ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2018м. ДніпроСправа № 904/9732/17
За позовом Львівського міського Комунального підприємства "Львівтеплоенерго",

м. Львів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ", смт. Слобожанське, Дніпропетровський район, Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості за договором про постачання теплової енергії у розмірі

18 130, 43 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - ОСОБА_1, довіреність № 20/09/17-3 від 20.09.17р.

Суть спору:

Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" (далі - відповідач) заборгованість у розмірі 18 130, 43 грн., з яких: 9 145, 16 грн. - основний борг, 3 176, 88 грн. - 3% річних, 5 808, 39 грн. інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на порушення відповідачем зобовязань за договором №1936/Ш про постачання теплової енергії в гарячій воді від 02.11.2016 в частині повної та своєчасної оплати поставленої теплової енергії.

Ухвалою суду від 26.12.2017 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідач проти позовних вимог заперечує частково, надав відзив на позов, за змістом якого вказує, що фактична заборгованість за поставлену позивачем теплову енергію становить суму 6 175, 66 грн. Разом з тим, відповідач вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних.

За змістом наданих позивачем заперечень на відзив позивач зазначає, що погашення вимог за грошовими зобовязаннями відповідача здійснюється у відповідності до приписів статті 534 ЦК України. Разом з тим, позивач вказує на обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

Встановив:

02.11.2016 року між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) укладено договір №1936/Ш про постачання теплової енергії в гарячій воді від 02.11.2016 (далі - Договір), за умовами якого постачальник взяв на себе зобовязання з поставки споживачу теплової енергії для опалення та здійснення гарячого водопостачання в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязався отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені Договором (розділ 1 Договору).

Згідно Додатку №1 до Договору позивачем здійснюється поставка теплової енергії на обєкт споживача магазин ТОВ «АТБ ОСОБА_1», що знаходиться за адресою вул. Назарука, 1.

Облік споживання гарячого водопостачання і теплової енергії для опалення проводиться за приладами обліку при їх наявності, а при відсутності розрахунковим способом (п. 5.1 Договору).

За умовами пункту 6.3 Договору споживач до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачує теплопостачальній організації вартість гарячого водопостачання, фактично спожитої теплової енергії для опалення та щомісячну величину плати за приєднане теплове навантаження.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Сторони обумовли, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п. 7.2.3. Договору).

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

На виконання умов Договору позивачем надано послуги теплопостачання у період з листопада 2016 року по вересень 2017 року згідно актів приймання-передачі теплової енергії та гарячої води.

Виставлені позивачем відповідні рахунки на оплату наданих послуг відповідачем сплачувались не в повному обсязі та з простроченням термінів, встановлених п. 6.3. Договору.

Враховуючи умови п.7.2.3. Договору, в разі прострочки відповідачем термінів оплати наданих послуг теплопостачання у відповідні періоди, позивач, окрім суми наданих послуг згідно акта приймання-передачі, до загальної суми виставляємого рахунку включав суму нарахованої пені.

Надалі, здійснені відповідачем оплати зараховувались позивачем відповідно до приписів ст. 534 ЦК України, а саме: у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одерженням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Враховуючі суму наданих позивачем послуг, а також порядку зарахування проведених відповідачем оплат, Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" рахує за ТОВ "АТБ - МАРКЕТ" суму основної заборгованості в розмірі 9 145, 16 грн.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості.

З урахуванням встановлених обставин вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував до сплати відповідачу 3% річних за період з 16.12.17р. по 19.10.17р. у розмірі 3 176, 88 грн. та інфляційні за період з січня 2017 року по вересень 2017 року у розмірі 5 808, 39 грн., що відображається в розрахунку позивача (а.с.7).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок основного боргу, 3% річних та інфляційних, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в рахунок погашення заборгованості за надані позивачем послуги відповідачем здійснювались платежі з призначенням "оплата за теплову енергію" із зазначенням місяця, за який позивачем здійснюється оплата.

Між тим, згідно ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємоповязаних рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до приписів п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 21.01.2004 N 22 (з наступними змінами та доповненнями) реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, отже у позивача були відсутні правові підстави для зміни призначення платежу відповідача та спрямування цих коштів в рахунок інших платежів, ніж вказано відповідачем у платіжному документи.

При цьому, доказів зміни чи коригування призначення платежів в рахунок погашення нарахованої позивачем пені відповідачем до матеріалів справи не додано.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснено часткову оплату рахунку №1006825 від 12.12.2016 на суму 25 057, 46 грн. за поставлені позивачем у листопаді 2016 послуги теплопостачання.

Так, з огляду на те, що відповідачем сплачено вказаний рахунок частково - на суму 18 881, 47 грн., розмір заборгованості відповідача перед позивачем за надані послуги теплопостачання у листопаді 2016 року становить 6 175, 99 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Рахунки за грудень 2016 року, березень-травень 2017 р., липень-серпень 2017 р. сплачені відповідачем своєчасно та в повному обсязі.

Рахунки за січень, лютий, червень, вересень 2017 р. сплачені відповідачем в повному обсязі але з порушенням строків встановлених Договором.

За викладених обставин, враховуючи фактичну заборгованість за надані послуги теплопостачання у розмірі 6 175, 99 грн. та порушення строків оплати наданих послуг за січень, лютий, червень, вересень 2017 р., суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми 3% річних за період з 16.12.2016 по 19.10.2017 у розмірі 318, 84 грн. та інфляційні за період з січня 2017 року по вересень 2017 року у розмірі 630, 99 грн., тоді як в решті 3% річних та інфляційних суд відмовляє за безпідставністю.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 191, 233, 238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" (52005, Дніпропетровська область, смт. Слобожанське, вул. В.Сухомлинського, 76; ) на користь Львівського міського Комунального підприємства "Львівтеплоенерго" (79040, м. Львів, вул. Д.Апостола, 1; ) суму 6 175, 99 грн. основного боргу, 318, 84 грн. 3% річних, 630, 99 грн. інфляційних, 628, 85 грн. судового збору.

В решті позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України.

Повне рішення складено 26.02.2018р.

Суддя ОСОБА_2