ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2018 р. Справа № 911/3780/17

Суддя О.В. Конюх, при секретарі судового засідання Бойко О.Ю., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум", м. Київ,

до відповідача фізичної особи-підприємця Чупири Олени Олександрівни, м. Боярка,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "Заммлер Склад", с. Мартусівка Бориспільського району,

про стягнення 20 314,61 грн.

за участю представників:

від позивача: Руденко В.О., довіреність від 22.11.2017 № 31;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 26.12.2017 № 882;

від третьої особи: Задворна Н.М., довіреність від 30.12.2017;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум" звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою №14/12/01 від 14.12.2017 до фізичної особи-підприємця Чупири Олени Олександрівни, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 20 314,61 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.06.2017 між фізичною особою-підприємцем Чупирою Оленою Олександрівною та товариством з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум" укладено договір транспортного експедирування, відповідно до умов якого експедитор зобов'язується організувати перевезення вантажів на умовах, визначених цим договором, а замовник зобов'язується сплатити на користь експедитора встановлену даним договором плату.

Так, 01.06.2017 ТОВ "Марафет Хоум" звернувся з заявкою №6539 до відповідача про перевезення вантажу, яка була прийнята відповідачем та підписана представниками обох сторін.

17.06.2017 вантаж прибув на склад відповідального зберігання в пошкодженому вигляді. Позивачем було проведено дослідження пошкодженого товару та складено акт про списання товару №78 від 21.11.2017, згідно якого сума збитків складає 20 314,61 грн.

Позивачем було направлено відповідачу претензію №08/08/01 від 08.08.2017 щодо відшкодування йому збитків, однак відповідач залишив таку без задоволення.

Ухвалою суду від 14.12.2018 прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №911/3780/17, розгляд справи призначено на 15.01.2018.

09.01.2018 від фізичної особи-підприємця Чупири Олени Олександрівни до господарського суду Київської області надійшов супровідний лист з додатками, в тому числі і відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволені позову повністю.

Свою позицію обґрунтовує тим, що ТТН надана позивачем, містить численні виправлення і записи "від руки" достовірність походження яких викликає сумнів. Крім того ТТН не містить жодних відміток про накладну, як і про будь-які інші супровідні документи про вантаж. Також відповідач наголошує на тому, що акт про списання товару був складений тільки через 5 місяців після ймовірної дати перевезення. Наголошує на тому, що у документах, поданих позивачем до суду, не міститься єдиної інформації про вантаж, зокрема в заявці зазначено "харчові продукти", ТТН - "обладнання", накладній на списання - "косметика", акт про приймання товару - "картонні коробки та шкафи". Зазначене на думку відповідача, свідчить, що вказані документи складались по різних перевезеннях вантажу.

09.01.2018 від товариства з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум" до господарського суду Київської області надійшли письмові пояснення №09/01/02 від 09.01.2018, в яких позивач зазначає, що інформація, що стосується доказів пред'явлення вантажоодержувачем ТОВ "Заммлер Склад" претензій щодо якості отриманого товару, докази відмови вантажоодержувача від прийняття товару, оригіналів актів, складених за участю представників вантажовідправника ТОВ "Марафет Хоум", вантажоодержувача ТОВ "Заммлер Склад" та перевізника "Делівері Авто", що фіксують факт пошкодження або втрати вантажу - відсутня, ТОВ "Заммлер Склад" не надсилало претензій щодо якості отриманого товару, оскільки з вказаною претензією звертався сам позивач.

Також 09.01.2018 товариством з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум" до господарського суду Київської області надійшли ще письмові пояснення №09/01/01 від 09.01.2018, в яких позивач зазначає, що у заявці №6539 від 01.06.2017 було зазначено кількість палетомісць - 10 та загальна вага вантажу -10 тонн, вид вантажу - харчова продукція, що є помилковим, оскільки замовник замовляв перевезення обладнання та парфумерної продукції. Щодо товарно-транспортної накладної №Р047 від 17.06.2017, то зазначення у ній вантажу "обладнання", не є вичерпною інформацією, оскільки крім обладнання за цим перевезенням перевозилась ще й парфумерна продукція.

