Суд
УХВАЛА

19 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 8/5009/7735/11

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

розглянувши матеріали заяви Приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт"

про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 30.01.2017 (головуючий суддя - Карабань В.Я., судді Нєсвєтова Н.М., Могил С.К.) у справі № 8/5009/7735/11 Господарського суду Запорізької області

за позовом Бердянського міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області; Приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Профспілок України "Укрпрофоздоровниця"

про визнання недійсним пунктів 6.3, 6.4 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області № 587 від 17.10.2003, визнання права власності та витребування із чужого незаконного володіння спірного майна

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.02.2012 (Попова І.А.) задоволено позовні вимоги Бердянського міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області; Приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 - Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів "Профспілок України "Укрпрофоздоровниця" про визнання недійсним пунктів 6.3, 6.4 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області № 587 від 17.10.2003, визнання права власності та витребування із чужого незаконного володіння спірного майна.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 27.10.2016 (Склярук О.І., Дучал Н.М. Ушенко Л.В.) рішення Господарського суду Запорізької області від 16.02.2012 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.01.2017 (Карабань В.Я., Нєсвєтова Н.М., Могил С.К.) постанову Донецького апеляційного господарського суду від 27.10.2016 залишено без змін.

14.12.2017 Приватне акціонерне товариство "Приазовкурорт" подало до Верховного Суду України заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 30.01.2017 у справі №8/5009/7735/11 Господарського суду Запорізької області.

Зазначену заяву Верховним Судом України передано за належністю до Касаційного господарського суду на підставі підпункту 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції після 15.12.2017).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2018 заяву у справі № 8/5009/7735/11 передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду: Суховий В.Г. - головуючий, Берднік І.С., Міщенко І.С.

Ухвалою Верховного Суду від 15.01.2018 надано Приватному акціонерному товариству "Приазовкурорт" строк для усунення недоліків та зазначено про необхідність надати копії заяви відповідно до кількості осіб, які беруть учать у справі та сплатити судовий збір у встановленому порядку і розмірі.

На адресу Верховного Суду заявником надіслано заяву щодо усунення недоліків, до якої додано копії заяви відповідно до кількості осіб, які беруть учать у справі, докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, а також документи про вартість спірного майна.

Таким чином, Приватне акціонерне товариство "Приазовкурорт" виконало вимоги ухвали про усунення недоліків заяви у повному обсязі.

На обґрунтування підстав для перегляду судового рішення заявником до заяви додано копії постанови Вищого господарського суду України від 02.11.2017 у справі №922/2428/16 та постанови Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі №17/108-11/24.

Обговоривши доводи заяви та дослідивши додані до неї матеріали (з урахуванням усунутих недоліків), колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що подана заява є необґрунтованою та її доводи не підтверджуються доданими до неї матеріалами з таких підстав.

Статтею 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017) передбачено, що рішення господарських судів переглядають Верховним Судом України виключно з підстав, передбачених цією статтею.

При цьому, відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017) підставами для подання такої заяви є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Таким чином, для застосування пунктів 1 та 3 зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України необхідно встановити подібність правовідносин, тобто, що суд касаційної інстанції розглянув справу за подібних до постанови Верховного Суду України чи постанов судів касаційної інстанції предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, проте дійшов інших правових висновків.

У справі № 8/5009/7735/11, в якій подано заяву про перегляд судових рішень, Вищий господарський суд України, переглядаючи у касаційному порядку судове рішення суду апеляційної інстанції у справі за позовом про визнання недійсним пунктів 6.3, 6.4 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області № 587 від 17.10.2003, визнання права власності та витребування із чужого незаконного володіння спірного майна, погодився з висновком апеляційного господарського суду про задоволення заявлених позовних вимог у зв'язку з тим, що таке рішення прийнято без дотримання вимог чинного на той час законодавства, та виходячи з положень пункту 4 частини 1 статті 268 Цивільного кодексу України, дійшов висновку, що на заявлені позовні вимоги не поширюється строк позовної давності.

У справі № 922/2428/16, копію судового рішення в якій надано для порівняння, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору оренди та додаткових угод до нього з підстав невідповідності їх положенням частини 5 статті 63 Закону України "Про освіту". При цьому зазначив, що прокурор звернувся до суду із зазначеним позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України з пропуском строку позовної давності, а Фонд державного майна України, набувши статус позивача, питання про поновлення строку позовної давності не порушував і не надав доказів поважності причин пропуску звернення до суду.

У справі № 17/108-11/24, копію судового рішення в якій також надано для порівняння, Верховний Суд України, скасувавши постанову суду касаційної інстанції і залишивши в силі постанову суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України про визнання недійсним рішення виконавчого комітету, про визнання права власності держави в особі Фонду державного майна України на цілісний майновий комплекс та витребування цього комплексу у власність держави в особі Фонду державного майна України, висловив позицію, що положення закону про початок перебігу строку позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду з позовом про захист інтересів держави в особі будь-якого органу, але не наділяє прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення такого строку за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої він звертається до суду.

Порівняння змісту та висновків зазначеної постанови Вищого господарського суду України та постанови Верховного Суду України зі змістом та висновками постанови Вищого господарського суду України від 30.01.2017, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Таким чином, відсутні передбачені статтею 11121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017) підстави для відкриття провадження у справі № 8/5009/7735/11.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу XI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017), статтями 11116, 11121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України № 192-VІІІ від 12.02.2015), суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у допуску справи № 8/5009/7735/11 до провадження Верховного Суду.

2. Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.