УХВАЛА

про забезпечення позову та зустрічне забезпечення

05.03.2018Справа №910/2503/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Блажівської О.Є.

Розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Нафтова компанія «ЛУКОЙЛ» про забезпечення позову у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «Нафтова компанія «ЛУКОЙЛ»

до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

Відкритого акціонерного товариства «Пушкінський завод»

Товариства з обмеженою відповідальністю «Делфін Індастрі Україна»

про визнання недійсним свідоцтва України на знак для товарів і послуг та зобов'язання вчинити дії, -

без виклику представників учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Нафтова компанія «ЛУКОЙЛ», звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до відповідача-1, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, відповідача-2, Відкритого акціонерного товариства «Пушкінський завод», відповідача-3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Делфін Індастрі Україна» відповідно до якої просить суд:

- визнати недійсним повністю свідоцтво України на знак для товарів і послуг №189846 від 26.08.2014 для всіх товарів і послуг 1, 3, 4, 35 та 42 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг, для яких даний знак зареєстрований;

- зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості щодо визнання недійсним повністю свідоцтва України на знак для товарів і послуг №189846 від 26.08.2014, стосовно всіх товарів і послуг 1, 3, 4, 35 та 42 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність»;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Делфін Індастрі Україна» використовувати (виробництва, зберігання, пропонування до продажу, рекламування та продаж) позначення «LUXOIL», а також інші позначення, схожі до ступеню змішування із знаками для товарів і послуг «LUKOIL» за міжнародною реєстрацією №678644 та «LUKOIL» за міжнародною реєстрацією №699736 майнові права на які належать Публічному акціонерному товариству «Нефтяна компанія «ЛУКОЙЛ».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач стверджує, що він є власником зареєстрованих торговельних марок «LUKOIL» за міжнародною реєстрацією №678644 від 12.05.1997 зареєстрований для товарів і послуг 1, 2, 3, 4, 6, 7, 9, 11, 14, 16, 19, 20, 21, 29, 32, 33, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг та «LUKOIL» за міжнародною реєстрацією №699736 від 08.09.1998 зареєстрований для товарів 4 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг.

У зв'язку з тим, що Державною службою інтелектуальної власності України, правонаступником якої є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України був зареєстрований на Відкрите акціонерне товариство «Пушкінський завод» знак для товарів і послуг «LUXOIL» за свідоцтвом України №189846 від 26.08.2014, яка є, на думку позивача, схожою до ступеня змішування із торгівельними марками Публічного акціонерного товариства «Нафтова компанія «ЛУКОЙЛ» і зареєстрована для таких самих та споріднених товарів і послуг.

Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю «Делфін Індастрі Україна» виготовляються, пропонуються до продажу та продаються товари (моторні мастила), що є товарами, на думку позивача, такими самими з тими, для яких зареєстровані торговельні марки Публічного акціонерного товариства «Нафтова компанія «ЛУКОЙЛ» та які, на думку позивача, незаконно марковані позначеннями, які є схожими до ступеня змішування із Торговельними марками останнього. А тому позивач звертається до суду за захистом прав та інтересів на Торговельні марки за міжнародними реєстраціями №678644 та №699736.

Разом із позовною заявою Публічним акціонерним товариством «Нафтова компанія «ЛУКОЙЛ» через відділ діловодства Господарського суду міста Києва було подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить суд:

- до набрання рішення суду в даній справі законної сили заборонити Відкритому акціонерному товариству «Пушкінський завод» у будь якій спосіб передавати повністю або частково виключні майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України №189846 від 26.08.2014 іншим особам або відмовлятися від наведеного свідоцтва;

- до набрання рішенням суду в даній справі законної сили заборонити Міністерству економічного розвитку і торгівлі України вносити будь які зміни (відомості) до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно власника та статусу знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України №189846 від 26.08.2014 і здійснювати публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Необхідність вжиття зазначених заходів забезпечення позову шляхом заборони Відповідачу-2 вчиняти певні дії відносно спірного свідоцтва позивач обґрунтовує тим, що у відповідності до п.7 ст.16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва може передавати будь-якій особі право власності на знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору. Пунктом 8 ст.16 зазначеного Закону, передбачається право власника свідоцтва надавати будь-якій особі дозвіл (видавати ліцензії) на використання знака на підставі ліцензійного договору.

Таким чином, позивача вважає, що Відповідач-2 може передати будь-якій особі або особам право власності на спірні знаки повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору. В зв'язку із чим, Відповідачем-2 може бути укладений договір про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послу за свідоцтвом України №189846, згідно ст. 1113 Цивільного кодексу України. Позивач стверджує, що існує вірогідність передання Відповідачем-2 виключних майнових прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України №189846. Укладання договорів Відповідачем-2 може призвести, на думку позивача, до необхідності залучення до справи нових учасників процесу та порушення розумних строків розгляду даної справи.

