ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.02.2018р. Справа №905/3074/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодистриб'юшн ОСОБА_1»,

м.Київ

до відповідача ОСОБА_2 підприємства «Н-Транс», м.Маріуполь

про стягнення заборгованості в сумі 5662,85 грн.

Суддя Г.В. Левшина

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3-по дов.

від відповідача: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автодистриб'юшн ОСОБА_1», м.Київ позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_2 підприємства «Н-Транс», м.Маріуполь, про стягнення заборгованості в сумі 5662,85 грн., у тому числі основний борг в сумі 4000,58 грн., 12 відсотків річних в сумі 523,47 грн., інфляція в сумі 624,10 грн. та пеня в сумі 514,70 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань на договором поставки №7991-05/2016 від 27.01.2016р., рахунки, накладні, товарно-транспорті накладні.

Відповідач у судові засідання не зявився.

19.02.2018р. до суду надійшов відзив ОСОБА_2 підприємства «Н-Транс», м.Маріуполь на позовну заяву (направлений до суду 16.02.2018р. згідно експрес-накладної №7115).

Відповідно до ч.ч.8, 9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим пятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Як встановлено, ухвалою суду від 26.12.2017р. відповідачу було встановлено строк для надання відзиву на позовну заяву і всіх письмових доказів (які можливо доставити до суду). до 15.01.2018р. Вказана ухвала суду отримана відповідачем 03.01.2018р. (повідомлення про вручення поштового відправлення).

Згідно з ухвалою від 24.01.2018р. відповідачу строк на подання відзиву на позов було визначено до 10.02.2018р. (ухвала отримана відповідачем 30.01.2018р.).

Проте, у встановлений судом строк відзив на позов подано не було.

Згідно із ст.118 Господарського процесуального кодексу України заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги відсутність відповідного клопотання відповідача про поновлення пропущеного строк для подання відзиву на позов, суд залишає без розгляду відзив відповідача на позов з доданими до нього документами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

27.01.2016р. між сторонами був підписаний договір поставки №7991-05/2016, за умовами якого позивач (постачальник) зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставляти покупцю визначені цим договором запчастини та експлуатаційні матеріали, а також виконувати шино-монтажні послуги, а покупець зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором, приймати товар та оплачувати його.

Згідно з п.1.2 договору номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальна кількість, ціна за одиницю товару, що підлягає поставці за цим договором, термін та умови поставки визначаються у рахунках-фактури та товарних накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах та товар, які є невідємною частиною договору та остаточно узгоджується сторонами на кожну конкретну партію товару.

Відповідно до п.1.3 договору загальна сума договору складає суму цін товару, вказану в накладних протягом дії договору.

Згідно п.2.1 договору погодження сторонами кількості, номенклатури, асортименту та ціни товару відбувається за їх взаємною згодою шляхом переговорів та фіксується в рахунках на оплату або в накладних про відвантаження, що являється невідємними складовими даного договору, без складання специфікації, покупець, підписуючи документ про відвантаження (накладна, товарно-транспортна накладна), виявляє згоду на прийняття товару відповідно до попередньої домовленості з постачальником та позбавляє права заявляти претензії щодо невідповідності поставленого товару за кількістю, номенклатурою, асортиментом, ціною попередній домовленості із постачальником. Уповноважуючи особу на приймання товару від постачальника покупець автоматично уповноважує таку особу підписувати відповідні товарно-супровідні документи на товар.

Відповідно до п.2.4 договору ціна товару вважається остаточно визначеними сторонами в видатковій накладній на моменту постачання (передавання) партії товару.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2016 року (п.8.2 договору).

На виконання договору позивач поставив відповідачу товар за товарно-транспортними накладними, видатковими накладними №SI НОМЕР_1 від 17.10.2016р. на суму 913,32 грн., №SI від 19.10.2016р. на суму 2924,10 грн., №SI від 11.11.2016р. на суму 154,92 грн. всього на суму 4000,58 грн.

Факт постачання позивачем товару на вказану суму з боку відповідача не спростований.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Товар за домовленістю сторін продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу. У разі продажу товару на умовах відстрочення платежу, термін відстрочення платежу зазначається у накладній. У разі відстрочення платежу товар має бути сплачений не пізніше останнього дня відтермінування включно (п.2.3 договору).

За умовами п.3.1 договору оплата згідно договору здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальнику. При здійснені оплати вказує наступні реквізити: номер та дату підписання договору, по якому відбувається поставка продукції з посиланням на виставлений постачальником рахунок-фактуру.

Відповідно до ч.1 ст.693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Виконання свого обовязку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обовязку, є зустрічним виконанням зобовязання. При зустрічному виконанні зобовязання сторони повинні виконувати свої обовязки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту (ч.ч.1, 2 ст. 538 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.4 ст.538 Цивільного кодексу України якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Отже, внаслідок приписів закону про зустрічне виконання зобовязань та ст.692 Цивільного кодексу України обовязок відповідача в повному обсязі оплатити поставлений товар за накладними №SI НОМЕР_1 від 17.10.2016р., №SI від 19.10.2016р., №SI від 11.11.2016р. виник з дати отримання товару.

За висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 4000,58 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.5.2 договору в разі прострочення платежу більше 3-х календарних днів, покупець сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Як встановлено, позивачем при розрахунку суми пені помилково не враховано вимоги п.6 ст.232 Господарського кодексу України, згідно якого нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, враховуючи, що зобовязання відповідача з оплати вартості товару за накладними №SI НОМЕР_1 від 17.10.2016р., №SI від 19.10.2016р., №SI від 11.11.2016р. у відповідача виник з дати отримання товару, нарахування пені за накладною №SI НОМЕР_1 від 17.10.2016р. припиняється 18.04.2017р., за накладною №SI від 19.10.2016р. - 20.04.2017р., за накладною №SI від 11.11.2016р. 12.05.2017р., внаслідок чого вимоги про стягнення пені за період з 13.06.2017р. по 13.12.2017р. є неправомірними.

Позивачем на підставі п.5.3 договору також нараховано та предявлено до стягнення 12 відсотків річних в сумі 523,47 грн. за період з 11.11.2016р. по 13.12.2017р. та інфляцію в сумі 624,10 грн. за період з 11.11.2016р. по 13.12.2017р. згідно ст.625 Цивільного кодексу України.

За умовами п.5.3 договору на підставі ст.625 ЦК України сторони домовились, що у разі прострочення виконання грошового зобовязання боржник, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штраф у розмірі 12 (дванадцять) відсотків річних від простроченої суми.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За висновками суду, розрахунок 12 відсотків річних є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Щодо вимог про стягнення інфляції судом враховано наступне:

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, враховуючи, що за умовами підписаного між сторонами договору відповідач мав сплатити вартість отриманого від позивача товару за накладною №SI від 11.11.2016р. у листопаді 2016р., нарахування позивачем інфляції за листопад 2016р. з урахуванням вказаної накладної є невірним.

Як наслідок, за результатами проведеного судом перерахунку інфляції стягненню з відповідача на користь позивача підлягає інфляція в сумі 611,55 грн., а решта вимог про стягнення інфляції є неправомірною.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що позов доведений позивачем та обгрунтований матеріалами справи, проте, в частині вимог про стягнення пені в сумі 514,70 грн. та інфляції в сумі 12,55 грн. є неправомірним, позов підлягає частковому задоволенню в сумі 5135,60 грн., у тому числі основний борг в сумі 4000,58 грн., 12 відсотків річних в сумі 523,47 грн. та інфляція в сумі 611,55 грн.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 118, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодистриб'юшн ОСОБА_1», м.Київ до ОСОБА_2 підприємства «Н-Транс», м.Маріуполь, про стягнення заборгованості в сумі 5662,85 грн., у тому числі основний борг в сумі 4000,58 грн., 12 відсотків річних в сумі 523,47 грн., інфляція в сумі 624,10 грн. та пеня в сумі 514,70 грн., задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 підприємства «Н-Транс» (87515, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Артема, буд.82, р/р4 в АБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодистриб'юшн ОСОБА_1» (02222, м.Київ, вул.Закревського, 16, р/р 6855 в ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_4», МФО 300614, ) основний борг в сумі 4000,58 грн., 12 відсотків річних в сумі 523,47 грн. та інфляцію в сумі 611,55 грн., всього заборгованість в сумі 5135,60 грн., судовий збір в сумі 1451,03 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 21.02.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 21.02.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина