ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2018 справа № 905/2657/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: При секретарі судового засідання:ОСОБА_1 (доповідач) ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: не з»явились не з»явились
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ АЗОВСТАЛЬ», м. Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від14.12.2017 р. (повний текст 14.12.2017 р.) ухвалене в м. Харкові
у справі№905/2657/17 (суддя Левшина Г.В.)
за позовом до відповідача: про Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», м. Нікополь, Дніпропетровська область Приватного акціонерного товариства «МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ АЗОВСТАЛЬ», м. Маріуполь, Донецька область стягнення пені в розмірі 524590,37 грн., 3% річних у розмірі 56206,11 грн.
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 р. Публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів», м. Нікополь, Дніпропетровська область звернулось до господарського суду Донецької області з позовом №2017.10.30/64-4016 до Приватного акціонерного товариства «МЕТАЛІРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «АЗОВСТАЛЬ», м. Маріуполь, Донецька область про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 524 590,37 грн. та 3% річних у розмірі 56 206,11 грн. (а.с.3-6).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки №161503/1506162 від 25.12.2015р., внаслідок чого виникли підстави для нарахування пені та 3% річних. Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 193, 230, 265, 267 Господарського кодексу України, ст. ст. 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Донецької області від 14.12.2017 р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Металургійний завод «Азовсталь» на користь Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" пеню в розмірі 262295,19 грн., 3% річних в розмірі 53206,11грн., витрати з оплати судового збору в розмірі 8711,95 грн. (а.с.143-148).

Судова колегія розглянувши матеріали справи, дійшла висновку, що господарським судом в абзаці 2 резолютивної частини рішення від 14.12.2017 р. допущено технічну описку, а саме замість Приватного акціонерного товариства «МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «АЗОВСТАЛЬ» надруковано Публічне акціонерне товариство Металургійний комбінат Азовсталь. В матеріалах справи міститься копія виписки «Відомості державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ)», в якому значиться: Приватне акціонерне товариство «МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «АЗОВСТАЛЬ», ідентифікаційний код 00191158, правовий статус суб»єкта юридична особа, місцезнаходження 87500, Донецька област, місто Маріуполь, Орджонікідзевський район, вулиця Лепорського, будинок 1 (а.с.88). Також на документах, які завірені відповідачем мокрою печаткою значиться «Приватне акціонерне товариство «МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «АЗОВСТАЛЬ». Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана описка, не призвела до прийняття господарським судом Донецької області неправильного рішення, з огляду на те, що розгляд позовної заяви було здійснено саме до Приватного акціонерного товариства "МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «АЗОВСТАЛЬ».

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ АЗОВСТАЛЬ», м. Маріуполь, Донецька область звернулось з апеляційною скаргою №09-10/71 від 26.12.2017 р., в якій останній просить рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2017 р. по справі №905/2657/17 - змінити в частині визначення розміру пені, а саме з урахуванням всіх фактичних обставин справи, виходячи з загальних принципів справедливості, добросовісності та розумності, ст. 3 Цивільного кодексу України, в порядку ст. 233 Господарського кодексу України максимально на 80% зменшити розмір стягуваної суми пені. Задовольнити клопотання про відстрочення виконання рішення до 14.02.2018 р. Судові витрати покласти на позивача (а.с.153-158).

В обґрунтування поданої апеляційної скарги відповідач посилається на вимоги ст.280 Господарського процесуального кодексу України, які на його погляд порушив суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення.

Вказує, на те, що суд при вирішенні питання щодо стягнення неустойки враховує: причини неналежного виконання зобов»язання відповідачем, повне погашення відповідачем основного боргу, майновий стан сторін, а також не ліше майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Також, апелянт вказує на те, що м. Маріуполь (місце знаходження та реєстрації ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» є населеним пунктом в якому проводиться антитерористична операція. Вказана обставина значно ускладнює ведення господарської діяльності ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ». У результаті порушення залізничого сполучення основного джерела постачання сировини, ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» не одноразово опинялося перед загрозою зупинки. З метою забезпечення та стабілізацією обсягів виробництва ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» постійно було змушене нести додаткові витрати на забезпечення доставки сировини та відправки вантажів іншими способами, використовувати більш дороге імпортне вугілля через неможливість забезпечення українським вугіллям, що знаходиться на тимчасово неконтрольованій державою території.

