РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2018Справа № 910/23017/17

За позовом доПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" Приватного підприємства "Бонвояж"
про стягнення 411 362, 38 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:
від позивача:Бернацька О.В. - представник за довіреністю;
від відповідача:Шилова К.В. - адвокат.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Бонвояж" (надалі - відповідач) про стягнення боргу у загальній сумі 411 362, 38 грн., у тому числі - пені у сумі 268 216, 05 грн., 3% річних у розмірі 32 731, 91 грн. та інфляційних втрат у розмірі 110 414, 42 грн., у зв'язку із тим, що відповідач не вчасно виконує оплату за переданий газ у строк, визначений договором № 2459/15-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014.

Згідно приписів ч. 1 ст. 247 ГПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Пунктом 1 частини 5 статті 12 ГПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2018 відкрито провадження у справі № 910/23017/17, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов.

24.01.2018 відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити позивачеві у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України в м. Києві, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаментом житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було укладено два договори про організацію взаєморозрахунків, якими сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений в 2015 році відповідно до договору № 2459/15-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014, в зв'язку із чим підстави для нарахування штрафних санкцій відсутні. Також у своєму відзиві відповідач просив суд відшкодувати за рахунок позивача здійснені ним судові витрати з оплати правничої допомоги.

Також, 24.01.2018 відповідачем через канцелярію суду надано клопотання вих. № 43 від 23.01.2018 про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, яке було прийняте судом до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2018 було вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та викликано сторони в судове засідання для розгляду справи по суті на 14.02.2018.

13.02.2018 позивачем через канцелярію суду надано заперечення на відзив, в якому він вказує на те, що договори про організацію взаєморозрахунків не містять умов щодо поширення їх дії на умови договору № 2459/15-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 з моменту укладення до моменту підписання договорів про організацію взаєморозрахунків, до дати проведення відповідного фінансування договори про організацію взаєморозрахунків не були дійсними та не створювали будь-яких юридичних наслідків, в чому числі будь-яким чином не могли впливати на порядок проведення розрахунків у відповідності до пункту 6.1 договору та зазначає, що у розрахунку позивача доданого до позовної заяви виключено суми сплачені договорами про організацію проведення взаєморозрахунків, а тому позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні, що відбулося 14.02.2018 наполягав на задоволенні позову, надав суду усні пояснення по справі, відповідач проти позову заперечував, також надав суду усні пояснення по справі.

У судовому засіданні 14.02.2018 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2014 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (надалі - Продавець) та Приватним підприємством "Бонвояж" (надалі - Покупець) був укладений договір №2459/15-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору, сторони обумовили, що газ що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Згідно п. 2.1. Договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 1200 тис. куб. м., у тому числі по місяцям кварталів: січень - 230 тис. куб. м., лютий - 200 тис. куб. м., березень - 180 тис. куб. м., квітень - 100 тис. куб. м., жовтень - 90 тис. куб. м., листопад - 200 тис. куб. м., грудень - 200 тис. куб. м.

Пунктом 3.3. Договору Сторонами погоджено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі комерційного вузлі/вузлів обліку газу Покупця.

Пунктом 3.4. Договору обумовлено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.2 Договору Сторони погодили, що ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 1 091, 00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу з ПДВ - 1 091, 00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218, 20 грн., всього з ПДВ - 1 309, 20 грн.

20.03.2015 Сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору № 2459/15-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014, в якій погодились викласти п. 5.2. Договору в наступній редакції: «5.2. Ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 2 495, 25 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ. тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 2 495, 25 грн., крім того ПДВ 20% - 499, 05 грн., всього з ПДВ - 2 994, 30 грн.»

01.10.2015 Сторони уклали додаткову угоду №2 до договору №2459/15-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014, в якій погодились викласти п. 5.2. Договору в наступній редакції: « 5.2. Ціна за 1000 куб. м. газу становить 1 770, 74 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ. тарифів на транспортування і розподіл природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженої о тарифу на природний газ - 2%; - податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 689, 10 грн., крім того ПДВ - 20% - 137, 82 грн., всього з ПДВ - 826, 92 грн. В структурі тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, затвердженого постановою НКРЕКП. враховано вартість газу на виробничо-технологічні витрати та власні потреби газорозподільного підприємства. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 2 495, 25 грн., крім того ПДВ - 20% - 499, 05 грн. всього з ПДВ - 2 994, 30 грн.»

Згідно п. 5.3. Договору, загальна сума вартості природного газу за цим договору складається із сум вартості місячних поставок газу.

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим Договором, а у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. п. 7.1., 7.2. Договору).

За своєю правовою природою між позивачем та відповідачем укладено договір поставки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. ст. 179, 180, 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), він вважається укладеним.

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв природний газ протягом січня - грудня 2015 року, що підтверджується актами приймання-передачі від 31.01.2015 (на 222 099, 22 грн.) від 28.02.2015 (на 208 541, 16 грн.), від 31.03.2015 (на 196 437, 60 грн.), 30.04.2015 (на 114 639, 76 грн.), від 31.10.2015 (на 232 339, 72 грн.), від 30.11.2015 (на 446 710,63 грн.), від 31.12.2015 (на 462 065, 41 грн.), копії яких містяться в матеріалах справи.

