ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

22 лютого 2018 року Справа № 915/1453/14

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Коваля С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" про відстрочення виконання судового рішення у справі

за позовом: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" /вул. Вєтрова, 3, м. Київ, 01032/ в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" /а/с №20, Промзона, м. Южноукраїнськ, Миколаївська обл., 55001/

до відповідача: Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" /вул. Дружби народів, 8, м. Южноукраїнськ, Миколаївська обл., 55000/

про стягнення 814339,67 грн.,

державний виконавець органу ДВС: старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 27/1),

учасники справи (представники): не зявилися.

Суть спору:

В порядку, визначеному положеннями Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 1798-XII від 06.11.1991):

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області 14 листопад 2014 року затверджено у справі № 915/1453/14 мирову угоду від 03.11.2014 № 103, укладену між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" та Комунальним підприємством "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство".

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017, яким, зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

26 січня 2018 року до Господарського суду Миколаївської області від боржника Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" надійшла заява № 23/119 від 25.01.2018 про відстрочення виконання ухвали суду по справі № 915/1453/14, в якій заявник просить суд:

- відстрочити до 01 лютого 2019 року виконання ухвали Господарського суду Миколаївської області від 14 листопада 2014 року по справі № 915/1453/14;

- на час відстрочення виконання ухвали Господарського суду Миколаївської області від 14 листопада 2014 року по справі № 915/1453/14 зняти арешт з коштів Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство", реєстраційний номер виконавчого провадження: 55313730, що накладений постановою Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 11.12.2017;

- залучити до участі у справі на стороні відповідача третю сторону, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Южноукраїнську міську раду Миколаївської області.

Заява ґрунтується на підставі: рішення Южноукраїнської міської ради № 953 від 19.12.2017; звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2017; постановою про арешт коштів боржника по ВП № 55313730; довідки № 05/99 від 23.01.2018; довідки №05/85 від 14.01.2018; довідки № 05/86 від 19.01.2018, та мотивована тим, що ухвалою № 915/1453/14 від 14.11.2014 господарським судом затверджено мирову угоду. У звязку з накладеними арештами на кошти, КП ТВКГ не мало можливості розпорядження будь-якими грошовими коштами, у звязку з чим утворилась заборгованість за графіком платежів по мировій угоді яка складає 354536 грн. 37 коп. Через блокування усіх обігових коштів підприємство на даний час не має змоги розрахуватись за податковим боргом в сумі 5561118,75 грн., за спожиту електричну енергію в сумі 2121615,28 грн., за авансові внески до органу ДВС. Примусове стягнення на грошові кошти та майно КП ТВКГ зробить неможливим безперебійне, цілодобове надання комунальних послуг та усунення аварій. Відстрочка виконання рішення суду на один рік надасть можливість боржнику віднайти додаткові матеріальні ресурси для погашення боргу.

12.02.2018 до суду від стягувача (позивача) надійшов відзив, в якому останній зазначив, що заява КП "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" є лише черговою спробою ухилитись від виконання рішення суду, вказані боржником обставини не є винятковими. Отже, стягувач повністю заперечує заявлені вимоги боржника та просить суд відмовити в їх задоволені.

Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, яка набрала чинності з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У той же час, виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 1798-XII від 06.11.1991, яка була чинна до 15 грудня 2017 року) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає про процесуальне оформлення переходу на нові правила судового провадження в даній справі.

Отже, і розгляд заяви Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" № 23/119 від 25.01.2018 про відстрочення виконання ухвали у справі № 915/1453/14 здійснюється за правилами, що діють після набрання чинності новим Господарським процесуальним кодексом України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017).

Ухвалою суду від 29 січня 2018 року розгляд заяви Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" № 23/119 від 25.01.2018 призначено на 06 лютого 2018 року о 12 год. 00 хв., у цей день розгляд справи не відбувся у звязку із знаходженням судді Коваля С.М. на лікарняному.

Ухвалою суду від 14.02.2018 розгляд заяви призначено на 22.02.2018.

