ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2018 р. Справа № 909/917/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Марка Р.І

суддів Костів Т.С.

ОСОБА_1

секретар судового засідання Мазепа Н.В.

з участю представників:

від позивача: ОСОБА_2;

від відповідача: не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Омега - Стар, б/н від 10.12.2017р. (вх. № 01-05/6071/17 від 21.12.17)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.11.2017р. (суддя Малєєва О.В., повний текст складено 05.12.2017р.)

у справі № 909/917/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега-Стар", м. Івано-Франківськ

про: стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.03.2008р. №0 в розмірі 296 565,16 грн., з яких: 108 586,97 грн. заборгованість по кредиту, 180 573,43 грн. заборгованість по відсотках, 2 029,61 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 375,15 грн. 3% річних по відсотках, 5 000 грн. штраф

В С Т А Н О В И В:

25.09.2017 р. Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега-Стар" про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.03.2008р. №0 в розмірі 296 565,16 грн., з яких: 108 586,97 грн. заборгованість по кредиту, 180 573,43 грн. заборгованість по відсотках, 2 029,61 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 375,15 грн. 3% річних по відсотках, 5 000 грн. штраф.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.08.2011р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком Укрсиббанк та ТОВ Омега-Стар, як позичальником, укладено кредитний договір №0, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпечення та цільового характеру використання грошові кошти у формі поновлювальної кредитної лінії в сумі 250 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі та на умовах, визначених цим договором. Кінцевий термін повернення кредиту 07.03.2013. Вказує, що 08.12.2011 між ПАТ Укрсиббанк та ПАТ Дельта Банк укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ Дельта Банк набуло права вимоги за кредитним договором та відповідними договорами забезпечення. Посилається на те, що позичальник не виконував договірні зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 296 565,16 грн, з яких заборгованість по кредиту - 108 586,97 грн, заборгованість по відсотках 180 573,43 грн, штраф 5 000 грн. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань по сплаті процентів нарахував 3% річних за непогашені проценти у розмірі 375,15 грн, пеню за несвоєчасне повернення процентів 2 029,61 грн. Свою позицію обґрунтовує положеннями ст. 193, 230 ГК України, ст. 525, 526, 612, 625, 1049, 1054 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 30.11.2017р. у справі № 909/917/17 припинено провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега-Стар" про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.03.2008р. №0 в розмірі 108 586,97 грн. заборгованості по кредиту, 86 365,09 грн. заборгованості по відсотках.

Задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега-Стар" про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.03.2008р. №0 в розмірі 101 613,10 грн., з яких 94 208, 34 грн. заборгованість по відсотках, 2 029, 61 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 375,15 грн. 3% річних по відсотках, 5 000 грн. штраф.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега-Стар" в користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованості за кредитним договором від 28.03.2008 №0 в розмірі 101 613,10 грн, з яких 94 208, 34 грн. заборгованість по відсотках, 2 029, 61 грн пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 375,15 грн 3% річних по відсотках, 5000 грн штраф, а також 1 600 грн. судового збору.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд враховував, що Господарським судом Івано-Франківської області у справі №909/1305/14 вже вирішувався спір щодо стягнення з Омега-Стар заборгованості за кредитним договором №0 в розмірі 108 586,97 грн заборгованості по кредиту та 86 365,09 грн заборгованості по відсотках, тому суд першої інстанції дійшов до висновку, що в цій частині провадження у справі слід припинити. Також судом встановлено, що поданий позивачем розрахунок відсотків на відповідність вимогам законодавства та умовам договору позивачем правильно нарахувано 94 208,34 грн відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 108 586,97 грн за період з 09.10.2014р. по 19.09.2017р., виходячи з відсоткової ставки 29%, які визначені умовами договору методом факт/360. Також, суд зазначив, що підлягає до стягнення штраф у розмірі 5000 грн за невиконання позичальником обов'язку надавати банку щоквартально фінансову звітність, а саме за неподання такої звітності до 30.07.2017р., оскільки доказів сплати такого відсутні. Крім того, судом задоволено стягнення 3% річних у розмірі 375,15 грн., та зазначено, що проценти, які передбачені ст. 625 ЦК України за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами, нарахування яких передбачено ст. 1048 ЦК України. Судом також встановлено, що перевіривши правильність нарахування пені, враховуючи визначені умовами терміни сплати процентів, за вказаний період пеня становить 2 884,26 грн, однак, суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, а тому з відповідача належить стягнути пеню у розмірі 2 029,61 грн. Також, судом першої інстанції зазначено, що при поданні даного позову ПАТ "Дельта банк" нарахував пеню на відсотки, які підлягали сплаті в інший період, ніж у справі №909/1305/14. Отже, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з ТОВ "Омега-Стар" в користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором від 28.03.2008р. №0 в розмірі 101 613,10 грн, з яких 94 208, 34 грн заборгованість по відсотках, 2 029, 61 грн пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 375,15 грн 3% річних по відсотках, 5000 грн штраф.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 30.11.2017р. у справі № 909/917/17, відповідач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.11.2017р. скасувати та прийняте нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Свої доводи скаржник аргументує, зокрема тим, що при винесенні рішення судом першої інстанції було неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

