КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2018 р. Справа№ 910/21281/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пашкіної С.А.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017р.

у справі № 910/21281/16 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3

про стягнення 41 752,08 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про стягнення 41 752,08 грн., з яких відшкодування шкоди в розмірі 40 757,08 грн. та 995,00 грн. витрат за послуги аварійного комісара.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі ст.ст. 22, 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивачем виплачено відшкодування власнику пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді (ДТП) автомобіля марки Dacia, д.н.з. НОМЕР_3, а тому, відповідно до п. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України та п. 38.2.3 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивач отримав право зворотної вимоги до відповідача як страховика, яким станом на момент ДТП було застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу винного у скоєнні ДТП.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2017р. у справі №910/21281/16 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат в сумі 39 757,08 грн., витрати за послуги аварійного комісара у розмірі 995,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 336,66 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у позові повністю.

На думку апелянта, у даній справі між сторонами склалися правовідносини суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», проте судом першої інстанції визначено вимоги даного позову як регресні, у зв'язку з чим не вірно встановлено початок перебігу позовної давності та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про сплив такого строку.

Крім цього, скаржник вказував, що договір (поліс) цивільно-правової відповідальності між ним та власником транспортного засобу (ТЗ) на час скоєння ДТП не набрав чинності та не діяв, а тому відсутні підстави для стягнення заявленої суми відшкодування.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2018р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий суддя), Мартюк А.І., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи на 08.02.2018р.

Відповідач та третя особа до судового засідання, що відбулось 08.02.2018р., не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 14.11.2013р. ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом (ТЗ) Skoda, державний номерний знак (д.н.з.) НОМЕР_5, здійснив зіткнення з ТЗ Daewoo, д.н.з. НОМЕР_2, з ТЗ Dacia, д.н.з. НОМЕР_3, та з ТЗ Mazda, д.н.з. НОМЕР_4., внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 25.12.2013р. у справі №761/31140/13-п.

Відповідно до звіту №484 про оцінку автомобіля, складеного 03.02.2014р. суб'єктом оціночної діяльності Фізичною особою-підприємцем Кузьміком Сергієм Павловичем вартість відновлюваного ремонту ТЗ Dacia, д.н.з. НОМЕР_3, у зв'язку з пошкодженням ТЗ у ДТП складає 62 460,52 грн., ринкова вартість автомобіля становить 59 287,32 грн., а вартість автомобіля у пошкодженому стані - 18 530,24 грн.

Згідно до п.п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Відповідно до положень п.п. 30.1, 30.2 ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, з огляду на викладені положення Закону, відповідний ТЗ вважається фізично знищеним та його власнику підлягає відшкодуванню різниця між вартістю ТЗ до та після ДТП, тому сума відшкодування складає 40 757,08 грн.

Як вказував позивач, шкода винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. На дату скоєння цієї пригоди не було встановлено, що ОСОБА_3 (винна особа) застрахований відповідно до вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

17.01.2014р. за заявою ОСОБА_4 - власника пошкодженого ТЗ Dacia, д.н.з. НОМЕР_3 позивач здійснив регламентну виплату представнику потерпілого у розмірі 40 757,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1/1-22716 від 12.03.2014р. Також позивачем були понесені витрати у розмірі 995,00 грн., у зв'язку із залученням в порядку п. 40.3 ст. 40 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" аварійного комісара, що підтверджується платіжним дорученням №737 від 11.02.2014р.

З метою досудового врегулювання спору МТСБУ звернулося до винної у спричиненні ДТП особи - ОСОБА_3 з вимогою компенсувати понесені витрати, пов'язані з відшкодуванням позивачем матеріальної шкоди ОСОБА_4 у загальному розмірі 41 752,08 грн.

08.04.2014р. ОСОБА_3 листом повідомив позивача про те, що його цивільно-правова відповідальність як власника ТЗ на час настання ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" на підставі полісу №АС/8568409, а тому всі виплати, що стосуються відшкодування шкоди покладено на дану страхову компанію.

Відповідно до п. 38.2.3 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов'язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом.

Нормами частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Skoda, д.н.з. НОМЕР_5 застрахована у відповідача згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8568409 (франшиза - 1 000,00 грн., ліміт відповідальності за шкоду - 50 000,00 грн.).

Якщо цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, останній стає відповідальною особою, адже внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за завдану застрахованою ним особою шкоду. Він бере на себе всю відповідальність за свого страхувальника за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоди, оскільки застрахував такий страховий ризик, як відповідальність за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду.