22 лютого 2018 учасники справи в судове засідання не зявились, причини неявки не повідомили, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Оскільки відповідно до ст. 42 ГПК України явка в судове засідання учасників справи це право, а не обов'язок, заява, подана в порядку ст. 331 ГПК України може розглядатись без їх участі, оскільки наслідки незявлення учасників справи даною процесуальною нормою не встановлені.

Ознайомившись з наданими суду доказами, дослідивши обставини заяви в сукупності з матеріалами справи, оцінивши докази у відповідності до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ч.1 ст.36 Закону України Про виконавче провадження за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Боржник в обґрунтування заяви про відстрочку виконання ухвали суду посилається на те, що у звязку з накладеними арештами на кошти боржник не має можливості розпоряджатись коштами та здійснювати будь-яку господарську діяльність. Водночас заявником не подано суду жодного доказу, який би надавав можливість оцінити фінансовий стан боржника, не подано доказів про наявність усіх відкритих боржником рахунків в установах банків та наявності/відсутності коштів на рахунках. Доказів, що боржником ведуться роботи зі стягнення заборгованості зі своїх контрагентів по господарським договорам, в підтвердження намірів одержання коштів та сплати заборгованості також не надано. Посилання боржника на можливе банкрутство є припущенням, оскільки не підтверджено жодними доказами.

Крім того, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення можуть бути підтверджені належними засобами доказування виключні обставини, які свідчать про неможливість або утруднення виконання саме судового рішення у встановлений строк, а не обставини, які свідчать про можливі негативні для господарської діяльності боржника наслідки.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у звязку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Згідно п. 1, 4 ст. 192 Господарського процесуального кодексу України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обовязків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Судом встановлено, що мирова угода від 03.11.2014 затверджена ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.11.2014 у відповідності до Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 1798-XII від 06.11.1991), в наслідок чого у відповідності до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України було припинено провадження у справі.

Господарський процесуальний кодекс України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) не містить підстав та порядку для припинення провадження у справі. Внаслідок затвердження мирової угоди, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) господарський суд закриває провадження у справі.

Суд зазначає, що законодавство не містить відповідних положень щодо порядку внесення змін та доповнень до мирової угоди. Тому, якщо зміни або доповнення зачіпають істотні умови мирової угоди, внесення таких змін та доповнень до мирової угоди має відбуватися у тому ж порядку, що і затвердження самої мирової угоди. Отже, процедура зміни або доповнення положень мирової угоди регулюється відповідними нормами закону про затвердження мирової угоди в цілому.

За таких обставин, виходячи з особливостей такої підстави для закриття провадження у справі як затвердження мирової угоди у справі, винесення відповідної ухвали має специфічні правові наслідки, що суттєво відрізняються від наслідків прийняття рішення по суті позовних вимог. Так, задоволення вимоги про розстрочку (відстрочку) виконання ухвали про затвердження мирової угоди призводить до порушення норм процесуального права щодо неприпустимості втручання суду в процес укладення мирової угоди та зміни наслідків погодження її змісту.

Вимога заявника про залучення третьої особи судом також відхиляється, оскільки, по-перше, не обґрунтована належним чином, по-друге, суперечить процесуальним нормам.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обовязки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що у разі накладення ДВС арешту на рахунок боржника, останній не позбавлений права звернутись до суду з окремою мотивованою заявою про зняття арешту з рахунку боржника в певній частині.

Крім того, суд звертає увагу заявника на приписи ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України відповідно до яких розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Таким чином, з урахуванням зазначених норм та обставин, законні підстави для задоволення заяви боржника про відстрочку виконання ухвали по справі № 915/1453/14 у суду відсутні.

У відповідності до змісту ч. 7 ст. 331 ГПК України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Керуючись ст. ст. 74, 220, 233, 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити Комунальному підприємству "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" у задоволенні заяви № 23/119 від 25.01.2018 про відстрочення виконання ухвали суду по справі № 915/1453/14.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано судом 27 лютого 2018 року.

Суддя С.М. Коваль