ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2018м. ДніпроСправа № 904/9107/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", м. Дніпро

відповідача-2: Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго", м. Івано-Франківськ

про стягнення 1 000 000,00 грн.

Суддя Манько Г.В.

Представники:

Від позивача Пац В.О. дов. № 14-84 від 14.04.2017

Від відповідача-1 Омельченко Є.В. дов. № 5543-К-Н-О від 14.12.2017

Від відповідача-2 Легінь Р.О. дов. № 41 від 15.05.2017

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" та до Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" про солідарне стягнення 1 000 000,00 грн. за простим векселем № 565 від 04.05.2000 року.

Позивач наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Підтримав доводи, викладені у позовній заяві. Вважає, що територіальна підсудність при розгляді справи не порушена. Наполягав, що Відповідач - 1 та Відповідач - 2 є зобов'язаними особами перед Позивачем, оскільки відповідно до ст.47 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі всі трасанти, акцептанти, індосанти і особи, які забезпечують авалем платіж за переказним векселем, є солідарно зобов'язаними перед держателем.

Відповідач-1 надав відзив на позов. У судовому засіданні проти позову заперечував щодо стягнення грошових коштів безпосередньо з нього. Вважає, що територіальна підсудність при розгляді справи не порушена.

Відповідач-2 проти позову заперечував, просив суд у позові відмовити. Заявив клопотання щодо направлення справи за територіальною підсудністю до господарського суду Івано - Франківської області.

У судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідачів, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є законним держателем простого векселя №565 на суму 1 000 000 гривень, випущеного Відкритим акціонерним товариством «Прикарпаттяобленерго» 04.05.2000, зі строком платежу «по пред'явленню, але не раніше 01 січня 2015р.»

Відповідно до статуту Публічного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго».

За даним векселем Відповідач-2 зобов'язався заплатити проти цього векселя Українському кредитному банку () чи його наказу один мільйон гривень.

Правонаступником Українського кредитного банку є Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» ().

Встановлено, що Відповідачем-1 на звороті спірного векселя був проставлений бланковий індосамент на пред'явника «Платити наказу: без обороту на мене», який підписаний головою правління, головним бухгалтером та скріплений печаткою.

9 квітня 2015 року "Нафтогаз України" листом № 26-2586/1.2-15 звернулась до відповідача-2 з вимогою про оплату зазначеного векселя.

До теперішнього часу Відповідачем-2 борг за векселем №565 перед Позивачем не погашений.

Відповідно до ст.43 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі (далі - Конвенція), держатель може використати своє право регресу проти індосантів, трасанта та інших зобов'язаних осіб при настанні строку платежу, якщо платіж не був здійснений.

Рішенням господарського суду Івано - Франківської області у справі №909/548/15, що набрало законної сили, встановлено, що 04.05.2000 ВАТ "Прикарпаттяобленерго", правонаступником якого є позивач, емітовані прості векселі №№563; 564; 565; 566; 567; 568; 569; 570 за номінальною вартістю 1000000 грн. кожен та зі строком платежу: "за пред'явленням, але не раніше 01.01.15 року" (надалі - "спірні векселі"). За вказаними векселями позивач зобов'язався заплатити проти цих восьми векселів Українському кредитному банку чи його наказу 8000000 грн. В подальшому на звороті спірних векселів Українським кредитним банком були проставлені бланкові індосаменти на пред'явника "Платити наказу: без обороту на мене". Згідно заяви про поруку від 10.05.2000 ДП "Прикарпаттяенергосервіс" ВАТ "Прикарпаттяобленерго" виступило поручителем та зобов'язалося солідарно відповідати перед векселедержателем щодо оплати спірних векселів при пред'явленні їх до ВАТ "Прикарпаттяобленерго". 20.04.15 позивач отримав листа №26-2586/1.2-15 від 09.04.2015, у якому ПАТ "НАК "Нафтогаз України" запропонував йому оплатити вісім спірних векселів, а у разі несплати - по векселях буде вчинено протест у неплатежі. Судом досліджено наявні в матеріалах справи підписані керівником та головним бухгалтером позивача звіти за формою №2 (термінова, квартальна, річна) про випуск, реалізацію та обіг цінних паперів за січень 2002р., січень-грудень 2004 (а.с.25-32 том 3), лист головного бухгалтера позивача від 27.12.2005 №046/7217 (а.с.24 том 3), яким повідомлено відповідача - НАК "Нафтогаз України" про дійсність видачі спірних векселів, що свідчить про обізнаність керівництва позивача про факт видачі векселів та подальше їх схвалення. Також, не може бути підставою для визнання спірних простих векселів такими, що не мають вексельної сили, та обставина, що у спірних векселях у графі "найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж" зазначено Український кредитний банк та не вказано виду вказаного господарського товариства, з огляду на наступне. Матеріали свідчать про те, що на кожному спірному векселі міститься відбиток печатки Українського кредитного банку разом із ідентифікаційним кодом вказаної юридичної особи - 14360080. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за пошуком ідентифікаційного номеру 14360080 міститься інформація, що вказаний ідентифікаційний номер юридичної особи належить ПАТ "Акцент-банк" . Факт правонаступництва ЗАТ "Український кредитний банк", який в свою чергу є правонаступником прав та обов'язків "Українського кредитного банку", на ПАТ "Акцент-банк" сторонами не оспорюється. Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі та Закон України Про цінні папери та фондову біржу (в редакції, чинній станом на дату складення спірних векселів) не містили жодних правил складення такого реквізиту простого векселя як найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж, з огляду на що такий реквізит повинен відповідати вимозі щодо достатньої визначеності юридичної особи. Згідно з п.1.2 Статуту Закритого акціонерного товариства Український кредитний банк, затвердженого загальними зборами акціонерів ЗАТ Український кредитний банк (протокол №3 від 22.08.2005р.), Закрите акціонерне товариство Український кредитний банк є правонаступником прав та обов'язків Українського кредитного банку, який правонаступником прав та обов'язків Київського приватного банку Київприватбанк, створеного за рішенням установчих зборів (протокол від 28.05.1992р.) та зареєстрованого Національним банком України 30 жовтня 1992р., реєстраційний №127. Таким чином, незазначення у спірних векселях організаційно-правової форми Українського кредитного банку закритого акціонерного товариства, ще не свідчить про незазначення найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж, оскільки навіть при відсутності у векселі організаційно-правової форми Українського кредитного банку вбачається можливим визначити та ідентифікувати вказану юридичну особу. Доказів існування іншої юридичної особи з такою назвою Український кредитний банк, ідентифікаційним кодом 14360080 та з іншою організаційно-правовою формою, позивачем суду не надано. Враховуючи викладене, суд вважає, що твердження позивача про відсутність зобов'язання за спірними векселями, за наведених вище обставин, є необґрунтованим та не доведеним, а тому вказана дія вчинена правомірно, відповідно до вказаних вище норм закону. Більш того, факт випуску позивачем спірних векселів доведений належними засобами доказування. З огляду на викладене, правових підстав для визнання векселів №566, №567, №564, №568, №569, №565, №563, №570 такими, що не мають вексельної сили у суду немає.