Одначасно, у зв»язку з вказаними вище обставинами, відповідач звертає увагу суду, на те, що збільшилися відстані маршруту перевезення залізничим транспортом. При перевезенні коксу, на теперішній час, за фактичною відстанню 419 км через ст. Камиш-Зоря залізничий тариф щомісяця становить понад 10 мільйонів грн. без ПДВ. Таким чином, різниця по залізничому тарифу тільки за перевезення коксу з АКХЗ (ст.Авдеевка) складає помісячно додаткових 4 мільонів грн. без ПДВ. Внаслідок чого, тільки за перевезення залізничим транспортом ПРАТ «МК «АЗОВСТАЛЬ» вимушено нести додаткові витрати, пов»язані зі сплатою додаткових сум залізничого тарифу у розміру 20 000 000,00 грн. помісячно.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 10.01.2018 р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Чернота Л.Ф., Попков Д.О., Мартюхіна Н.О. (а.с.150).

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 15.01.2018 р. було відкрито апеляційне провадження по справі №905/2657/17, зобов»язано учасників справи до 02.02.2018 р. включно надати до канцелярії суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих документів) надсилання іншим учасникам справи в порядку ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України (а.с.150-151).

02.02.2018 р. на поштову адресу Донецького апеляційного господарського суду від ПАТ «Нікопольський завод феросплавів», м. Нікополь, Дніпропетровська область надійшов відзив на апеляційну скаргу вих.№2018.01.29/56-4016, в якому останній просить апеляційну скаргу ПрАТ «МК АЗОВСТАЛЬ» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2018 р. по справі №905/2657/17 без змін, з додатками (а.с.168) Судова колегія розглянула вищенаведені документи та долучила їх до матеріалів справи.

05.02.2018 р. Донецьким апеляційним господарським судом було винесено ухвалу про призначення розгляду справи на 26.02.2018 р. о 14.15 год. (а.с.167).

Відповідно до п.9 розділу Х1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу в новій редакції (набрав чинності з 15.12.2017р.), справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Указом Президента України №454/2017 від 29.12.2017р. Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах (який набрав чинності 16.01.2018 р. (офіційне опублікування в Офіційному віснику України, 2018, №5) відповідно до пп.6 п.161 розділу XV Перехідні положення Конституції України, ч.3 ст.19, ч.3 ст.26 та п.40 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів було постановлено про ліквідацію, зокрема, Донецького апеляційного господарського суду та утворення Східного апеляційного господарського суду в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Згідно з п.3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Таким чином, Донецький апеляційний господарський суд продовжує здійснювати свої повноваження до утворення апеляційного суду, який забезпечує здійснення правосуддя у відповідному апеляційному окрузі, та до дня опублікування в газеті Голос України повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Керуючись вказаними приписами, апеляційна скарга у межах даної справи розглянута судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими Господарським процесуальним кодексом України в редакції, яка набрала чинності від 15.12.2017р.

Учасники справи (представники сторін) в судове засідання 26.02.2018 р. не зявились, про причини неявки суд не повідомили, своїми правами, передбаченими ст.42 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинної з 15.12.2017 р.) не скористалися. В матеріалах справи містяться поштові повідомлення про вручення, які повернулись на адресу Донецького апеляційного господарського суду (том 2, а.с. 5, 82, том 3, а.с.20). Таким чином, всі учасники справи були належним чином повідомлені про дату час і місце судового засідання.

Пункт 2 ч.3 ст.42 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) зобов'язує сторони зявлятися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою.

Пунктом 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) врегульовано, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін не визнавалась обовязковою судова колегія вважає можливим розглянути справу №905/2657/17 без участі учасників справи.

Відповідно до п.3 ст. 222, ст. 223 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) складено протокол судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. А тому вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з`ясування фактичних обставин справи достатньо доказів, що знаходяться в матеріалах справи №905/2657/17. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено господарським судом, 25.12.215р. між ПАТ «Нікопольський завод феросплавів», м. Нікополь (постачальник), в особі комерційного директора ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності №213-4016 від 11.07.2012 р. з однієї сторони та ПАТ «МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ АЗОВСТАЛЬ», м. Маріуполь (покупець) в особі комерційного директора ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності №09-18/4125 від 19.12.2014 р. з другої сторони було укладено договір поставки №161503/1506162 (далі договір) згідно з умовами якого, постачальник зобовязався поставити та передати у власність покупця, феросплави, протягом строку з 01.09.2016р. по 30.12.2016р. на умовах, у кількості та строки, вказані у специфікаціях до договору, які є його невідємними частинами, а покупець - прийняти та оплатити згідно п.3.4 договору.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що поставка товару здійснюється на умовах СРТ, залізнична станція Сартана Донецької залізниці. Можливе постачання товару на умовах ФСА, склад вантажовідправника, автотранспортом покупця. Партією поставки товару за цим договором є кількість товару, відвантаженого для перевезення за однією залізничною накладною.

