КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2018 р. Справа№ 910/22598/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі Вінницькій Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Майданік В.Ю. довіреність № б/н від 02.01.18;

від відповідача: Бреденко О.І. довіреність № б/н від 21.04.17; розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2017 (повне рішення складено 05.12.2017)

у справі № 910/22598/16 (головуючий суддя Ярмак О.М.)

За позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спадщина-Капітал"

про стягнення заборгованості за оренду приміщення

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спадщина-Капітал" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за оренду приміщення та компенсації плати податку за землю в сумі 174 430,31 грн. за період з 13.11.2015 по 01.12.2016 по договору оренди нерухомого майна № 190/415 від 30.09.2003.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.11.2017 у справі №910/22598/16 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідач приймав рахунки позивача без заперечень, здійснював їх часткову оплату, що, відповідно до висновків Верховного Суду України, свідчить про визнання відповідачем збільшеного розміру орендної плати.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Мартюк А.І., Зубець Л.П.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 12.02.2018.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), який набрав чинності з 15.12.2017, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності редакцією цього Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

09.02.2018 відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Представник позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційні скарги, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

30.09.2003 між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, як орендодавцем, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Спадщина-Капітал", як орендарем, укладено договір оренди нежитлового приміщення № 190/415, відповідно до умов якого орендодавець згідно розпорядження за № 1141 від 30.09.2003 Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації надає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування нежиле приміщення (будинок) за адресою вул. Марганецька, 22, загальною площею 450,6м.кв. для розміщення цеху по виробництву олії.

На виконання умов Договору відповідач прийняв в користування зазначене приміщення, що підтверджується актом приймання-передачі нежилого приміщення від 19.04.2004 до договору.

17.01.2006 між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, як орендодавцем, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Спадщина-Капітал", як орендарем, укладено додаткову угоду до договору № 190/415 оренди нежитлового приміщення від 30.09.2003, відповідно до умов якої, на підставі розпорядження № 245 від 25.05.2005 та розпорядження № 1766 від 30.12.2005 Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації "Про затвердження типового договору оренди об'єктів нерухомого майна комунальної власності Дніпровського району", договір оренди нежитлового приміщення № 190/415 від 30.09.2003 викладено в новій редакції.

Відповідно до пп.2.1-2.4 Договору в новій редакції, сторони визначили, що об'єктом оренди є нежитлове приміщення, площею 1 поверх: 440,60 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Марганецька, 22. Вартість об'єкта оренди згідно із затвердженим звітом про експертну оцінку станом на 31.08.2001 становить 309 732 грн. Об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району м.Києва і знаходиться на балансі КП по УЖГ Дніпровського району м.Києва, який є орендодавцем.

Згідно з п.3.1 Договору в редакції додаткової угоди від 17.01.2006 визначено, що орендна плата за користування об'єктом оренди визначається на підставі рішення Дніпровської районної Ради депутатів м.Києва XVI сесії ХХІІІ скликання 21.02.2001 № 182 "Про затвердження Методики розрахунку і порядку використання орендної плати за користування майном районної комунальної власності" із змінами та доповненнями до нього. Орендна плата згідно цього договору сплачується згідно розрахунку викладеному у додатку №2, що є невід'ємною частиною цього договору і перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця з урахуванням ПДВ.

За умовами п.3.3 договору, орендна плата з урахуванням ПДВ щомісячно сплачується орендарем незалежно від наслідків його господарської діяльності, не пізніше 20-го числа поточного місяця на розрахунковий рахунок орендодавця. Платіжна вимоги - доручення повинна бути виставлена орендодавцем за три банківські дні до моменту їх оплати. Орендар отримує платіжні вимоги орендодавця під розпис відповідальної особи.

Відповідно до пункту 7.1 договору в редакції додаткової угоди від 17.01.2006 даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє з 21.12.2003 до 21.12.2006.

Після закінчення строку дії цього договору його дія може бути продовжена на підставі розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації (пункт 7.3 договору).

Додатковою угодою № 190/415/1-1від 13.11.2015, яка була підписана між Дніпровською районної в місті Києві державною адміністрацією, як орендодавцем, ТОВ "Спадщина-капітал", як орендарем, та Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва", як балансоутримувачем, були внесені зміни до договору № 190/415 від 30.09.2003.

У п.1 додаткової угоди № 190/415/1-1від 13.11.2015 визначено, що орендодавець на підставі п.2.1 Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, яке затверджене рішенням Київської міської ради від 21.03.2015 № 415/1280, та розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 13 .02.2015 року № 61 "Про організаційно-правові заходи, пов'язані із виконанням рішення Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва" Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація приймає на себе права та обов'язки орендодавця і стає стороною за договором оренди від 30 вересня 2003 року № 190/415, укладеним між Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (орендодавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спадщина-Капітал".

Згідно п.2 додаткової угоди № 190/415/1-1від 13.11.2015 зазначено, що відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 17.08.2015 по справі № 910/6772/15-г договір поновлено до 21 грудня 2015 року.

Також сторони цією додатковою угодою виклали п.3.3 договору в наступній редакції: Оренда плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства (балансоутримувача).