У накладній на переміщення №1 від 17.06.2017 зазначений вичерпний перелік майна та обладнання, який перевозився з Черкаської області, міста Умань, вул. Європейська, 21 до Київської області, Бориспільський район, село Мартусівка, вул. Мойсеєва, 70 (склад ТОВ "Заммлер Склад" - склад відповідального зберігання ТОВ "Марафет Хоум"). Щодо акту списання ТОВ "Марафет Хоум" №78 від 21.11.2017, то в ньому зазначено перелік майна, який прийшов у непридатний стан у зв'язку з неналежним виконання ФОП Чупира О.О. зобов'язань за договором експедирування. Щодо дат укладення договору та заявки до договору, то позивач зазначає: позивачу у травні 2017 було надано на підпис 2 екземпляри договору та заявка до договору, які були датовані 01.06.2017, позивач підписав ці екземпляри та фотокопію заявки і передав представнику відповідача, а повернувся договір підписаний ФОП Чупирою О.О. вже датований 08.06.2017, але заявка чомусь лишилась датованою 01.06.2017. Також відповідач зазначає, що пошкоджений товар було виставлено на окремому місці на складі відповідального зберігання для виявлення можливих ушкоджень. Пройшов деякий час і значна частина обладнання, яка перевозилась, висохла та стала придатною для подальшого використання. Що ж до парфумерної продукції, то частина просохла і була реалізована, але частина партії парфумерної продукції, що перевозилась, втратила свій товарний вигляд і саме ця частина була списана у відповідності до акту списання №78 від 21.11.2017.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 15.01.2018 ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. Цією ж ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю "Заммлер-Україна"; ухвалено підготовче провадження закрити, призначити справу до розгляду на 05.02.2018.

02.02.2018 від товариства з обмеженою відповідальністю "Заммлер Склад" до господарського суду Київської області надійшли пояснення, в яких ТОВ "Заммлер Склад" зазначає, що між ним (виконавець) та ТОВ "Марафет Хоум" (замовник) був укладений договір надання послуг №08-16/32 від 08.08.2016, відповідно до умов якого замовник доручає, контролює та сплачує, а виконавець зобов'язується надати складські (логістичні) послуги відносно товару замовника, а також послуги із зберігання товару на складі виконавця та перевезення товару до/із магазину замовника.

20.06.2017 за товарно-транспортною накладною №РО47 від 17.06.2017 було доставлено товар у пошкодженому стані, на засвідчення даного факту представниками перевізника (ФОП Чупира О.О.) та вантажоотримувача (ТОВ "Заммлер Склад") було складено Акт приймання-передачі майна та зроблено відповідну відмітку у ТТН у відповідності до п.15.1 -15.6 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Ухвалою суду від 05.02.2018 оголошено перерву в судовому засіданні до 15.02.2018.

Ухвалою суду від 05.02.2018 виправлено описку допущену по тексту мотивувальної частини та у пункті 2 резолютивної частини від 15.01.2018, а саме замість помилково зазначеної назви третьої особи товариство з обмеженою відповідальністю "Заммлер Україна" зазначено вірно - товариство з обмеженою відповідальністю "Заммлер Склад".

В судове засідання 15.02.2018 з'явилися представники позивача, відповідача та третьої особи. Представник третьої особи надала пояснення по суті позову та просила суд його задовольнити.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум", м. Київ (далі - ТОВ "Марафет Хоум") до фізичної особи-підприємця Чупири Олени Олександрівни, м. Боярка (далі - ФОП Чупира О.О.), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю "Заммлер Склад", с. Мартусівка Бориспільського району (далі - ТОВ "Замлер Склад") про стягнення 20 314,61 грн., всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Так, 08.06.2017 між ФОП Чупира О.О. (експедитор) та ТОВ "Марафет Хоум" укладено договір транспортного експедирування від 08.06.2017, відповідно до умов якого:

- експедитор зобов'язується організувати перевезення вантажів на умовах, визначених цим договором, а замовник зобов'язується сплатити на користь експедитора встановлену даним договором плату. Експедитор за свій рахунок може укладати договори на одержання транспортних або допоміжних транспортних послуг від третіх осіб з метою надання таких послуг замовникові (пункт 1.1 договору);

- при наданні послуг сторони договору керуються законодавством України про транспортно-експедиторську діяльність і "Правилами перевезень вантажів автотранспортом", затвердженими Наказом Мінтрансу №363 від 14.10.1997 (зі змінами та доповненнями) ( пункт 1.2 договору);

- експедитор за заявкою на перевезення вантажу (далі - заявка) додаток 1 до цього договору організовує перевезення вантажу автотранспортом за маршрутом, узгодженим між замовником та експедитором (пункт 1.3 договору);