Відповідно до п.2.3 договору, датою поставки товару при постачанні залізничним транспортом вважається дата штемпеля на залізничній накладній станції вантажовідправника.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що відповідач здійснює оплату товару, що постачається, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача протягом 30 банківських днів з дати поставки товару.

Згідно п. 3.8 договору при перерахуванні коштів на рахунок постачальника, покупець зобовязаний зазначити Оплата за товар за договором №161503/1506162 від 25.12.2015р., за рахунком-фактури, отриманому покупцем за допомогою факсимільного та/або електронного звязку.

Відповідно до п.7.6 договору, у випадку порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, останній сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період, за кожен день прострочення оплати.

Даний договір набирає чинності 01.09.2016р. та діє до 01.03.2017р. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобовязань за договором, згідно п.8.6. договору.

Вищенаведений договір підписаний сторонами без зауважень та скріплений печатками. Копія договору міститься в матеріалах справи (а.с.11-18).

Також, сторонами до договору поставки №161503/1506162 від 25.12.2015р. було підписано специфікації №1-8, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи ( а.с. 19,20,22,24,26,29,30,32).

На виконання умов договору поставки позивач поставив відповідачу товар за залізничними накладними: №45149820 від 05.12.2016р. (а.с.37), №47990858 від 30.11.2016р. (а.с.44), №45510526 від 17.12.2016р. (а.с.48), №45510591 від 17.12.2016р. (а.с.51) на загальну суму 65130552,88грн.

Відповідач здійснив оплати поставленого товару з порушенням умов договору, що підтверджується платіжними дорученнями, наданими до матеріалів справи (а.с.35, 39-41).

У зв»язку із неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань, позивач звернувся до господарського суду із відповідним позовом.

Частиною 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції), передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідлженні наявних у справі доказів. Жодні др/окази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємній звязок доказів у їх сукупності. Надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Предметом спору у даній справі є стягнення пені та 3% річних договором поставки №161503/1506162 від 25.12.2015р.

Приписами статтей 11, 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в статтях 173-175 Господарського кодексу України.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України та частиною 1ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов'язаний сплатити постачальнику певну грошову суму.

В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які у відповідності до вимог ст.655, ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України також передбачають обов'язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 692 вищенаведеного Кодексу визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

У даному випадку, сторони визначили порядок оплати, за яким покупець зобов'язаний сплатити суму за товар в строк, який визначений в договорі поставки №161503/1506162 від 25.12.2015р., а саме - протягом 30 банківських днів з дати поставки товару.

Таким чином, позивач здобув право вимоги з оплати поставленого товару за залізничними накладними: №45149820 від 05.12.2016р. 19.01.2017р.; №47990858 від 30.11.2016р. 16.01.2017р., №45510526 від 17.12.2016р. 01.02.2017р.; №45510591 від 17.12.2016р. 01.02.2017р.

Частиною 7 ст. 193 Господарського кодексу України та статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Однак, відповідач здійснив оплату поставленого товару з порушенням строку, визначеного у договорі.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку, що відповідач не надав доказів у розімінні ст.ст. 73,74,91 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинної з 15.12.2017 р.) щодо підстав неналежного виконання обов'язку із здійснення платежу за поставлений товар відповідно до умов договору поставки №161503/1506162 від 25.12.2016р. за вищевказаними накладними у встановлений договором термін.

Суд першої інстанції вірно визначив, що неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 наведеного Кодексу.

Приписами статтей 610, 611 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Дані наслідки порушення зобов'язання передбачені і ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України.

Згідно норм зазначених статей у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Віддповідно до пунктів 1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України врегульовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Сторони п. 7.6. договору встановили, що у випадку порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених даним договором поставки, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у відповідному періоді, за кожен день прострочення оплати.