Також, позивач стверджує, що в подальшому неможливість виконання вірогідного рішення суду про задоволення позову буде полягати у тому, що власником або власниками спірного свідоцтва України №189846 на момент винесення судового рішення може вже бути зовсім інша особа чи інші особи, що зробить неможливим припинення порушення прав інтелектуальної власності позивача.

Крім того, позивачем зауважено, що власник спірного свідоцтва у відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» може відмовитися повністю або частково від свідоцтва. В разі такої відмови, в силу ст.22 зазначеного закону, ніхто інший, крім колишнього власника свідоцтва не має право на повторну реєстрацію знаку протягом 3-х років після припинення дії свідоцтва, що зробить також неможливим виконання рішення суду, в разі його задоволення.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до частини 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України встановлено можливість розгляду заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково (ч.5 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, та викладені в ній доводи, дослідивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для вжиття господарським судом заходів щодо забезпечення позову, визначених у наведеній заяві позивача, з огляду на таке.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. В силу приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», судам при здійсненні судочинства необхідно застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту мас бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

За змістом п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно з п.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як зазначає позивач, необхідність вжиття заходів забезпечення позову, викликана тим, що, невжиття даних заходів може призвести на даній стадії судового провадження до наступних наслідків:

- Відкрите акціонерне товариство «Пушкінський завод» може передати іншій особі/особам право власності на спірний знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг;

- Відкрите акціонерне товариство «Пушкінський завод» може укласти ліцензійні договори про передачу права на використання знаків для товарів і послуг за спірним свідоцтвами;

- Відкрите акціонерне товариство «Пушкінський завод» може відмовитися повністю або частково від спірного свідоцтва (ніхто інший, крім колишнього власника свідоцтва не має право в такому випадку на повторну реєстрацію знаку протягом 3-х років після припинення дії свідоцтва;

- Міністерство економічного розвитку і торгівлі України на підставі наданих Відкритим акціонерним товариством «Пушкінський завод» або іншою особою документів, може внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості стосовно власника та статусу знаку для товарів і послуг за свідоцтвами України № 189846 і здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність»;

- розширення кола осіб, прав та інтересів яких стосується вирішення даного спору, призведе до порушення розумних строків розгляду даної справи;

- відмова Відкритого акціонерного товариства «Пушкінський завод» від спірного свідоцтва, або передача спірного свідоцтва іншій особі, призведе в подальшому (у разі задоволення позовних вимог) до неможливості фактичного виконання імовірного рішення суду та позивач буде позбавлений можливості здійснити ефективний захист своїх прав.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову та надати докази наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 лютого 2018 у справі №911/2930/17.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено, що позивач належними доказами обґрунтував причини звернення із заявою про забезпечення позову. У свою чергу, заходи до забезпечення позову, заявлені у заяві, відповідають позовним вимогам, на забезпечення яких позивач просить вжити ці заходи. Не вжиття заходів до забезпечення позову у справі №910/2503/18 може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За таких обставин, враховуючи пов'язаність заходів забезпечення позову з його предметом, ймовірність ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову та невжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача про забезпечення позову.

Відповідно до ч.6 ст.140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

У відповідності до ст.141 Господарського процесуального кодексу України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв'язку із забезпеченням позову. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник в порядку зустрічного забезпечення. Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.

З огляду на викладені норми та враховуючи, що звернення позивачем з даним позовом до суду здійснюється шляхом реалізації не особистого права, а загального, закріпленого в положеннях ч.4 ст.18 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", суд, з метою гарантії захисту особистих майнових прав відповідача-2, які випливають з права володіння спірним свідоцтвом, вважає за необхідне вжити зустрічних заходів забезпечення позову шляхом зобов'язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошові кошти.

Одночасно, позивачем у заяві про забезпечення позову зазначено, що у разі необхідності, останній має можливість здійснити зустрічне забезпечення, шляхом внесення обгрунтованої суми на депозитний рахунок суду.

Дане зустрічне забезпечення у випадку настання обумовлених ч.1 ст.146 Господарського процесуального кодексу України обставин спростить можливість відновлення відповідачем-2 своїх охоронюваних прав або інтересів, порушених внаслідок вжиття відповідних заходів забезпечення позову, шляхом отримання відшкодування збитків, заподіяних таким забезпеченням позову, за рахунок позивача, адже в першу чергу таке відшкодування буде здійснюватися за рахунок коштів зустрічного забезпечення.