- заявки надсилаються замовником до офісу експедитора будь-яким зручним для сторін способом. Заявка повинна бути обов'язково підписана уповноваженою особою замовника. Замовник обов'язково надає в заявці інформацію щодо ваги, об'єму, виду та вартості вантажу, кількості вантажних місць (палетомісць), додаткових послуг з перевезення, адреси кінцевого пункту призначення вантажу, найменування вантажоодержувача та відомості про контактну особу, відповідальну за прийняття ватажу від імені вантажоодержувача, та вказує повне найменування платника вартості послуг перевезення із контактними особами та номерами їхніх телефонів (пункт 1.4 договору);

- замовник повинен надати (прийняти) вантаж в термін, обумовлений в заявці, і оформити наступні супровідні документи:

ь товарно-транспортну накладну, яку замовник - вантажовідправник виписує в кількості не менше чотирьох екземплярів і засвідчує всі екземпляри підписом і печаткою (штампом). Після прийняття вантажу за кількістю вантажних місць, згідно з товарно-транспортною накладною водій підписує всі її екземпляри з зазначенням дати.

ь вантажоодержувач, при отриманні товару, повинен підписати товарно-транспортну накладну на завірити її своєю печаткою, це підтверджує факт передачі вантажу належному вантажоодержувачу (пункт 2.3 договору);

- вантажоодержувач при отриманні вантажу повинен у присутності водія транспортного засобу, що перевозив вантаж, перевірити цілісність та кількість вантажу. У разі виявлення ушкодження вантажу або його нестачі, вантажоодержувач повинен негайно повідомити замовнику та експедитору про такі пошкодження або нестачу, та обов'язково із водієм транспортного засобу, що здійснював перевезення, скласти акт про прийняття вантажу за якістю та кількістю за формою затвердженою Наказом Мінтрансу №363 від 14.10.1997. У акті відображається стан вантажу, кількість та вартість пошкодженого або відсутнього вантажу. Також для підтвердження факту пошкодження, псування чи втрати вантажу повинні бути залучені аварійні комісари від страхової компанії, які складають необхідні документи для страхової компанії. Якщо вантажодержувач при отриманні вантажу відмовився від складання акту прийняття вантажу за кількістю та якістю, подальші претензії з цілісності та кількості отриманого вантажу експедитором не розглядаються. (пункт 2.6 договору);

- експедитор несе відповідальність за цілісність та якість прийнятого до транспортного експедирування вантажу тільки за умови дотримання вантажовідправником та вантажоодержувачем вимог діючого законодавства регламентуючого перевезення та експедирування вантажів автотранспортом, додержання вантажовідправником прийнятих державних правил і норм щодо упаковки вантажу, а також при умовах виконання замовником зобов'язань передбачених цим договором (пункт 5.1 договору);

- експедитор несе матеріальну відповідальність за збереження вантажу від повної чи часткової втрати, пошкодження чи псування при його перевезенні у розмірі фактичної шкоди, окрім випадків передбачених законодавством України. Розмір шкоди встановлюється виходячи із задекларованої вартості вантажу, але не може перевищувати його фактичної вартості (пункт 5.2. договору);

- експедитор не несе відповідальності за повну чи часткову втрату, пошкодження чи псування вантажу при перевезенні, якщо вище вказане трапилось не з вини експедитора або внаслідок дії форс мажорних обставин (пункт 5.3 договору);

- експедитор не несе відповідальності за цілісність та якість вантажу після передачі його вантажоодержувачу (пункт 5.5 договору);

- вантажовідправник несе відповідальність за достовірність відомостей про: вантаж наданий до перевезення, кінцевий пункт призначення та найменування вантажоодержувача (пункт 5.6 договору);

- цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, або з моменту підписання сторонами заявки та прийняття її експедитором до виконання (пункт 7.1 договору);

За своєю правовою природою укладений сторонами правочин є договором транспортного експедирування. Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, позивач твердить, що звернувся до відповідача із заявкою №6539 про перевезення вантажу автомобільним транспортом, яка була прийнята ФОП Чупирою О.О. та підписана представниками обох сторін. 17.06.2017 вантаж прибув на склад відповідального зберігання в пошкодженому вигляді. При отриманні вантажу було виявлено його замокання, яке трапилось під час перевезення, внаслідок пошкодження цілісності тенту. Даний факт підтверджується записами в товарно-транспортній накладній від 17.06.2017 за реєстраційним номером №РО47, підписаною представниками ФОП Чупира О.О. та ТОВ "Заммлер Склад" та актом приймання передачі майна від 20.06.2017.