Умовами ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок пені та трьох відсотків річних, правові підстави, період та порядок їх нарахування, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, та вважає, що вказані вимоги у заявлених позивачем розмірах є обґрунтованими.

Доводи апелянта щодо необхідності скасування переглядуваного рішення суду та зменшення розміру пені на 80% відхиляються апеляційним господарським судом з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України суд як орган державної влади управнений діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, право суду при прийнятті рішення на зменшення у виняткових випадках розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, має реалізуватися судом в контексті дотримання ним норм ст.233 Господарського кодексу України та ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, які вимагають дослідження та встановлення наступних обставин: ступінь виконання зобов'язань боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; наявність збитків внаслідок невиконання зобов'язань та співвідношення розміру збитків із розміром стягуваних штрафних санкцій.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що навіть за умов належного доведення стороною у справі означених вище матеріально-правових підстав для застосування зменшення судом розміру стягуваної пені, фактична реалізація такого зменшення при прийнятті рішення залишається правом, а не обов'язком суду.

Збиткова діяльність відповідача, не зумовлює обовязковості зменшення розміру пені на 80%, враховуючи також, що проведення АТО лише частково зачіпає діяльність Приватного акціонерного товариства «МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «АЗОВСТАЛЬ», як юридичної особи. На підтвердження вищенаведеного, в матеріалах справи міститься баланс (звіт про фінансовий стан) відповідача станом на 30.06.2017р. та накази №532 від 12.11.2015р., №605 від 25.12.2015р. про заходи в період зниження обсягів виробництва та погіршення фінансово-економічного стану комбінату.

Окрім того, заявником не було доведено, належних обставини, які вплинули на несвоєчасну оплату за укладеним договором.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції, що з боку відповідача припущено незначне прострочення виконання своїх зобовязань перед позивачем та повністю виконано свої зобовязання з оплати отриманого від позивача товару.

За таких обставин, враховуючи надані до матеріалів справи докази, приймаючи до уваги незначне припущення прострочення при виконанні відповідачем своїх зобовязань перед позивачем, а також відсутність відомостей щодо понесення позивачем у звязку з цим збитків, суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність виняткових підстав для зменшення розміру заявленого до стягнення позивачем розміру пені на 50%, в результаті чого стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 262295,19 грн.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені та стягнення з відповідача: пені в розмірі 262295,19грн., 3% річних в розмірі 53206,11грн.

Щодо вимоги відповідача про відстрочку виконання рішення суду до 14.02.2018 р. судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України.

Відповідно до ст.121 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: -ступінь вини відповідача у виникненні спору; - стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем будь-яких доказів, які б підтверджували викладені у апеляційній скарзі обставини, наявність обставин для відстрочки виконання рішення суду всупереч вимогам 74 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) до матеріалів справи не надано.

Обставини, якими відповідач обґрунтовує вимогу про відстрочку виконання судового рішення, є майже тотожними обставинам, які були враховані місцевим господарським судом при зменшенні заявленого позивачем до стягнення розміру пені. При цьому, відсутність у відповідача необхідних грошових коштів не може бути підставою для відстрочки виконання судового рішення. Таким чином, приймаючи до уваги матеріальні інтереси позивача, вимога відповідача, про відстрочку виконання судового рішення строком до 14.02.2018р. підлягає залишенню без задоволення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують ухвалення оскарженого рішення із порушеннями, які ст.277 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 15.12.2017р.) визначені у якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ «Азовсталь» залишається без задоволення, а рішення господарсчького суду Донецької області від 14.12.2017 р. (повний текст 14.12.2017 р.) - без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України (в новій редакції) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 86, 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції), Положеннями п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у новій редакції) встановлено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Донецький апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ АЗОВСТАЛЬ», м. Маріуполь, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 14.12.2017 р. (повний текст підписано 14.12.2017р.) у справі №905/2657/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 14.12.2017 р. (повний текст підписано 14.12.2017р.) у справі №905/2657/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду у встановленому законом порядку протягом двадцяти днів.

У судовому засіданні 26.02.2018 р. оголошено вступну та резолютивну частину. Повний текст постанови складено та підписано 28.02.2018 р.

Головуючий Л.Ф. Чернота

Судді Д.О.Попков

ОСОБА_3

Надруковано примірників 4:

1 позивачу;

1 відповідачу ;

1 у справу;

1 ГСД О;