Звертаючись із даним позовом про стягнення з відповідача 174 430,31 грн. заборгованості по договору оренди нерухомого майна № 190/415 від 30.09.2013 за період з 13.11.2015 по 01.12.2016, позивач посилався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати орендних платежів у розмірі, заявленому позивачем.

Позовні вимоги ґрунтувались, зокрема, на тому, що відповідач здійснює оплату орендних платежів по договору в сумі 11 800,00 грн. щомісячно, проте вказана сума не узгоджена з позивачем та виконавчим органом. Посилаючись на Методику визначення орендної плати позивач зазначає, що орендна плата на січень 2016 складала з ПДВ суму 21 374,20 грн. з урахуванням інфляційного корегування, у період з березня 2015 по лютий 2016 він направляв на адресу відповідача рахунки-фактури з донарахуванням орендної плати, в липні 2016 відповідачу разом з рахунком-фактурою був направлений акт звірки із зазначенням суми боргу за оренду 96 628,87 грн., в подальшому позивач направляв відповідачу інші документи із зазначенням відкорегованої суми заборгованості за оренду, проте сплата за оренду від відповідача продовжувала надходити у розмірі 11 800, 00 грн., тому на думку позивача, відсутності заперечень орендаря, та сплата ним орендної плати у вказаній сумі щомісячно, свідчить про його мовчазну згоду щодо зміни розміру орендної плати, а донарахування є обґрунтованим та підлягають оплаті орендарем.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на те, розрахунок позивача неможливо брати до уваги, оскільки відповідно до висновку "Про вартість об'єкта оцінки", виходячи з вартості орендованих приміщень відповідачем у сумі 2 224 453,33 грн., орендна плата за рік склала 116 783,80 грн., та за місяць 11 678,40 грн. з ПДВ., пояснює, що розмір орендної плати визначений сторонами у договорі та не може бути змінений позивачем в односторонньому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов висновку щодо їх недоведеності та безпідставності.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов'язки між сторонами у даній справі виникли на підставі Договору оренди нежитлового приміщення № 190/415 та Додаткових угод до нього, який за своєю правовою природою є договором найму (оренди) комунального майна.

Договір та додаткові угоди у встановленому порядку не оспорені, не визнані недійсними, отже є обов'язковими для сторін.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно з частиною першою ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Нормами статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, відповідно до ч.3 ст. 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Статтею 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання. Оренда структурних підрозділів державних та комунальних підприємств не повинна порушувати виробничо-господарську цілісність, технологічну єдність даного підприємства. Законом може бути встановлено перелік державних та комунальних підприємств, цілісні майнові комплекси яких не можуть бути об'єктом оренди. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 284 ГК України встановлено, що істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Оскільки орендоване майно є комунальною власністю, то відносини сторін даного Договору регулюються також Законом України "Про оренду державного та комунального майна", який є спеціальним законом з питань оренди комунального майна та, відповідно до частин 1, 2 ст. 1, регулює організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, або майна, що перебуває у комунальній власності.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 762 ЦК України та статтею 286 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно частин 1 та 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності, строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Питання оренди комунального майна регулюється, зокрема, Положенням про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 № 415/1280 (далі - Положення).

Згідно п.6.1 Положення орендна плата встановлюється у грошовій формі; строки внесення орендної плати та розмір, визначені згідно з цим положенням, визначаються у договорі оренди.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача донарахування орендної плати по договору оренди нерухомого майна № 190/415 від 30.09.2013 за період з листопада 2015 (з моменту коли позивач став балансоутримувачем орендованого майна відповідно до додаткової угоди від 13.11.2015) по грудень 2016, нарахування здійснено за твердженням позивача відповідно до п.3 додаткової угоди від 13.11.2015.

Так, пунктом 3 додаткової угоди від 13.11.2015, на який посилається позивач, визначено, що оренда плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства (балансоутримувача).

Отже, конкретного розміру орендної плати, яка має бути сплачена орендарем за користування майно, п.3 додаткової угоди № 190/415/1-1 від 13.11.2015 не встановлює.

Натомість розрахунок орендної плати по договору був визначений з урахуванням змін, додатковою угодою від 23.03.2006 в додатку № 2, якою сторони - Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м.Києва (орендодавець) та ТОВ "Спадщина-капітал" (орендар) погодили, що орендна плата за користування об'єктом оренди визначається на підставі рішення Дніпровської районної Ради депутатів м.Києва XVI сесії ХХІІІ скликання 21.02.2001 № 182 "Про затвердження Методики розрахунку і порядку використання орендної плати за користування майном районної комунальної власності" із змінами та доповненнями до нього. Розрахунок орендної плати з 16.02.2006 року становить 1820,88 грн. в місяць без ПДВ. Орендна плата коригується індексом інфляції, який нараховується за період з дати проведення експертної оцінки до дати укладення договору, або перегляду розміру орендної плати.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за попередній місяць.

При цьому, місцевим господарським судом вірно встановлено, що в подальшому жодних змін до договору сторонами, у т.ч. з 13.11.2015 щодо розміру орендної плати, порядку її нарахування, та оплати, внесено не було.