Позивач, звернувся до відповідача з претензією №08/08/01 від 08.08.2017 з вимогою відшкодувати вартості пошкодженого при перевезенні вантажу в сумі 259 184,90 грн., однак відповідач суми заподіяного збитку не відшкодував.

В подальшому позивач вказує, що ним було проведено дослідження частини пошкодженого товару та складено акт про списання товару №78 від 21.11.2017, згідно якого сума завданих збитків сягає 20 314,61 грн., які і просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

При цьому позивачем визначено правову природу стягуваної суми як збитки.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч.1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з приписами ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Системний аналіз ст.22, 623 ЦК України та ст. 224, 225 ГК України дозволяє дійти висновку, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна доведеність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) противоправної поведінки; 2) факту та розміру збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Відсутність хоча б одного із вищеперелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Так, підставою для відшкодування збитків є вина особи, яка їх заподіяла, за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями винної особи і самими збитками.

На підтвердження факту надання відповідачем експедиторських послуг та завдання йому збитків під час перевезення вантажу, позивач долучив договір транспортного експедирування від 08.06.2017, заявку №6539 від 01.06.2017, акт приймання передачі майна, ТТН №Р047 від 17.06.2017, акт про списання товарів №78 від 21.11.2017 та претензію від 08.08.2017 №08/08/01.

Відповідно до ч. 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (ч.1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на наведене, суд зазначає наступне.

З долученої позивачем копії заявки №6539 від 01.06.2017 вбачається, що замовником/відправником перевезення є позивач, одержувачем - ТОВ "Заммлер Україна", експедитором - ФОП Чупира О.О., вид продукції (вантажу) - харчова продукція.

У товарно-транспортній накладній №РО47 від 17.06.2017 замовником зазначені ТОВ "Марафет Хоум", перевізником ТОВ "Делівері Авто" (водій ОСОБА_5), вантажоодержувачем ТОВ "Заммлер-Україна", вантаж - обладнання, усього товару відпущено на загальну суму 0 грн. Разом з тим, вказана ТТН підписана не водієм ОСОБА_5, як зазначено в накладній, а водієм ОСОБА_6

ТТН №РО47 від 17.06.2017 не містить жодних посилань про накладну на переміщення №1 від 17.06.2017, як і про будь-які інші супровідні документи про вантаж, в тому числі не містить посилань на договір транспортного експедирування від 08.06.2017, або на заявку №6539.

Відмітка в ТТН про отримання вантажу здійснена не ТОВ «Заммлер-Україна», яке в ТТН та заявці зазначено вантажоодержувачем, а ТОВ «Заммлер Склад».

В накладній на переміщення №1 від 17.06.2017, на яку посилається позивач, як на підтвердження того, який саме товар перевозився під час спірного перевезення та в якій кількості, міститься перелік косметичної продукції всього на суму 259184,90 грн., обладнання (яке зазначено в ТТН) або харчова продукція (яка зазначена в заявці) в накладній відсутні.

Накладна на переміщення №1 від 17.06.2017 підписана в односторонньому порядку позивачем, не містить жодних посилань на договір транспортного експедирування, укладений між сторонами, ані про заявку на перевезення вантажу, погоджену сторонами, а відтак і встановити приналежність вказаної накладної до спірного перевезення та те, що товари за вказаною накладною передавились на перевезення відповідачу, не можливо.

В акті приймання-передачі майна зазначено, що представники ТОВ "Заммлер Склад" в особі ОСОБА_7 та ФОП Чупира О.О. в особі водія ОСОБА_6 склали цей акт на засвідчення того, що ТОВ "Заммлер Склад" прийняв, а ФОП Чупира О.О., передав майно, яке було пошкоджено (замокше), у зв'язку з тим, що транспортний засіб був пошкоджений (розірваний зверху тент з верху та з лівого боку) та стояв з вантажем два дні в місті Умань під час дощу.

В акті зазначено перелік пошкодженого майна: 120 картонних коробок та 17 шкафів.