При цьому, скаржник стверджує, що враховуючи що рішення господарського суду від 27.10.2015р. у справі № 909/1305/14 між цими ж сторонами, якими вже вирішувався спір щодо стягнення з ТзОВ «Омега-Стар» заборгованості за кредитним договором № 0, включає 86 365, 09 грн. заборгованості по відсотках на момент його ухвалення 27.10.2015р., то при вирішенні даного спору щодо розрахунку заборгованості за відсотками слід обрахувати донараховані відсотки з наступного дня 28.10.2015р., оскільки до цієї дати судове провадження припинено. Таким чином, апелянт стверджує, що періодом нарахування заборгованості по відсотках слід вважати з 28.10.2015р. по 01.09.2017р. Також апелянт зазначає, що у випадку користування позичальником коштами понад встановлений договором строк відсоткова ставка становитиме 29%, тому підвищена відсоткова ставка і є тим способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами та передбачається ст. 625 ЦК України. Крім того, скаржник вказує, що господарським місцевим судом неправомірно застосовано стягнення неустойки, оскільки штраф та пеня уже були стягненні при вирішенні справи № 909/1305/14. Крім того, згідно з ст. 258 ГК України передбачено скорочений строк стягнення неустойки, а саме тривалістю один рік, що є ще однією підставою для не застосування даної міри стягнення.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.12.2017р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Омега - Стар на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.11.2017р. у справі №909/917/17.

12.01.2018р. до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив вих. № 02.3-2492 від 05.01.2018р. (вх. № 01-04215/18 від 12.01.18) на апеляційну скаргу, в якій останній просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки перевіривши поданий позивачем розрахунок відсотків на відповідність вимогам законодавства та умовам договору суд правомірно встановив, що позивач правомірно нарахував 94 208, 34 грн. відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 108 586, 97 грн. за період 09.10.2014р. по 19.09.2017р., виходячи з відсоткової ставки 29%, які визначені умовами договору методом факт/360. Крім того, судом першої інстанції правомірно задоволено 3% річних, штраф та пеню, оскільки суд врахував норми чинного законодавства та дійшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні від 27.02.2018 року представник позивача надав пояснення по суті спору, а також пояснення з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Відповідач участі свого уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, який підтримав свою позицію, розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали справи судами встановлено, що 26.03.2008 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (кредитодавцем), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Омега-Стар" (позичальником) укладено кредитний договір №0.

В додатковій угоді №2 сторони погодили, що для ідентифікації договору можуть застосовуватися як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме №0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме №1.

Відповідно до п.1.1 договору, банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в сумі 250 000 грн в порядку і на умовах, визначених цим договором. Додатком №1 до кредитного договору встановлено графік погашення кредиту, який надалі змінювався відповідно до укладених між сторонами додаткових угод №1, №2.

Згідно з п.1.2 договору передбачено, що надання кредиту здійснюється в термін з 26.03.2008 по 10.03.2011 р.р. Згідно з додатковою угодою №2 кінцевим терміном повернення кредиту встановлено 07.03.2013р.

Як вбачається з умов договору п.1.3.1, за користування кредитними коштами за цим договором визначена процентна ставка в розмірі 14,5% річних, якщо не встановлена інша ставка згідно з умовами цього договору.

За користування кредитними коштами понад встановлений договором строк процентна ставка встановлена у розмірі 29% річних. Такий розмір ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за договором (п.1.3.2). Нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного місяця, методом факт/360 відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства (п. 1.3.4). Позичальник зобов'язується сплачувати проценти у строк з 01 по 10 число (включно) кожного місяця наступного за тим, за який було нараховано банком такі проценти за користування кредитом. При цьому, якщо останній день строку сплати процентів або дата остаточного повного повернення кредиту припадає на вихідний, святковий або неробочий день, в такому випадку останнім днем є строку сплати процентів вважається перший робочий день, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем (п. 1.3.5).

При цьому кредитним договором передбачено обов'язок позичальника самостійно надавати банку протягом дії цього договору щоквартально до 30 числа першого місяця, наступного за звітним кварталом баланс позичальника з розшифровкою статей балансу, частка яких за сумою складає більше 10% валюти балансу; звіт про прибутки та збитки позичальника; банківську довідку про рух коштів за поточними рахунками позичальника в інших банках за звітний період; довідку про відсутність/наявність заборгованості позичальника за кредитами в інших банках, де у позичальника відкриті поточні рахунки; перелік сум та контрагентів, дебіторської та кредиторської заборгованості на звітну дату; довідку з інформацією про реквізити усіх рахунків, відкритих позичальником в інших банках, як на момент укладення цього договору, так і відкритих позичальником протягом дії цього договору. Факт надання позичальником до банку бухгалтерської та податкової звітності підтверджується відміткою відповідної посадової особи банку на супровідному листі або копіях наданих документів із проставлянням дати їх надання (п. 4.3).

Відповідно до п.7.1 договору, за порушення позичальником термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій, встановлених договором, банк має право вимагати від позичальника, а позичальник при цьому має зобов'язаний сплатити банку додатково до плати за кредит пеню з розрахунку 16% від суми зазначеної простроченої заборгованості (суми кредиту та/або процентів по кредиту та/або комісій), розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості за методом факт/360 (метод факт/360 передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України.

Відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, ст. 611 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити банку неустойку за порушення своїх зобов'язань (в тому числі і за порушення термінів виконання зобов'язань), встановлених п. 4.3, 4.4., 4.5, 4.7 цього договору. Розмір зазначеної в цьому пункті договору неустойки встановлюється рівним 5 000 грн (п. 7.6).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до рішення від 27.10.2015р. у справі №909/1305/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега-Стар" з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором №0 станом на 09.10.2014р. в розмірі 222 251,84 грн, з яких 108 586,97 грн заборгованості за кредитом, 11 899,32 грн пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 88 070,31 грн відсотків за кредитом, 8 695,24 грн пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 5000,00 грн штраф.

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вищенаведені факти, вважаються встановленими і не потребують повторного доказування.

Крім того, місцевим господарським судом також встановлено, що внаслідок укладення 08.12.2011р. між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ "Дельта Банк" набув відповідно до ст. 514 ЦК України право вимоги по кредитному договору №0 до ТОВ Омега-Стар.

Аналізуючи зазначені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що Господарський суд Івано-Франківської області у справі №909/1305/14 вже вирішив спір щодо стягнення з Омега-Стар заборгованості за кредитним договором №0 в розмірі 108 586,97 грн заборгованості по кредиту та 86 365,09 грн заборгованості по відсотках, тому враховуючи зазначене в цій частині провадження у справі підлягає припиненю.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов до правомірного висновку щодо розгляду позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором по відсотках в розмірі 94 208,34 грн, 2 029, 61 грн пені за несвоєчасне повернення відсотків, 375,15 грн 3% річних по відсотках, 5000 грн штрафу

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статей 526, 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

За приписами частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (частина 3 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Як правомірно встановлено судом першої інстанції, позивачем надано належний розрахунок по процентах, 3 % річних, штрафу, пені за період з 09.10.2014р. по 19.09.2017р.

В матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про добровільне чи примусове погашення боргу, розмір якого встановлений у рішенні суду у справі №909/1305/14.

Як вбачається з умов договору, сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту 07.03.2013р. та встановили підвищену відсоткову ставку 29%, яка застосовується у випадку користуванням кредитними коштами понад встановлений договором строк. Таким чином, враховуючи наведене, застосування підвищеної ставки для розрахунку процентів є обґрунтованою.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, щодо правомірного нарахування позивачем відсотків на відповідність вимогам законодавства та умовам договору у сумі 94 208, 34 грн. на наявний борг в розмірі 108 586, 97 грн., за період з 09.10.2014 по 19.09.2017, виходячи з відсоткової ставки 29%, які визначені умовами договору методом факт/360.

Також, умовами договору передбачено штраф у розмірі 5000 грн за невиконання позичальником обов'язку надавати банку щоквартально фінансову звітність (п.7.6), оскільки в матеріалах справи відсутні докази виконання вищезазначеного обовязку до 30.07.2017р. то такі позовні вимоги є підставними. Щодо твердження апелянта, що даний штраф уже було стягнуто рішенням Господарського суду Івано-Франківської області № 909/1305/14, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що штраф у справі № 909/1305/14 стягувався за інший період ненадання фінансової звітності позичальником банку.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з позовних вимог, позивач заявив до стягнення 375, 15 грн 3% річних по нарахованих відсотках. Перевіривши правильність нарахування 3 % річних, враховуючи визначені умовами терміни сплати процентів, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що за вказаний період їх розмір становить 4 029, 26 грн, однак суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, а тому до стягнення з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 375,15 грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено в частині стягнення 3 % річних у сумі 375, 15 грн.

При цьому, відповідач посилається на те, що нарахування 3% річних є необґрунтованим, оскільки сторони в договорі обумовили інший розмір процентів.

Однак, проценти, які передбачені ст. 625 ЦК України за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами, нарахування яких передбачено ст. 1048 ЦК України.

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання (п.п. 6.1., 9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

У відповідності до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому в ч. 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, позивачем заявлено до стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів на суму 2 029,61 грн. Перевіривши правильність нарахування пені, враховуючи визначені умовами терміни сплати процентів, місцевий господарський суд встановив, що за вказаний період пеня становить 2 884,26 грн., однак, суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, а тому до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 2 029,61 грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено в частині стягнення пені у сумі 2 029,61 грн.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача, щодо подвійного стягнення пені за одне й те саме правопорушення є безпідставними, оскільки при поданні даного позову ПАТ "Дельта банк" нарахував пеню на відсотки, які підлягали сплаті в інший період, ніж у справі №909/1305/14. Крім того, щодо пені не підлягає застосуванню позовна давність, позаяк, позивач здійснює її нарахування відповідно до ст. 232 ГК України та в межах річної позовної давності.

Таким чином, судова колегія погоджується з правомірним висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованість за кредитним договором від 28.03.2008 №0 в розмірі 101 613,10 грн, з яких 94 208, 34 грн заборгованість по відсотках, 2 029, 61 грн пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 375,15 грн 3% річних по відсотках, 5000 грн штраф.

З огляду на наведене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що скаржником у справі не доведено обставини на які він покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно із ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 30.11.2017р. в справі за номером 909/917/17 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Омега - Стар, б/н від 10.12.2017р. - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст.287,288 ГПК України.

3. Повний текст постанови оформлено і підписано відповідно до вимог ст.282 ГПК України 28.02.2018 року.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Костів Т.С.

Суддя Галушко Н.А.