В той час, як місцезнаходження сторін даного спору (позивача та відповідача-2 у Російській Федерації), за відсутності відповідного зустрічного забезпечення, може ускладнити чи взагалі унеможливити отримання останнім відповідного відшкодування збитків за настання визначених законодавством підстав для цього.

Визначаючи розмір зустрічного забезпечення суд виходить з наступного.

Так, встановити вартісний показник реалізації права власності на спірне свідоцтво на стадії вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення обмежень в реалізації такого права є неможливим.

В той же час, в силу приписів ст. 247 Господарського процесуального кодексу України спір за даним позовом виходячи із його правової природи не може бути визнаний малозначним, а тому суд вважає за можливе визначити суму відповідного зустрічного забезпечення в межах встановлених такою нормою граничних показників вартісного визначення малозначних спорів, що складає п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначення даної суми є співмірним із вжитим за заявою позивача заходами забезпечення його позову.

З огляду на викладене, з метою гарантії захисту прав і інтересів сторін даного спору на час його вирішення суд вважає за необхідне вжити заходів зустрічного забезпечення шляхом зобов'язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 881 000,00 грн, що становить суму п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на 01.01.2018.

При цьому, суд враховує, що позивач не є резидентом України, а тому з метою забезпечення можливості виконання зустрічного зобов'язання вважає за необхідне визначити альтернативну можливість його виконання шляхом надання банківської гарантії на визначену суму.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 141, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Публічного акціонерного товариства «Нафтова компанія «ЛУКОЙЛ» про забезпечення позову задовольнити.

2. До набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у даній справі:

2.1. заборонити Відкритому акціонерному товариству «Пушкінський завод» (141200, Російська Федерація, Московська область, м.Пушкіно, Ярославскоє шосе, 1, літера 1) у будь якій спосіб передавати повністю або частково виключні майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України №189846 від 26.08.2014 іншим особам або відмовлятися від наведеного свідоцтва;

2.2. заборонити Міністерству економічного розвитку і торгівлі України (01008, Україна, м.Київ, вулиця М. Грушевського 12/2, ідентифікаційний код юридичної особи 37508596) вносити будь які зміни (відомості) до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно власника та статусу знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України №189846 від 26.08.2014 і здійснювати публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

3. Дана ухвала має силу виконавчого документу відповідно до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження».

4. Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з 05.03.2018, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження відповідно до ч.1 ст.144 Господарського кодексу України.

5. Ухвала про забезпечення позову може бути пред'явлена до виконання в порядку передбаченому Законом України "Про виконавче провадження", протягом 3 (трьох) років з наступного дня після набрання ухвалою законної сили.

6. Стягувачем за даною ухвалою є - Публічного акціонерного товариства «Нафтова компанія «ЛУКОЙЛ» (101000, Російська Федерація, Московська область, м.Москва, Срєтєнський бульвар, 11, ідентифікаційний код господарювання: ).

7. Боржником за п.2.1. резолютивної частини даної ухвали є - Відкрите акціонерне товариство «Пушкінський завод» (141200, Російська Федерація, Московська область, м.Пушкіно, Ярославске шосе, 1, літера А, ідентифікаційний код господарювання: )

8. Боржником за п.2.2. резолютивної частини даної ухвали є - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (01008, Україна, м.Київ, вулиця М. Грушевського 12/2, ідентифікаційний код юридичної особи 37508596).

9. Вжити заходи зустрічного забезпечення.

10. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Нафтова компанія «ЛУКОЙЛ» (101000, Російська Федерація, Московська область, м.Москва, Срєтєнський бульвар, 11, ідентифікаційний код господарювання: ) надати зустрічне забезпечення шляхом внесення протягом десяти днів з дня постановлення даної ухвали на депозитний рахунок Господарського суду міста Києва (ідентифікаційний код 05379487; депозитний рахунок №5332, відкритий в Державній казначейській службі України (МФО 820172) грошові кошти у розмірі 881 000 (вісімсот вісімдесят одна тисяча) грн 00 коп або надання банківської гарантії на визначену суму, докази чого надати суду протягом вказаного строку.

11. Звернути увагу позивача Публічного акціонерного товариства «Нафтова компанія «ЛУКОЙЛ» на те, що невиконання вимог п.10 даної ухвали (зустрічного забезпечення) у визначені строки матиме своїм наслідком скасування вжитих заходів забезпечення позову.

12. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України. Оскарження даної ухвали не зупиняє її дії/обов'язковості до виконання.

Суддя О.Є. Блажівська