Вказаний акт від імені ФОП Чупира О.О. підписаний неналежною особою - водієм ОСОБА_6, який мав би підписати Акт безпосередньо як водій відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом, або від імені залученого експедитором перевізника (ТОВ "Делівері-Авто"). Однак доказів того, що ОСОБА_6 уповноважений підписувати документи або вчиняти інші дії від імені експедитора ФОП "Чупира О.О., суду не подано.

Сторони в умовах договору погодили, що у разі виявлення ушкодження вантажу або його нестачі, вантажоодержувач повинен негайно повідомити замовнику та експедитору про такі пошкодження або нестачу, та обов'язково із водієм транспортного засобу, що здійснював перевезення, скласти акт про прийняття вантажу за якістю та кількістю за формою затвердженою Наказом Мінтрансу №363 від 14.10.1997. У акті відображається стан вантажу, кількість та вартість пошкодженого або відсутнього вантажу. Також для підтвердження факту пошкодження, псування чи втрати вантажу повинні бути залучені аварійні комісари від страхової компанії, які складають необхідні документи для страхової компанії. Якщо вантажодержувач при отриманні вантажу відмовився від складання акту прийняття вантажу за кількістю та якістю, подальші претензії з цілісності та кількості отриманого вантажу експедитором не розглядаються. (пункт 2.6 договору).

Відповідно до п. 15.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом України, затверджені Наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 №363 (далі -Правила), у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між Перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4.

Разом з тим, поданий позивачем до суду Акт не відповідає формі, встановленій додатком 4 Правил, а також не містить посилань на відповідну товарно-транспортну накладну.

Пунктом 2.6 Договору встановлено, що у акті має відображатись стан вантажу, кількість та вартість пошкодженого вантажу. Однак наведений в акті перелік пошкодженого майна (120 картонних коробок та 17 шкафів), який неможливо співвіднести ані з договором, ані з заявкою, ані з накладною на переміщення, ані з ТТН, складений без зазначення вартості пошкодженого вантажу.

Щодо акту списання товарів №78 від 21.11.2017, суд зазначає, що по-перше, вказаний документ був складений позивачем в одностронньому порядку через п'ять місяців після спірного перевезення, по друге, зі змісту вказаного акту списання товарів не можливо встановити, товар за якою саме товарно-транспортною накладною списується; по-третє, у акті зазначено, що перевезення здійснювалось на склад підприємства ТОВ "Марафет Хоум", що суперечить відомостям в інших документах, в яких зокрема зазначено ТОВ "Заммлер Склад" та ТОВ «Заммлер-Україна».

Суд зазначає, що Акт приймання передачі майна від 20 травня (червня) 2017 не містить фіксації пошкодження жодної із позицій по акту про списання.

Сторони в умовах договору погодили, що розмір шкоди, нанесеної при перевезенні вантажу, встановлюється виходячи із задекларованої вартості багажу, але не може перевищувати його фактичної вартості. Відповідно до ТТН №РО47 від 17.06.2017 вартість багажу становить 0,00 грн., відповідно до накладної на переміщення від 17.06.2017 №1 вартість товару становить 259 184,9 грн.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що подані позивачем документи складені із суттєвими недоліками та суперечностями, яки унеможливлюють достовірне встановлення факту та розміру збитків, які позивач просить стягнути з відповідача. Відповідно до умов договору вантажовідправник несе відповідальність за достовірність відомостей про: вантаж наданий до перевезення, кінцевий пункт призначення та найменування вантажоодержувача (пункт 5.6 договору).

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.16.1 Правил, перед поданням вантажовідправником або вантажоодержувачем позову на перевізника обов'язково треба пред'явити претензію.

З долученої до матеріалів справи претензії №08/08/01 від 08.08.2017 вбачається, що позивач направляв відповідачу вимогу/претензію про відшкодування збитків, однак, скеровував її на адреси: 07850, Київська область, Бородянський район, смт. Клавдієво-Тарасове, вулиця Леніна, будинок 60 та 01004, місто Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 15/2.

Разом з тим, як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місце проживання ФОП ОСОБА_8 є: 08151, АДРЕСА_1. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позивач скерував відповідачу претензію на неналежну адресу, а відтак, позивач до звернення до суду з позовом не дотримався п.16.1 Правил.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що заявлені позовні вимоги позивачем не доведено у встановленому законом порядку належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, що є підставою відмовити позивачу в позові повністю.

Відповідно до п.2 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати пов'язані з розглядом справи, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові товариству з обмеженою відповідальністю "Марафет Хоум" відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 03.03.2018.

Суддя О.В. Конюх