Порядок обігу векселів визначено Уніфікованим законом про переказні векселі та прості векселі і Законом України «Про обіг векселів в Україні», якими встановлені правила, як видачі векселів, так і їх передачі чи відчуження.

До простого векселя застосовуються, оскільки вони не є несумісними з природою цього документа, положення, які стосуються переказного векселя i які стосуються індосаменту (статті 11-20), терміну платежу (статті 33-37); платежу (статті 38-42); позову у разі неакцепту або неплатежу (статті 43-50, 52-54), позовної давності (статті 70-71), відповідно до ст. 77 Уніфікованого закону.

Згідно зі ст. 11 Уніфікованого закону, будь-який переказний вексель (як і простий) може бути переданий шляхом індосаменту. За приписами ч. 1 ст. 12 Уніфікованого закону, індосамент повинен бути безумовним. Будь-яка обмежуюча його умова вважається ненаписаною.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Уніфікованого закону, індосамент може не містити найменування особи, на користь якої він вчинений, або може складатися лише з одного підпису індосанта (бланковий індосамент).

Як убачається зі змісту простого векселя, на його звороті вчинено бланковий індосамент.

Відповідно до ст. 14 Уніфікованого закону, індосамент переносить усі права, що випливають з переказного (простого) векселя.

Згідно ст. 16 Уніфікованого закону, особа, в якої знаходиться переказний (простий) вексель, вважається законним векселедержателем, якщо її право базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим.

Таким чином, позивач є законним векселедержателем вищевказаного простого векселя, що підтверджується бланковим індосаментом на зворотному боці останнього.

Статтею 9 Уніфікованого Закону встановлено, що трассант (векселедавець) відповідає за акцепт і за платіж. Він може зняти з себе відповідальність за акцепт; будь-яка умова, за якою він знімає з себе відповідальність за платіж, вважається ненаписаною.

Таким чином, трасант (векселедавець) не може зняти з себе відповідальність за платіж.

Статтею 15 Уніфікованого Закону, визначено, що оскільки, не обумовлено протилежне, індосант відповідає за акцепт і за платіж.

У випадку включення до індосаменту застереження "без обороту на мене" чи будь-якого іншого, наслідком якого може бути звільнення індосанта від відповідальності за платіж за векселем, передбаченої вказаною нормою Уніфікованого закону, індосант відповідає лише за дійсність переданої за векселем вимоги. Таке застереження означає, що при неакцепті або неплатежі до такого індосанта не можуть бути пред'явлені вимоги, передбачені статтями 43-49 Уніфікованого закону, тобто зазначена особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язань за векселем.

Спірний вексель був індосований Відповідачем-1 із застереженням "Без обороту на мене", в зв'язку із чим, зазначена особа не відповідає за платіж по вказаному векселю.

З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом стягнення вексельної заборгованості з Відповідача - 2.

Як убачається з матеріалів справи, після відкриття провадження у справі, Відповідач-2 здійснив часткову оплату за спірним векселем в сумі 5 000,00 грн.

З огляду на викладене, керуючись приписами п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, провадження у справі в частині стягнення суми 5000,00 грн. підлягає закриттю.

Відповідно до 2 статті 31 чинної редакції Господарського процесуального кодексу України, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду. Провадження у даній справі було порушено з дотриманням правил підсудності, встановлених ч. 3 ст. 15 ГПК України, в редакції, яка була чинна на час вчинення відповідної процесуальної дії. Таким чином, зміна підсудності даної справи в процесі її розгляду, зокрема, у зв'язку із внесенням змін до ГПК України, не може бути підставою для передачі справи за підсудністю до іншого суду.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 15000 грн., покладаються відповідача - 2.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 123, 129, ч.1 п.2 ст. 231, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічне акціонерне товариство «Прикарпаттяобленерго» (76014, м.Івано-Франківськ, вул.Індустріальна, 34 ) на користь Національної акціонерної компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 ) 995 000 грн. за простим векселем № 565 від 04.05.2000 року, судовий збір в сумі 15 000 грн.

Закрити провадження у справі в частині стягнення 5 000 грн.

В задоволенні позову щодо публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку та строк, передбачений ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України .

Повне судове рішення складено 05.03.2018р.

Суддя Г.В. Манько