КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2018 р. Справа№ 910/17221/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2017 у справі №910/17221/17 (суддя Паламар П.І., м. Київ, повний текст складено - 27.11.2017) за позовом приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" до приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про відшкодування шкоди у розмірі 85 298,56 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" страхового відшкодування в сумі 85 298,56 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.11.2017 у справі №910/17221/17 позов задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 68038,85 грн. страхового відшкодування; у задоволенні решти вимог відмовлено.

При ухваленні даного рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння шкоди водієм автомобіля "Опель", державний номер НОМЕР_1, цивільно-правова відповідальність власника якого на момент виникнення ДТП була застрахована ПрАТ "Київський страховий дім".

При цьому, суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги на суму 68 038,85 грн., виходив з того, що заявлена позивачем сума підлягає зменшенню на суму податку на додану вартість у розмірі 17259,71 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2017 у справі №910/17221/17 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на необґрунтованість висновку суду першої інстанції про те, що за відсутності доказів отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту, сума відшкодування розміру оціненої шкоди підлягає зменшенню на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, оскільки ремонт пошкодженого автомобіля не проводився з огляду на його фізичне знищення.

Також, скаржник посилається на лист Державної податкової адміністрації України від 21.08.2009 р. №10143/5/16-1516, згідно якого при виплаті страхових платежів безпосередньо потерпілим податок на додану вартість не нараховується і окремим рядком не виділяється.

Сторони своїм правом на участь представників у даному судовому засіданні не скористались, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належнім чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми в даному судовому засіданні від сторін до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення сторін, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині присудженої до стягнення суми страхового відшкодування, з наступних підстав.

Між приватним акціонерним товариством "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" (страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інвельта" (страхувальник) 07.10.2015 укладено Договір страхування транспортного засобу №3344130, застрахованим майно згідно якого є автомобіль "Тойота", державний номер НОМЕР_2.

На перехресті проспекту Алішера Навої та бульвару Перова 11 травня 2016 р. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів "Тойота", державний номер НОМЕР_2, що належить товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Інвельта", під керуванням ОСОБА_3, та "Опель", державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_5

Внаслідок зазначеної вище ДТП застрахований у позивача ТЗ отримав механічні пошкодження.

Вказане встановлено довідкою Управління патрульної поліції у м. Києві про дорожньо-транспортну пригоду № 92073879 від 11 травня 2016 р. та постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 р. у справі № 755/8629/16-п.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 р. у справі № 755/8629/16-п ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № 09/06/16 від 1 липня 2016 р., складеного Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Тойота", державний номер НОМЕР_2, складає 257 530, 12 грн., а ринкова вартість транспортного засобу на момент ДТП - 226 652,70 грн.

Відповідно до порталу АвтоОнлайн була встановлена залишкова вартість пошкодженого транспортного засобу, яка складає 98 000 грн.

Позивачем було складено страховий акт №1976/10 від 04.07.2016, згідно якого сума виплати страхового відшкодування складає 86 298, 56 грн. (226 652,70 грн. (ринкова вартість автомобіля на момент ДТП) - 98 000 грн. (залишкова вартість пошкодженого транспортного засобу) = 128 652, 70 грн. х 0,79 (коефіцієнт пропорційності) - 1800 грн. (франшиза) - 13 537,07 грн. (сума знецінення).

Виконуючи взяті на себе зобов'язання за договором страхування, на підставі поданої страхувальником заяви про виплату страхового відшкодування та страхового акту, позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 86 298, 56 грн., що підтверджується платіжними дорученнями.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Опель", державний номер НОМЕР_1, на момент скоєння ДТП була застрахована приватним акціонерним товариством "Київський страховий дім" згідно із полісом АЕ №9118312, що підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ, наданої позивачем до суду першої інстанції.

При цьому, згідно вказаного Полісу ліміт відповідальності по майну становить 100 000 грн., розмір франшизи - 1 000 грн.

Предметом даного позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача 85 298, 56 грн. страхового відшкодування (86 298, 56 грн. - сплачене позивачем на користь потерпілої особи страхове відшкодування - 1 000 грн. - франшизи).

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги на суму 68 038,85 грн., виходив з того, що заявлена позивачем сума підлягає зменшенню на суму податку на додану вартість у розмірі 17259,71 грн.

Колегія суддів із наведеним висновком не погоджується та вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає зміні в частині присудженої до стягнення суми страхового відшкодування, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Такими законами, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

У Законі України "Про страхування" встановлено види обов'язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9 ч. 1 ст. 7). Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Як вже вказувалося, згідно звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № 09/06/16 від 1 липня 2016 р., складеного Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Тойота", державний номер НОМЕР_2, складає 257 530, 12 грн., а ринкова вартість транспортного засобу на момент ДТП - 226 652,70 грн.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Враховуючи те, що вказаним Звітом було встановлено перевищення витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу його вартості до дорожньо-транспортної пригоди, застрахований позивачем транспортний засіб "Тойота", державний номер НОМЕР_2 вважається фізично знищеним.

Відповідно до порталу АвтоОнлайн була встановлена залишкова вартість пошкодженого транспортного засобу, яка складає 98 000 грн.

Згідно п. 30.2 ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Позивачем, з урахуванням вказаних вимог Закону та умов укладеного договору добровільного страхування було сплачено потерпілій особі 86 298, 56 грн. страхового відшкодування.

Отже, відповідач в свою чергу зобов'язаний відшкодувати позивачу сплачену ним потерпілій особі суму страхового відшкодування .

Однак, спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відтак, позивачем обґрунтовано пред'явлено до стягнення з відповідача суму страхового відшкодування за мінусом 1 000 грн. франшизи у розмірі 85 298,56 грн.

При цьому, висновок місцевого господарського суду з про те, що заявлена позивачем до стягнення сума підлягає зменшенню на суму податку на додану вартість у розмірі 17259,71 грн., є неправильним з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції, пославшись на вимоги п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у оскаржуваному рішенні зазначив, що за відсутності доказів отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту, сума відшкодування розміру оціненої шкоди підлягає зменшенню на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Разом з тим, поза увагою місцевого господарського суду залишилася обставина повної конструктивної загибелі застрахованого позивачем транспортного засобу, отже відповідно його відновлення є технічно неможливим та економічно невигідним, а тому документальне підтвердження факту оплати проведеного ремонту є неможливим через його нездійснення.

Крім цього, згідно п.п. 3.2.3 п. 3.2 ст. 3 Закону України "Про податок на додану вартість" надання послуг із страхування не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість.

При цьому, Державною податковою адміністрацією України (лист від 21.08.2009 р. №10143/5/16-1516) з посиланням на вказані положення ст. 3 Закону України "Про податок на додану вартість" надано роз'яснення щодо порядку врахування страховою компанією сум податку на додану вартість при проведенні розрахунку розміру страхового відшкодування, згідно якого при виплаті страхових платежів безпосередньо потерпілим податок на додану вартість не нараховується і окремим рядком не виділяється.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було необґрунтовано зменшено заявлену позивачем до стягнення суму страхового відшкодування на суму податку на додану вартість у розмірі 17259,71 грн., а тому оскаржуване рішення підлягає зміні в наведеній частині та позовні вимоги відповідно підлягають задоволенню в повному обсязі.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом було необґрунтовано зменшено заявлену позивачем до стягнення суму страхового відшкодування на суму податку на додану вартість, що призвело до невірних висновків в частині задоволення позовних вимог у меншому аніж є обґрунтованим розмірі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині присудженої до стягнення суми страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2017 у справі №910/17221/17 задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2017 у справі №910/17221/17 змінити в частині присудженої до стягнення суми страхового відшкодування.

3. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

« 1. Позов приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" до приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про відшкодування шкоди у розмірі 85 298,56 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37-41, код 25201716) на користь приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А, код 13490997) 85 298 грн. 56 коп. страхового відшкодування та 1600 грн. витрат по оплаті судового збору.».

4. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37-41, код 25201716) на користь приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія "АСКА" (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 97-А, код 13490997) 1 760 грн. судового збору за апеляційною скаргою.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 22.02.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

Л.Г. Сітайло