Твердження апелянта про застосування до спірних правовідносин у даній справі норм матеріального права суброгації, а саме статті 993 ЦК України та статті 27 ЗУ «Про страхування», є помилковими, оскільки у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання; у такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У даній справі позивачем було виплачено страхове відшкодування потерпілому за страховика винної особи, про якого не було відомо МТСБУ. Отже, з виплатою відшкодування у МТСБУ припинилось зобов'язання перед потерпілим та виникло право регресу до винної особи, або його страховика.

Заперечуючи проти позову, скаржник зазначав, що згідно зі ст. 983 Цивільного кодексу України та ст. 18 Закону України "Про страхування" договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу. Оскільки перший платіж за договором (полісом) №АС/8568409 внесено страхувальником лише 08.04.2014р., то відповідний договір набрав чинності саме 08.04.2014р., а відтак станом на момент ДТП (14.11.2013р.) цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 не була забезпечена у відповідача.

Такі доводи відповідача судова колегія вважає хибними з наступних підстав.

За приписами ст. 983 Цивільного кодексу України та ст. 18 Закону України "Про страхування" договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Відповідно до ст. 18 ч. 2 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом. сертифікатом), що є формою страхування. Тобто видача страхувальнику поліса засвідчує факт укладання договору страхування цивільно-правової відповідальності.

З пункту 10 полісу №АС/8568409 вбачається, що страховий платіж у розмірі 709,46 грн. сплачений страхувальником 12.11.2013р., дата укладення договору - 12.11.2013р. Договір підписаний сторонами, скріплений печаткою відповідача та недійсним в судовому порядку не визнаний.

Посилання апелянта на Акти виконаних робіт за період з 28.03.2014р. по 08.04.2014р., а також звіти каси операційної зали ПАТ "УТСК" до уваги не приймаються, оскільки стосуються обліку операцій, пов'язаних з виконанням договору доручення №638/Ю від 24.04.2013р., стороною якого страхувальник не є.

Окрім цього, довідка про ДТП №93001399, в якій зазначено про відсутність у третьої особи страхового полісу складається з пояснень ОСОБА_3 і не є безспірним доказом відсутності у нього страхового полісу.

Враховуючи наведене, договір (поліс) №АС/8568409 станом на момент ДТП (14.11.2013р.) був чинним, тож позивач, здійснивши регламентну виплату на користь потерпілої особи, отримав право на регресний позов до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія".

Твердження апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності на заявлення вимог підлягають відхиленню.

В обґрунтування заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності відповідач зазначав, що шкода, про відшкодування якої позивачем ставиться питання в рамках даної справи, була завдана в результаті ДТП, що сталася 14.11.2013р., тоді як з позовом позивач звернувся 25.11.2016р., тобто з пропуском встановленого для цього трирічного строку позовної давності.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зі змісту частини 6 ст. 261 Цивільного кодексу України випливає, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Отже, з урахуванням зазначеного моментом початку позовної давності для регресної вимоги МТСБУ в правовідносинах буде день виконання основного зобов'язання і фактично день припинення цього зобов'язання належним виконанням - день проведення позивачем виплати страхового відшкодування третій особі (потерпілому в деліктному зобов'язанні), тож твердження апелянта стосовно початку перебігу позовної давності від дня настання страхового випадку (ДТП) не ґрунтуються на нормах законодавства.

Як свідчать обставини справи, позивачем здійснено виплати представнику потерпілого у розмірі 40 757,08 грн. (платіжне доручення №1/1-22716 від 12.03.2014р.) та 995,00 грн. витрат, у зв'язку із залученням аварійного комісара (платіжне доручення №737 від 11.02.2014р.). Таким чином, строк позовної давності по зобов'язанням спливає 12.03.2017р та 11.02.2017р. відповідно.

Позивач з позовом звернувся 21.11.2016р. (відмітки суду першої інстанції), тож строк позовної давності пропущено не було, а тому заява відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності не підлягала задоволенню.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму відшкодування розмірі 39 757,08 грн. (з урахуванням франшизи) і 995,00 грн. витрат на послуги аварійного комісара.

Доводи скаржника правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017р. у справі № 910/21281/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017р. у справі № 910/21281/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/21281/16 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді С.А. Пашкіна

А.І. Мартюк