати, насамперед, обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України у справі №П-9/161-16/165 від 12.06.2007, якою вказано про необхідність мати на увазі, що правила про позовну давність відповідно до ст.267 Цивільного кодексу України мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, у позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

З огляду на встановлені порушення щодо здійснення оголошення про проведення аукціону з продажу спірного майна банкрута, враховуючи те, що ОСОБА_1 заявлено заяву про застосування строку позовної давності, колегія суддів вважає, що у задоволенні заяви ліквідатора у частині визнання недійсним аукціону з продажу спірного майна банкрута, оформленого протоколом від 23.04.2010, слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до частини 10 ст. 30 Закону про банкрутство продаж майна банкрута оформляється договорами купівлі-продажу, які укладаються між ліквідатором і покупцем відповідно до законів України.

Згідно з частиною 7 ст.48 Закону про банкрутство кошти, отримані від продажу майна громадянина-підприємця, вносяться на депозитний рахунок нотаріальної контори або нотаріуса.

24.06.2010 між ліквідатором боржника Родзинським А.А. та ОСОБА_4 підписано договір купівлі-продажу квартири №5, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, житловою площею 57,6 кв.м, загальною площею 78,0 кв.м, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Мусієнко О.І. та зареєстровано у реєстрі за №2154, згідно з яким продаж майна здійснюється за 93610,00 грн, які покупець сплатив готівкою повністю, ще до підписання цього договору (а.с.94-а.с.95, том 5).

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що арбітражним керуючим Родзинським А.А. грошові кошти від продажу спірної квартири отримані у повному обсязі, але у порушення норм ст.48 Закону про банкрутство на депозитний рахунок нотаріальної контори або нотаріуса внесені не були. Однак зазначені обставини не можуть бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Згідно із частиною другою статті 16, статтею 215 Цивільного кодексу України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи те, що підставами для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири визначено лише порушення, допущені ліквідатором Родзинським А.А. при проведенні аукціону з продажу майна банкрута, а інших підстав, визначених Цивільним кодексом України або Законом про банкрутство, заявником не зазначено, та, враховуючи те, що у задоволенні заяви ліквідатора у частині визнання недійсним аукціону з продажу майна банкрута відмовлено, у задоволенні заяви у частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна від 24.06.2010, укладеного між арбітражним керуючим Родзинським А.А. (який на дату укладання договору виконував обов'язки ліквідатора ФОП Місюри В.В.) та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Мусієнко О.І. та зареєстрований у реєстрі за №2145 слід відмовити, у зв'язку з чим ухвала місцевого господарського суду у цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.277 Господарського процесуального кодекс України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, у зв'язку з чим ухвала господарського суду Харківської області від 20.03.2017 у справі №Б-39/187-08 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення у справі про відмову у задоволенні заяви ліквідатора про визнання недійсним аукціону з продажу майна банкрута та визнання недійсним договору купівлі-продажу зазначеного майна від 24.06.2010.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 20.03.2017 у справі №Б-39/187-08 скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні заяви ліквідатора про визнання недійсним аукціону з продажу майна банкрута, а саме: квартири №5, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, та визнання недійсним договору купівлі-продажу зазначеного майна від 24.06.2010, укладеного між арбітражним керуючим Родзинським А.А. (який на дату укладання договору виконував обов'язки ліквідатора боржника) та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Мусієнко О.І. та зареєстрований у реєстрі за № 2145, відмовити.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26.02.2018.

Головуючий суддя О.А.Пуль

Суддя В.О.Фоміна

Суддя О.В.Шевель