Статтею 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

Статтею 632 ЦК передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частини третьої статті 762 ЦК України договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру орендної плати за користування майном.

Враховуючи наведене, орендна плата за оренду майна державної та комунальної власності є регульованою ціною і в разі законодавчої зміни її розміру нормами чинного законодавства передбачено можливість внесення відповідних змін до умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом.

Наразі у додатку № 2 додаткової угоди від 23.03.2006 встановлено розмір орендної плати з 16.02.2006 та передбачено коригування розміру орендної плати на індекс інфляції за поточний місяць, проте можливість перегляду розміру орендної плати в односторонньому порядку стороною договору у разі зміни методики її розрахунку, умовами спірного договору не передбачена.

Додатковою угодою № 190/415/1-1 від 13.11.2015 сторонами, у т.ч. позивачем визначено у п.5, що у разі внесення змін щодо істотних умов договору, процедуру вчинення зазначених дій буде здійснено у порядку, визначеному Положенням про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням КМР від 21.04.2015 № 415/1280.

Пунктами 9, 12 Положення визначено порядок внесення змін до договору оренди, та передбачено, що внесення змін до договору оренди здійснюється за згодою сторін договору до закінчення терміну його дії за заявою орендаря, а орендодавець на підставі рішення Постійної комісії про погодження питання щодо зміни істотних умов договору оренди видає відповідний розпорядчий документ щодо укладання договору оренди. Договір про внесення змін до істотних умов договору оренди укладається в порядку, визначеному пунктом 9 цього Положення (орендодавець готує відповідний проект договору та надсилає у визначені строки балансоутримувачу, після підписання останнім проект договору надсилається на підпис орендарю, та повертається підписаний орендодавцю для реєстрації).

Отже, враховуючи те, що нормами чинного законодавства передбачено можливість зміни умов договору за рішенням суду або на вимогу однієї із сторін у правовідносинах, а орендна плата за користування комунальним нерухомим майном є регульованою ціною, внесення відповідним рішенням Київської міської ради зміни щодо ставки орендної плати та, відповідно, до Методики (щодо ставок розміру орендної плати), на підставі якої здійснюється визначення розміру орендної плати за нерухоме комунальне майно, є підставою для можливості зміни розміру орендної плати та, відповідно, зміни умов Договору в цій частині.

Натомість доказів наявності додаткової угоди до договору оренди №190/415 від 30.09.2003 після укладання сторонами додаткової угоди від 13.11.2015 в частині зміни розміру орендної плати, укладеної між сторонами як в добровільному, так і в судовому порядку, матеріали справи не містять.

Отже, аналіз наведених норм права та приписів частини другої статті 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" дає підстави для висновку, що до моменту внесення змін до договору оренди орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату у розмірі, передбаченому чинним договором оренди, в зв'язку з чим, за висновками суду, правові підставі для здійснення перерахунку орендної плати до моменту укладення сторонами (орендодавець, балансоутримувач, орендар) додаткової угоди відсутні, нарахування орендної плати за спірний період має здійснюватись за умовами договору.

При цьому, вказаний висновок місцевого господарського суду узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України (постанова від 29.03.2017 у справі N 916/1689/15).

Місцевим господарським судом також вірно встановлено, що з наданого розрахунку позивача неможливо визначити яким чином здійснюється нарахування орендної плати, рахунки-фактури, наявні у матеріалах справи не містять періоду нарахування, Акти виконаних робіт не підписані відповідачем, належні докази їх надсилання орендарю у матеріалах справи відсутні.

З метою перевірки та встановлення арифметично вірного розрахунку судом першої інстанції за клопотанням відповідача було призначено судову економічну експертизу, на вирішення експерта поставлено питання: Який розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Спадщина-Капітал" перед Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" за Договором оренди нежилого приміщення № 190/415 від 30.09.2003 за період з 13.11.2015 по 01.12.2016, з урахуванням положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та пункту 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік"?

Проте судовим експертом було надано повідомлення № 4292/17-45 від 12.07.2017 про неможливість надання висновку за наданими матеріалами.

Посилання позивача на сплату відповідачем суми 11800,00 грн. орендних платежів та відсутність заперечень на виставлені рахунки-фактури як на акти поведінкової мовчазної згоди орендаря на вказаний позивачем розмір орендної плати, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки відсутність письмових заперечень не може вважатись погодженням та визнанням орендарем розміру орендної плати.

Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду України у справах №5013/492/12 та №2а-10463/10/0870, то вказані посилання відхиляються колегією суддів, оскільки фактичні обставини даної справи суттєво відрізняються від фактичних обставин вказаних справ. Так, у справі №5013/492/12 спір стосувався визнання недійними біржових угод, укладених з перевищенням повноважень, а у справі №2а-10463/10/0870 спір стосувався оскарження податкового повідомлення-рішення з визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість. При цьому, висновки у вказаних постановах не стосуються застосування норм права, якими регулюються орендні правовідносини.

Відповідно до ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2017 у справі № 910/22598/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2017 у справі № 910/22598/16 - без змін

2. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/22598/16.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.02.2018.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк