УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

м. Київ

23.02.2018Справа №910/1994/18

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

до подання позовної заяви ОСОБА_1, м. Київ

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна юридична лабораторія інтелектуальної власності», м. Київ,

відповідача 2: ОСОБА_2, м. Київ

про визнання договору купівлі-продажу недійсним та відновлення права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на нерухоме майно, а саме нежилі приміщення з №1 по №8 (група приміщень №48) (в літ. А), загальною площею 97,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомості: 000);

- заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо відчуження, обтяження, перереєстрації та будь-яких реєстраційних дій щодо права власності на нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення з №1 по №8 (група приміщень №48) (в літ. А), загальною площею 97,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомості: 000).

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник вказує, що 19.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Національна юридична лабораторія інтелектуальної власності», учасником якого він є, та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень. За твердженнями заявника, вказаний договір було підписано з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна юридична лабораторія інтелектуальної власності» директором товариства з перевищенням останнім повноважень представника юридичної особи, оскільки загальними зборами товариства не приймалось рішення про надання згоди на укладення такого договору. Посилаючись на порушення його корпоративних прав, заявник зазначає про наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу від 19.12.2017 недійсним та повернення ОСОБА_2 відчужених приміщень.

При цьому, необхідність застосування обраних способів забезпечення у вигляді накладення арешту на майно та заборони вчиняти певні дії заявник обґрунтовує тими обставинами, що на теперішній час ОСОБА_2 має право вільного володіння, користування та розпорядження придбаним нею майном, у зв'язку з чим існує реальна вірогідність відчуження цього майна третім особам.

Враховуючи, що заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 було подано до суду до подання позовної заяви, останнім було підтверджено намір звернутись до Господарського суду міста Києва у встановлений строк з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна юридична лабораторія інтелектуальної власності» та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та відновлення права власності на майно шляхом повернення нежилих приміщень у власність товариства.

Відповідно до частини 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, господарський суд зазначає наступне.

За приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позов. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1); забороною відповідачу вчиняти певні дії (п. 2); забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання (п. 4); іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини (п. 10).

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову (ч. 3 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Пунктом 1 частини 1 статті 138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред'явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову (ч. 3 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто, чинний Господарський процесуальний кодекс України, який передбачає порядок забезпечення позову до подання позовної заяви, пов'язує можливість задоволення такої заяви господарським судом до відкриття провадження у справі за наступних умов:

заходи забезпечення позову відповідають предмету позову, який має намір подати заявник, а невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду;

заява про забезпечення позову подана до господарського суду, до юрисдикції якого віднесено розгляд позову, який має намір подати заявник;

заява про забезпечення позову подана до господарського суду з дотриманням правил підсудності, встановлених Господарським процесуальним кодексом України для відповідного позову.

Разом з цим, як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1, спірні відносини виникли між заявником як учасником товариства, самим товариством та фізичною особою ОСОБА_2 у зв'язку з неправомірним, як вказує заявник, відчуженням майна товариства без прийняття загальними зборами учасників рішення про надання згоди на укладення відповідного договору купівлі-продажу. Посилаючись на наведені обставини, заявник вказує на наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення майна товариства.

За приписами частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (п. 1);

справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (п. 3);

справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах (п. 4).

Пунктом 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Господарський суд звертає увагу заявника, що посилання останнього на факт порушення його корпоративних прав не є безумною підставою віднесення спору до корпоративних спорів або спорів, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, оскільки визначальним є характер спірних правовідносин та суб'єктний склад сторін.

У даному випадку спір, про який вказує заявник, не підвідомчий господарському суду, оскільки є таким, що виник при укладанні правочину, стороною якого є фізична особа, яка не є підприємцем.

Наразі, господарський суд роз'яснює заявнику, що позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна юридична лабораторія інтелектуальної власності» та ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та відновлення права власності на майно підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

При цьому, заявник не позбавлений права та можливості звернутись з заявою про забезпечення позову до відповідного загального суду в порядку статей 149-152 Цивільного процесуального кодексу України, який містить аналогічні норми щодо забезпечення позову до подання позовної заяви.

Таким чином, заявник звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позовної заяви, яка не відноситься до суб'єктної юрисдикції господарського суду, у зв'язку з чим господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 136, 138, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили після її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський протягом десяти днів з дня її проголошення (підписання).

Суддя В.В. Князьков