ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

28.02.2018

Справа №903/70/18

За заявою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ЛЕВІ»

про

забезпечення позову

у справі

№903/70/18

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ЛЕВІ»

до

1) Державного підприємства «Волиньвугілля»

2) Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

про

визнання незаконними та скасування наказів Міністерства

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

без виклику та участі сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ЛЕВІ» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Волиньвугілля» та Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №550 від 21 серпня 2015 року «Про створення ДП «Шахта №9 «Нововолинська» шляхом виділу;

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №74 від 20 січня 2018 року «Про затвердження Статуту Державного підприємства «Шахта №9 «Нововолинська».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказами Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №550 від 21 серпня 2015 року та №74 від 20 січня 2018 року було вирішено виділити зі складу Державного підприємства «Волиньвугілля» Відокремлений підрозділ «Шахта №9 «Нововолинська» та створити на його базі Державне підприємство «Шахта №9 «Нововолинська», а також затверджено його Статут.

Позивач вказуючи на те, що на підставі Договорів про відступлення права вимоги №01/12-16 від 01.12.2016 р. та №02/01-17 від 14.02.2018 р. є кредитором Державного підприємства «Волиньвугілля» вважає, що дії відповідачів з виділення активів боржника в окреме державне підприємство порушують його права, як кредитора, оскільки призведе до істотної зміни обставин, якими керувався позивач при укладенні господарських договорів з набуття права вимоги до Державного підприємства «Волиньвугілля».

Разом з позовною заявою, позивачем через відділ діловодства суду на підставі ст. ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд:

- до набрання рішенням по справі законної сили зупинити дію наказів Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №550 від 21 серпня 2015 року «Про створення ДП «Шахта №9 «Нововолинська» шляхом виділу та №74 від 20 січня 2018 року «Про затвердження Статуту Державного підприємства «Шахта №9 «Нововолинська»;

- до набрання рішенням по справі законної сили заборони будь-яким суб’єктам державної реєстрації, які визначені Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань» проводити державну реєстрацію Державного підприємства «Шахта №9 «Нововолинська».

В обґрунтування поданої заяви позивач посилається на те, що створене наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №550 від 21 серпня 2015 року Державне підприємство «Шахта №9 «Нововолинська» стане правонаступником прав та обов’язків Державного підприємства «Волиньвугілля», що зменшить вартість майна Державного підприємства «Волиньвугілля» та призведе до виникнення негативних правових наслідків для кредиторів відповідача 1, які не надавали згоди на зміну боржника за своїми вимогами. У зв’язку із цим, як зазначає позивач, рішення у даній справі не буде мати суттєвого юридичного ефекту і позивачу доведеться вживати додаткових заходів для стягнення заборгованості.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд відмовив в її задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Однак, саме лише посилання заявника на відповідні обставини, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, обов’язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як зазначає позивач, невжиття заходів забезпечення позову у даній справі суттєво ускладнить стягнення заборгованості з відповідача 1 на користь позивача.

Проте, предмет спору у даній справі (визнання незаконними та скасування наказів Міністерства про створення державного підприємства) жодним чином не пов'язаний із фактом стягнення заборгованості з відповідача 1 за господарсько-правовими угодами.

Крім того, не є підставою для застосування заходів забезпечення позову доводи позивача про відсутність надання ним згоди на заміну боржника за своїми вимогами. Порядок заміни боржника (відповідача 1) у зобов’язанні за угодою, укладеною позивачем з іншою юридичною особою, не стосується предмету спору у даній справі.

Також, у заяві про забезпечення позову позивач виклав вимогу про зупинення дії наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №550 від 21 серпня 2015 року, в той час як кредитором у зобов’язанні із участю відповідача 2 позивач став через два роки після прийняття спірного наказу відповідача 2 (за Договором про відступлення права вимоги №02/01-17 від 14.02.2018 р.), а тому доводи позивача щодо унеможливлення виконання рішення суду у даній справі є неспроможними.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що вимоги заявника, щодо заборони невизначеному колу осіб здійснювати державну реєстрацію Державного підприємства «Шахта №9 «Нововолинська» позивачем не обґрунтовані, не конкретизовані, а тому є безпідставними.

Враховуючи вищевикладені обставини, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема з вимог статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої позивачем заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 139, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ЛЕВІ» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набрала законної сили 28.02.2018 р. та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя                                                                                                              В.О. Демидов