ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 року м. Черкаси справа № 925/1161/17

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Кадусі Н.В., за участю прокурора відділу прокуратури Черкаської області Куліш А.А., представників сторін: позивача - не з'явились, відповідача-1 - не з'явились, відповідача-2 - Кондратюка І.С. за довіреністю, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської районної державної адміністрації до Софіївської сільської ради (відповідач-1) і товариства з обмеженою відповідальністю «Пономар»(відповідач-2) про визнання правочину удаваним і зобов'язання звільнити землю,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор - заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської районної державної адміністрації (далі - позивач) звернувся в господарський суд з позовом до Софіївської сільської ради (далі - відповідач-1) і товариства з обмеженою відповідальністю «Пономар» (далі - відповідач-2), в якому просив суд:

визнати договір про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017 року, укладений між Софіївською сільською радою () та товариством з обмеженою відповідальністю «Паномар» () про передачу в користування земельної ділянки загальною площею 112,0897 га ріллі не успадкованих земельних ділянок паїв в кількості 79,5 одиниць в адміністративних межах Софіївської сільської ради Черкаського району - удаваним правочином;

зобов'язати звільнити земельні ділянки загальною площею 112,0897 га ріллі не успадкованих земельних ділянок паїв в кількості 79,5 одиниць з нормативно-грошовою оцінкою 3 734 293,87 грн., розташованих в адміністративних межах в адміністративних межах Софіївської сільської ради Черкаського району, за межами населеного пункту, які перебувають у користуванні товариства з обмеженою відповідальністю «Паномар» () без правовстановлюючих документів, повернувши їх у користування Черкаської районної державної адміністрації () до моменту встановлення правонаступників на земельні частки (паї);

відшкодувати понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 3200 грн.

Позов мотивований тим, що відповідачами, Софіївською сільською радою і товариством з обмеженою відповідальністю «Пономар», договір про відшкодування плати за землю №2 укладений із порушенням вимог земельного законодавства, під час його укладення сторони намагалися приховати зміст та наслідки іншого правочину - договору оренди земельних ділянок.

Ухвалою господарського суду від 18.09.2017 року позовну заву прийнято до свого провадження суддею Грачовим В.М., по ній порушено провадження у справі № 925/1161/17, справу призначено до судового розгляду.

Позивач - Черкаська районна державна адміністрація в особі свого представника 19.10.2017 року подав письмові пояснення (а. с. 84 - 87), в яких позов прокурора підтримав повністю, зокрема, з мотивів удаваності укладеного з відповідачами-1 і 2 договору відшкодування плати за землю та суперечністю цього договору нормам земельного законодавства.

Відповідачі-1 і 2 подали письмові відзиви на позов (відповідно, вх. № 23779 від 03.11.2017, а.с. 100-102 і вх. № 22314 від 18.10.2017, а.с. 41-46), за змістом яких проти позову заперечували з мотивів безпідставності, незаконності та необґрунтованості позовних вимог, а саме: договір відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017 року відповідає вимогам законодавства, його укладення не порушує інтересів держави в особі Черкаської районної державної адміністрації, тому у прокурора відсутнє право на звернення до суду в інтересах держави, він не може бути учасником судового процесу у справі № 925/1161/17; земельні ділянки, які є об'єктом оспореного договору відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017 року, є неуспадкованими земельними ділянками, які мають спеціальний правовий статус, не відносяться до категорії нерозподілених (невитребуваних), управління ними здійснює Софіївська сільська рада, її право управління ними передбачене абз. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 1285 ЦК України; договір відшкодування плати за землю не потребує обов'язкової державної реєстрації, відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі» державній реєстрації підлягає право оренди земельної ділянки, а не сам договір оренди; спірні земельні ділянки не мають статусу нерозподілених (невитребуваних) в розумінні ст.ст. 9-13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», на їх більшу частину власниками отримані правовстановлюючі документи, що унеможливлює їх повернення в розпорядження держави в особі Черкаської районної державної адміністрації.

В засіданнях суду прокурор і позивач в особі своїх представників позов з підстав, викладених в позовній заяві і додаткових письмових поясненнях представників (а.с. 109-113, 122- 127, 136- 138) підтримали і просили суд задовольнити повністю, відповідачі-1 і 2 в особі своїх представників позов не визнали і просили суд відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмових відзивах. В засідання суду 30.01.2018 позивач і відповідач-1 явку своїх представників не забезпечили, їх неявка не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з наступних підстав.

16.02.2017 року Софіївською сільською радою в особі сільського голови Мороза О.Я., з однієї сторони (у договорі «сторона - 1»), та товариством з обмеженою відповідальністю «Пономар» в особі директора Якименка С.В. (у договорі «сторона - 2») було укладено Договір про відшкодування плати за землю № 2 (далі - договір, а.с. 26-29). За умовами п.п. 1.1., 1.2. цього договору сторона -2, що користується земельною ділянкою загальною площею 112,0897 га - рілля (не успадковані земельні ділянки (паї) в кількості 79,5 паїв), розташованою в адміністративних межах Софіївської сільської ради, протягом року сплачує кошти в розмірі 168043,22 грн. за період фактичного землекористування з 01.01.2017 по 31.12.2017 року, нормативно-грошова оцінка земельних ділянок станом на 01.01.2017 становить 3 734 293, 87 грн.

Згідно з п.п. 3.1., 3.2. договору, сторона-2 - ТОВ «Пономар» зобов'язана щомісячно, з дати підписання договору сплачувати за фактичне користування землею в розмірі 14003,60 грн. щомісячно. Договір діє протягом 12 місяців з дати його укладання, за умови повної сплати суми зазначеної в п. 1.1. договору.

Розділом 4 договору сторони погодили підстави зміни умов договору і припинення його дії. Зокрема, відповідно до п. 4.3. договору, дія договору припиняється у разі державної реєстрації документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою, що є предметом цього договору.

Пунктами 5.2., 5.3. розділу 5 договору сторони погодили, що сторона- 2 зобов'язана в період дії договору оформити право користування земельною ділянкою в порядку, встановленому діючим земельним законодавством, в разі невиконання вимог п. 5.2. договору, на наступний рік дія договору не продовжується.

До договору сторони підписали розрахунок плати за використання земельних ділянок, який є невід'ємним додатком до договору (а.с. 29), згідно з яким розмір плати за фактичне використання 112,0897 га земель становить 4,5 % від суми її нормативно-грошової оцінки, що становить 168 043,22 грн. за весь період використання, або 14003,60 грн. щомісяця.

16.02.2017 сторонами підписано акт-прийому передачі земель, у відповідності до якого на підставі договору плати за землю № 2 від 16.02.2017 року сторона-1 передала, а сторона-2 прийняла в натурі на місцевості земельні ділянки загальною площею 112,0897 га (а. с. 28).

До договору стороною-1 додано Перелік громадян та відповідних неуспадкованих земельних ділянок (паїв) в адміністративних межах Софіївської сільської ради станом на 01.01.2016, які є об'єктом договору. Прелік складається із 80 осіб, де відповідно одній особі належить одна земельна ділянка, а всього 79,5 земельних ділянок загальною площею 112,0897 га (а.с. 30-32).

Із акта перевірки № 117-ДК/117/АП/09/01-17 від 10.07.2017 і повідомлення ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 10.07.2017 №10-23-042-522/90-17 вбачається, що на вимогу Черкаської місцевої прокуратури державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Черкаській області Дрозденком В.І., за участі сільського голови Софіївської сільської ради Мороза О.Я., проведена виїзна перевірка дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок сільськогосподарського призначення в адміністративних межах Софіївської сільської ради Черкаського району. Перевіркою встановлено, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення, в тому числі площею 112,0897 га - не успадкованих земельних ділянок (паїв), які розташовані в адміністративних межах Софіївської сільської ради, за межами населеного пункту, фактично використовуються суб'єктом господарювання ТОВ «Пономар» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі договору про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017. Виявлене перевіряючим кваліфіковане як порушення вимог ст. 125, 126 Земельного кодексу України, що полягає в самовільному зайнятті земельних ділянок.

Із бухгалтерської довідки відповідача-2 - товариства з обмеженою відповідальністю «Пономар», поданої ним суду, вбачається, що на підставі договору про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017 відповідач-2 здійснює фактичне користування земельними ділянками, які є об'єктом цього договору, за користування землею станом на 01.10.2017 року за терміном, що настав, сплатив орендної плати в дохід сільської ради за січень-серпень 112028,83 грн., єдиного сільськогосподарського податку в бюджет держави 6140,90 грн. (а.с. 83).

Розпорядженням Черкаської районної державної адміністрації від 23.12.2003 року № 457: 1. затверджено остаточну вартість земельної частки (паю) та її розмір 1,38 в умовних кадастрових гектарах по колишньому КСП ім. Шевченка в адмінмежах Софіївської сільської ради; 2. затверджено схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) власникам сертифікатів колишнього КСП ім. Шевченка; 3. запропоновано ДП «Черкський НДтаП інститут землеустрою» оформити бланки державних актів на право власності на земельні ділянки власникам земельних сертифікатів на право на земельну частку (пай) згідно додатку; 4. власникам земельних часток (паїв) в місячний термін після отримання державних актів переукласти з сільськогосподарськими товаровиробниками договора оренди на земельні ділянки відповідно до вимог чинного законодавства. Додатком до розпорядження Черкаської РДА від 23.12.2003 року № 457 є Список громадян, яким передано у власність земельні ділянки в межах Софіївської сільської ради, який складається із 736 осіб. До цього Списку входять особи, зазначені у Переліку громадян та відповідних неуспадкованих земельних ділянок (паїв) в адміністративних межах Софіївської сільської ради станом на 01.01.2016, які є об'єктом ос пореного договору про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017 (а.с. 55-56, 57-72).

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 09.09.2016 року у справі № 707/1821/16-ц, провадження № 2/707/1017/16 визнано за ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку площею 1,1844 га в межах Софіївської сільської ради у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 зареєстровані 22.09.2016 року в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с. 73-74, 75-76).

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 11.11.2014 року у справі № 707/2378/14-ц, провадження № 2/707/1126/14 визнано за ОСОБА_9 і ОСОБА_10 право власності на земельні ділянки площею 1,39 га і 1,40 га в межах Софіївської сільської ради, які належали ОСОБА_11, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2, на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки НОМЕР_1 від 27.07.2007 і ЧР № 076727 від 16.09.2004 (а.с. 77-78).

Із Державних актів на право власності на земельні ділянки НОМЕР_2 від 16.09.2004, НОМЕР_3 від 16.09.2004 вбачається, що на підставі розпорядження Черкаської РДА від 23.12.2003 року № 457 ОСОБА_12 і ОСОБА_13, відповідно, є власниками земельних ділянок в межах Софіївської сільської ради (а.с. 79-80, 81-82).

Земельні ділянки, право власності на які оформлено ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_13, включені до Списку громадян, яким передано у власність земельні ділянки в межах Софіївської сільської ради (Додаток до розпорядження Черкаської РДА від 23.12.2003 року № 457) і Переліку громадян та відповідних неуспадкованих земельних ділянок (паїв) в адміністративних межах Софіївської сільської ради станом на 01.01.2016, які є об'єктом оспореного договору про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017.

Розпорядженнями Черкаської районної державної адміністрації від 31.10.2016 року № 310 надано дозвіл товариству з обмеженою відповідальністю «Пономар» на розробку технічної документації із землеустрою щодо передачі неуспадкованих земельних ділянок (паїв) загальною площею 121,1197 га в оенду терміном на 15 років (до настання реєстрації їх власниками права власності на земельні ділянки) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва що розташовані в адмінмежах Софіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області, а від 06.09.2017 № 306, 23.10.2017 № 373, 27.10.2017 № 382 затверджено технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передано товариству з обмеженою відповідальністю «Пономар» земельні ділянки в оренду за заявами останнього. Об'єктом оренди є ті ж земельні ділянки, які є об'єктом користування оспореного договору про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017.

Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Черкської районної державної адміністрації у Черкаській області про визнання удаваним правочином договору про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017, укладеного відповідачами, та у зв'язку з цим, зобов'язання відповідача-2 повернути у відання держави земельну ділянку, яка є об'єктом цього договору.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 2, 4, 10 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом, зміни і припинення господарських правовідносин, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Спірні правовідносини сторін, а відповідно, їх цивільні права та обов'язки, виникли із договору, за правовою природою віднесені до зобов'язань найму (оренди) земельної ділянки, загальні положення про найм (оренду) визначені параграфом 1 глави 58, про найм (оренду) земельної ділянки, як окремий вид зобов'язань, параграфом 3 глави 58 ЦК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов'язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України. Крім того, спірні правовідносини перебувають у сфері дії Земельного кодексу України, Законів України «Про оренду землі», «Про землеустрій», «Про Державний земельний кадастр», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», які з урахуванням предмету спору, є спеціальними нормативними актами.

Відповідно до викладених обставин справи, вбачається, що відповідач-2 - ТОВ «Пономар» фактично користується на умовах оренди земельною ділянкою загальною площею 112,0897 га на підставі договору про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017 року, укладеного ним, як орендарем з однієї сторони, з Софіївською сільською радою, як орендодавцем з другої сторони, за користування землею сплачує орендну плату і єдиний сільськогосподарський податок. Земельна ділянка, яка є об'єктом цього договору, складається із 79,5 земельних ділянок (паїв), які, зокрема, утворились внаслідок поділу (виділу) земель колективної власності на земельні частки (паї) власникам сертифікатів колишнього КСП ім. Шевченка, це землі - рілля, віднесені до земель сільськогосподарського призначення, підлягають використанню для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, знаходяться в адміністративних межах Мошнівської сільської ради Черкаського району за межами населеного пункту. Позивачем доведено витребування і оформлення права власності на 4 земельні ділянки, що входять до їх складу, зокрема -громадянами ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_13. Інформація у формі належних, допустимих доказів про витребування, реєстрацію права власності на решту часток (павїв), про смерть їх власників у відповідачів відсутня.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно з ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Із наведеного вбачається, що договір про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017 року, укладений відповідачами, вчинений ними для приховання відносин оренди землі, які виникають із договору, вимоги до укладення якого передбачені Цивільним і Земельним кодексами України, Законами України «Про оренду землі», «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначаються спеціальними законодавчими актами - Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» № 899-ІV від 05.06.2003 р. та Порядком організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 р. N 122.

За змістом норм статей 1-12 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», нерозподіленими (не витребуваними) є земельні ділянки до моменту отримання особами, що мають право на них, державних актів на право власності на ці земельні ділянки або проведення державної реєстрації права власності на них у встановленому Законом порядку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (редакція від 27.06.2015 року), нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Згідно з пунктом 12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 р. N 122 (редакція від 19.06.2015 року), нерозподілені (невитребувані) земельні частки (паї) передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

З аналізу положень ст.ст. 5 і 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п.п. 2,12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою КМ України від 04.02.2004 р. № 122 вбачається, що розпорядження нерозподіленими (невитребуваними) земельними ділянками (паями) з метою надання їх в оренду здійснюють сільські, селищні, міські ради чи райдержадміністрації в залежності від місця розташування таких ділянок, а саме за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради нерозподілені (невитребувані) земельні частки можуть передаватися в оренду в межах населених пунктів, а за рішенням районної державної адміністрації - за межами населених пунктів.

Згідно з ч. 5 ст. 4 Закону України «Про оренду землі», орендодавцем земельної ділянки, що входить до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, є особа, яка управляє спадщиною.

Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» особа, яка управляє спадщиною, у складі якої є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що не перебуває в оренді, має право передати таку ділянку в оренду на строк до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, про що обов'язково зазначається у договорі оренди земельної ділянки. Тобто, у випадку якщо земельна ділянка (невитребуваний пай) входила до складу спадщини, то управління такою земельною ділянкою, за відсутності спадкоємців, має здійснювати сільська, селищна, міська рада.

Загальні положення про спадкування, здійснення права на спадкування визначені главами 84, 87 книги шостої ЦК України. За їх змістом: спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч. 1 ст. 1216); спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217); до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218); право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч. 1 ст. 1225); спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268); у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу (ч.ч. 1, 5 ст. 1277); охорона спадкового майна здійснюється в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів та кредиторів спадкодавця з метою збереження його до прийняття спадщини спадкоємцями або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою (ч. 1 ст. 1283); у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки. Особа, яка управляє спадщиною, має право на вчинення будь-яких необхідних дій, спрямованих на збереження спадщини до з'явлення спадкоємців або до прийняття спадщини (абз. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 1285).

В матеріалах справи відсутні докази про те, що земельні ділянки, які є об'єктом договору про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017 року, є об'єктами спадкування і відповідач-1 - Софіївська сільська рада, має право на управління ними, як спадщиною, в розумінні ст. 1285 ЦК України. Відповідно до вказаних норм законодавства, право відповідача-1 - Софіївської сільської ради управляти спадщиною, а відтак і укладати договір оренди як орендодавцем щодо невитребуваних земельних ділянок померлих громадян суд вважає недоведеним.

Таким чином, договір про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017 року, укладений відповідачами, суперечить нормам ч. 2 ст. 792 ЦК України, ст.ст. 151, 80 ч. 1 п. «в», 84 ч. 2, 90 ч. 1 п. «а», 93 ч.ч. 1, 8, 116 ч.ч. 1, 2, 122 ч.ч. 1, 4, 124-126 ЗК України, ст.ст. 1, 2, 4 ч. 4, 6 ч.ч. 1, 5, 13-17 Закону України «Про оренду землі», ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст.ст. 2 ч. 1 абз. 1, ст. 4 ч.ч. 1, 2, ст. 19 ч. 1 п. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за змістом яких основними порушеннями є перевищення відповідачем-1 своїх повноважень при розпорядженні не витребуваними землями, відсутність у договорі усіх обов'язкових умов для договорів цього виду, відсутність державної реєстрації відповідачем-2 права оренди, набутого на підставі цього договору. Зазначені порушення є достатніми для визнання спірного договору недійсним і таким, що не створює юридичних наслідків.

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 2 ГПК України (в редакції, яка діяла на момент звернення прокурора до суду) передбачено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 3-рп/99 у справі № 1-1/99 від 8 квітня 1999 року прокурор або його заступник самостійно визначає з посиланням на чинне законодавство в чому полягає порушення інтересів держави, обґрунтовуючи в позовній заяві необхідність їх захисту, та визначає орган, який уповноважений державою виконувати відповідні функції в спірних правовідносинах.

За приписами частини 2 статті 29 ГПК України (в редакції, яка діяла на момент звернення прокурора до суду) у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

За змістом пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного суду України № 3-рп/99 у справі № 1-1/99 від 8 квітня 1999 року під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

За приписами частини 1 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (частина 3 наведеної статті).

У даному випадку, як зазначає прокурор і з цим погоджується суд, необхідність захисту інтересів держави обумовлено тим, що земельні ділянки передана в оренду без дотримання визначеного законом порядку, тобто без відома держави в особі уповноваженого органу, чим порушено інтереси держави у сфері земельних відносин, а позивач захист цих інтересів здійснює неналежним чином.

Крім того, розділом 4 договору сторони погодили підстави зміни умов договору і припинення його дії. Зокрема, відповідно до п. 4.3. договору, дія договору припиняється у разі державної реєстрації документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою, що є предметом цього договору.

Отже, дія оспореного договору про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017 року щодо земельних ділянок, право власності на які оформлено ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_13, включених до Переліку громадян та відповідних неуспадкованих земельних ділянок (паїв) в адміністративних межах Софіївської сільської ради станом на 01.01.2016, який є додатком і невід'ємною частиною оспореного договору про відшкодування плати за землю № 2 від 16.02.2017, припинилась в силу умов п. 4.3. договору. Відтак, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, підлягають застосуванню наслідки недійсності правочину в частині повернення у володіння держави в особі позивача усі земельні земельні ділянки за виключенням зазначених, дія договору стосовно яких припинена.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладені обставини справи, наведені норми законодавства та умови оспореного договору суд позов прокурора визнає обґрунтованим, доказаним і задовольняє повністю. Доводи відповідача і третьої особи-2, наведені ними у письмових відзивах і поясненнях їх представників в засіданнях суду, господарський суд відхиляє через їх невідповідність встановленим фактичним обставинам справи та вказаним вище нормам чинного законодавства.

На підставі статті 129 ГПК України з відповідача-2 підлягають відшкодуванню понесені прокурором судові витрати на сплату судового збору у розмірі 3200 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати удаваним правочином договір про відшкодування плати за землю № 2, укладений 16.02.2017 року Софіївською сільською радою () та товариством з обмеженою відповідальністю «Паномар» () про передачу в користування земельної ділянки загальною площею 112,0897 га ріллі в адміністративних межах Софіївської сільської ради Черкаського району.

Зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Паномар» (, місцезнаходження: 19035, Черкаська область, Канівський район, село Межиріч, вул. Канівська, буд. 4/22) звільнити земельні ділянки, отримані у користування на підставі договору про відшкодування плати за землю № 2, укладеного 16.02.2017 року Софіївською сільською радою () та товариством з обмеженою відповідальністю «Паномар» ().

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Пономар», , місцезнаходження: 19035, Черкаська область, Канівський район, село Межиріч, вул. Канівська, буд. 4/22 на користь прокуратури Черкаської області, р/р 3751 в Державній казначейській службі України в м. Київ, МФО 820172, за кодом класифікації видатків бюджету 2800 судові витрати у розмірі 3200 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано 28.02.2018 року.

Суддя В.М. Грачов