Як було зазначено вище, відповідач використовує природний газ, придбаний згідно умов Договору виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Водночас, відповідач вказує на те, що тарифи, що встановлюються виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не забезпечують покриття відповідачем витрат на виробництво теплової енергії, в результаті чого виникає різниця в тарифах, що відшкодовується за рахунок субвенції державного бюджету місцевим, а тому після продажу теплової енергії у відповідача не вистачає грошових коштів на оплату природного газу позивачу, а тому частина вартості газу погашається за рахунок різниці в тарифах, що виділяється з державного бюджету.

Так, згідно з ч. 2 ст. 97 Бюджетного кодексу України, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 375 від 04.06.2015 затверджено Порядок та умови надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 Порядку, підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання і водовідведення населенню та/або іншим підприємствам централізованого того водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг) та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за електричну енергію та природний газ, згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату укладення такого договору. Кількість сторін зазначеного договору є необмеженою та визначається такою кількістю учасників розрахунків, виконання договору якими забезпечить погашення заборгованості та надходження до державного бюджету коштів у повному обсязі.

На підставі зазначеного законодавства між Сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України в м. Києві, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаментом житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було укладено два Договори про організацію взаєморозрахунків:

1. №23/375-в від 23 листопада 2015 року на загальну суму 278 016,92 грн., з яких 278 016,90 грн. - для погашення заборгованості за газ за 2014 рік та 0,02 грн. - для погашення заборгованості за природний газ по договору №2459/15-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014.

2. № 24/375-в від 23 листопада 2015 року на загальну суму 646 107, 08 грн., з яких 646 107, 08 грн. - для погашення заборгованості за природний газ по договору № 2459/15-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014.

Відповідно до частин 2 пунктів 11 зазначених Договорів про організацію взаєморозрахунків, Сторони зобов'язались до проведення взаєморозрахунків не вчиняти дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Пунктами 16 Договорів про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Укладення договору про проведення взаєморозрахунків за рахунок субвенцій з державного бюджету в силу вимог чинного законодавства є диспозитивним правом його учасників, що закріплено частиною 1 статті 627 ЦК України, згідно якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості сторін на власний розсуд визначати умови договору, які і становлять його зміст. Винятком є умови, які конкретно передбачені законом щодо того чи іншого виду договорів.

Тому позивач, уклавши вищевказані п'ятисторонні Договори № 23/375-в та № 24/375-в від 23.11.2015, реалізував своє право на вільний вступ у договірні відносини, вибір контрагента, визначення умов договору та встановлення його змісту, зокрема, фактично погодився із встановленням строку погашення заборгованості за договором № 2459/15-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014, виходячи із моменту перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з Державного бюджету.

Відтак, уклавши договори № 23/375-в та №24/375-в від 23.11.2015, Сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за спірним договором № 2459/15-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014.

Отже, для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2 Договору та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договорами № 23/375-в та № 24/375-в від 23.11.2015 і відповідно до пункту 15 яких, сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Окрім того, Договори про організацію взаєморозрахунків не передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань і підстав для інших грошових вимог.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом України у постановах від 09.09.2014 (справи № 5011-35/1533-2012-19/522-2012, № 5011-35/1272-2012-42/527-2012, № 5011-1/1043-2012-42/528-2012), від 16.09.2014 (справа № 5011-42/1230-2012-69/542-2012), від 23.09.2014 (справа № 5011-35/1271-2012).

Виходячи з того, що зобов'язання з оплати природного газу сторони погодили умовами договорів про організацію взаєморозрахунків 23/375-в та №24/375-в від 23.11.2015, прострочення оплати за умовами яких відповідачем не допущено, а тому підстав для задоволення позову про стягнення штрафних та фінансових санкцій за прострочення вказаної суми суд не вбачає.

В силу ч. 1. ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням вищевикладеного та оскільки доводи позивача, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог є безпідставними, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу у загальній сумі 411 362, 38 грн., у тому числі пені у сумі 268 216, 05 грн., 3% річних у розмірі 32 731, 91 грн. та інфляційних втрат у розмірі 110 414, 42 грн., у зв'язку із невчасним виконанням відповідачем оплати за переданий газ у строк визначений договором № 2459/15-ТЕ-41 купівлі-продажу природного газу від 30.12.2014 є необґрунтованими, а тому у позові слід відмовити.

Частиною 2 ст. 126 ГПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, відповідач просив суд відшкодувати за рахунок позивача здійснені ним судові витрати з оплати правничої допомоги, на підтвердження чого надав суду договір про надання правничої допомоги № 9 від 18.01.2018, що був укладений між відповідачем та адвокатом Шиловою Катериною Володимирівною, та за умовами якого, остання бере на себе зобов'язання представляти інтереси відповідача у справі № 910/23017/17, а відповідач зобов'язується оплатити зазначені послуги, фіксований розмір яких складає 3 500, 00 грн. Також відповідач надав суду копію ордеру серія КС №158759 від 18.01.2018 та доказ перерахування адвокату зазначених вище коштів у розмірі 3 500, 00 грн. - копію платіжного доручення № 843 від 18.01.2018.

Відповідно до ч. ч. 1,4 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір, а також понесені відповідачем витрати на правничу допомогу адвоката, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 126, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001. м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) на користь Приватного підприємства "Бонвояж" (02140. м. Київ, вул. Гмирі, 3, кв. 7; ) витрати па професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3 500, 00 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 19.02.2018 року.

Суддя Ю.О. Підченко