ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2018 р. Справа № 922/3142/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Медуниця О.Є. , суддя Пелипенко Н.М.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

секретар судового засідання Казакова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Екологоохоронна фірма "Креома-Фарм", м. Київ (вх. № 3882 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2017 р. у справі № 922/3142/17(суддя Светлічний Ю.В., повний текст складено 08.12.2017 р.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Екологоохоронна фірма "Креома-Фарм", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тубний завод", м. Харків

про захист майнових авторських прав

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Екологоохоронна фірма "Креома-Фарм" звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд заборонити відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Тубний завод" використовувати об'єкт авторського права - твір образотворчого мистецтва (дизайну) "Энтеросгель Enterosgelium", який виконаний в червоно- синьо- білих кольорах, зазначаючи що виключні майнові права на нього належить позивачу - Приватному акціонерному товариству "Екологоохоронна фірма "Креома-Фарм".

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.12.2017 р. у справі № 922/3142/17 (суддя Светлічний Ю.В.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивоване, зокрема з тих підстав, що позивачем відповідно до вимог ст. 9 та ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (в редакції, що діяла у період, який позивач вважає часом створення твору - 1994 р.) не надано належних та допустимих доказів, що автором об'єкту авторського права - твору образотворчого мистецтва (дизайну) "Ентеросгель Enterosgelium", який виконаний в червоно-синьо-білих кольорах є ОСОБА_1, судом встановлено, що на зазначеному об'єкті авторського права відсутнє найменування особи, яка має на нього авторське право. Також зазначено, що позивачем не надано доказів відповідно до ст. 27 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (в редакції, що діяла на момент створення твору - 1994 р.), переходу авторського права від автора іншій особі та позивачеві, а також щодо правонаступництва МП "КРЕОМА" до ЗАТ "ЕОФ "КРЕОМА-ФАРМ", а пізніше -до позивача -ПрАТ "ЕОФ "КРЕОМА-ФАРМ".

Позивач-Приватне акціонерне товариство "Екологоохоронна фірма "Креома-Фарм" подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що ним було доведено суду першої інстанції приналежність саме йому авторських майнових прав на твір, а також факт незаконного використання твору відповідачем, надані докази порушення авторських майнових прав на твір, і т. ін.

Зокрема позивач зазначає, що ним було надано до матеріалів справи наказ Міністерства охорони здоровя та медичної промисловості Російської Федерації від 29.07.1994 р. № 158, на підставі якого на території Російської федерації зареєстровано лікарський засіб «Ентеросгель», для дизайну упаковки якого створено спірний твір образотворчого мистецтва, а також надано реєстраційне посвідчення на цей лікарський засіб від 29.07.1994 р. № 94/158/6, видане позивачеві ОСОБА_2 службою інтелектуальної власності України свідоцтво від 25.01.2016 р. № 63764 про реєстрацію авторського права на твір тимчасову фармакапейну статтю «Энтеросгель» частина 1 (ТФС № 42-2074-91), в якій зазначено, що автором зазначеного твору(ТФС) є ОСОБА_1М, а авторські майнові права на твір належать позивачеві.Зазначеною тимчасовою фармакапейною статтею ( ТФС) затверджено макет упаковки лікарського засобу по Реєстраційному посвідченню від 29.07.1994 р. № 94/158/6 на лікарський засіб «Энтеросгель», а цим Реєстраційним посвідченням в свою чергу відповідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про авторське право і суміжні права» ( в редакції, яка діяла на момент створення спірного твору дизайну), підтверджується дата оприлюднення спірного твору образотворчого мистецтва, а також те, що він був створений в січні 1994 року і т. ін.

Крім цього, позивач зазначає, що розроблене відповідачем на замовлення ТОВ «ТНК «Силма» художньо-конструкторське рішення дизайну туби ламінарної на продукцію медичної промисловості повністю відтворює спірний твір дизайну, авторські майнові права на який належать позивачеві, а тому не може вважатися переробкою оригінального твору та самостійним обєктом авторського права, а зазначені на цьому художньо-конструкторському рішенні торгові знаки Російської Федерації підлягають захисту виключно на території Російської Федерації, у звязку з чим їх наявність не може спростувати порушення майнових авторських прав позивача на спірний твір образотворчого мистецтва на території України і т. ін.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 302 від 11.01.2018 р.), додаткових поясненнях до відзиву на апеляційну скаргу (вх.. № 1491 від 12.02.2018 р.) просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення-без змін. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, зокрема про те, що доводи апеляційної скарги прямо суперечать наданим до матеріалів справи документам, а викладені в ній припущення не відповідають дійсності та суперечать нормам матеріального права.

Відповідач, зокрема зазначає, що наказ Міністерства охорони здоровя та медичної промисловості Російської Федерації від 29.07.1994 р. № 158 про реєстрацію за позивачем лікарського засобу «Энтеросгель», реєстраційне посвідчення на цей лікарський засіб 29.07.1994 р. № 94/158/6, тимчасова фармакапейна стаття «Энтеросгель» (ТФС № 42-2074-91) не є належними та достатніми доказами створення спірного твору образотворчого мистецтва та наявності у позивача виключних майнових прав на цей твір.Крім цього відповідач зазначає, що документів, які підтверджують правонаступництво позивача щодо ПрАТ «ЕОФ «Креома-Фарм» та щодо МП «Креома (особи, за якою на території РФ зареєстровано лікарський засіб ««Энтеросгель» та видано реєстраційне посвідчення 29.07.1994 р. № 94/158/6)до матеріалів справи не надано.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, встановлено наступне.

Позивач у позовній заяві зазначає, що йому належить право інтелектуальної власності на об'єкт авторського права - твір образотворчого мистецтва (дизайну) "Ентеросгель Enterosgelium", який виконаний в червоно- синьо- білих кольорах, а саме- малюнок, що зображений у тексті позовної заяви.

В обґрунтування приналежності йому майнових авторських прав на зазначений твір образотворчого мистецтва (дизайну), позивач зазначає, що цей твір є службовим твором, автором якого є ОСОБА_1, який працював у Малому екологоохоронному підприємстві "Кремнійорганічні матриці" ("КРЕОМА") - МП "КРЕОМА" директором, у звязку з чим відповідно до чинного на той час законодавства авторські майнові права( ст. 20 Закону України "Про авторське право і суміжні права) перейшли до роботодавця та на даний час належать його правонаступнику- позивачу (ПрАТ "ЕОФ "КРЕОМА-ФАРМ").

При цьому позивач посилається на те, що на підставі Наказу Міністерства охорони здоров'я України №7 від 14.01.1994р. "Про дозвіл медичного застосування лікарських засобів" для МП "КРЕОМА" було видано Реєстраційне посвідчення №94/7/6 для препарату ентеросорбента за назвою "ЕНТЕРОСГЕЛЬ".МЕОП "КРЕОМА" було перетворене в Закрите акціонерне товариство "Екологоохоронна фірма "КРЕОМА-ФАРМ", та до останнього перейшов пакет технологічної і нормативно-технічної документації по виробництву препарату "Ентеросгель", а у 2010 році було змінено найменування юридичної особи позивача з Закритого акціонерного товариства "Екологоохоронна фірма "КРЕОМА - ФАРМ" на Приватне акціонерне товариство "Екологоохоронна фірма "КРЕОМА - ФАРМ", про що видано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи Серії А01 №375119.

При цьому позивач стверджує, що зазначений твір образотворчого мистецтва (дизайну) створений в січні 1994 р. ОСОБА_1 в якості дизайну упаковки лікарського засобу «ЭНТЕРОСГЕЛЬ" з метою реєстрації препарату за МП "КРЕОМА" на території Російської Федерації та його реалізації останнім.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач стверджує, що йому належать авторські майнові права на твір образотворчого мистецтва (дизайну) "Ентеросгель Enterosgelium", як виконаний в червоно- синьо- білих кольорах малюнок, що зображений в тексті позовної заяви.

Проте, як зазначає позивач, відповідач використовує зазначений твір без належних повноважень, а саме, на замовлення ТОВ «ТНК «Силма» розробив дизайн-макет (художньо-конструкторське рішення) туби ламінарної на продукцію медичної промисловості-«Паста для приема внутрь «Энтеросгель», на якому повністю відтворив спірний твір образотворчого мистецтва.

Зазначене стало підставою звернення позивача з позовом до суду у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення виходив з того, що позивачем відповідно до вимог ст. 9 та ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (в редакції, що діяла у період, який позивач вважає часом створення спірного твору - 1994 р.) не надано належних та допустимих доказів, що автором об'єкту авторського права - твору образотворчого мистецтва (дизайну) "Ентеросгель Enterosgelium", який виконаний в червоно- синьо- білих кольорах є ОСОБА_1, переходу авторського права на цей твір від автора іншій особі та позивачеві, а також щодо правонаступництва МП "КРЕОМА" до ЗАТ "ЕОФ "КРЕОМА-ФАРМ", а пізніш- до позивача -ПрАТ "ЕОФ "КРЕОМА-ФАРМ".

Викладені вище висновки господарського суду першої інстанції, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (в редакції, що діяла у період, який позивач вважає часом створення твору - 1994 р.),цим Законом охороняються твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема малюнки та інші твори образотворчого мистецтва;

Підлягають охороні за цим Законом як обнародувані, так і необнародувані твори в галузі науки, літератури і мистецтва, незалежно від їх призначення, жанру, достоїнства, обсягу, мети (освіта, інформація, реклама, пропаганда, розваги тощо), а також способу відтворення, виражені в усній, письмовій чи будь-якій іншій формі.

Статтею 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (в редакції, що діяла у період, який позивач вважає часом створення твору - 1994 р.) первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор.

Автором вважається особа, зазначена як автор на примірнику обнародуваного твору, на рукописі або на оригіналі твору мистецтва, якщо в судовому порядку не буде доведено інше.

Згідно зі ст.4 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (в редакції, що діяла у період, який позивач вважає часом створення твору - 1994 р.), автором є фізична особа, творчою працею якої створено твір.

Виключне право - право, коли жодна особа, крім тієї, якій належить авторське право або суміжні права, не може використовувати твір, не маючи на те відповідного дозволу (ліцензії), за винятком випадків, установлених цим Законом.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про авторське право і суміжні права"(в редакції, що діяла у період, який позивач вважає часом створення твору - 1994 р.) автору або іншій особі, яка має авторське право, належать виключні права на використання твору в будь-якій формі і будь-яким способом.

Автору або іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право дозволяти або забороняти:

1) відтворення творів;

2) публічне виконання і публічне сповіщення творів;

3) публічний показ;

4) будь-яке повторне публічне сповіщення в ефірі чи по проводах вже переданих в ефір творів, якщо воно здійснюється іншою організацією;

5) переклади творів;

6) переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів;

7) розповсюдження творів шляхом продажу, відчуження іншим способом або шляхом здачі в найом чи у прокат та іншої передачі до першого продажу примірників твору;

8) здача в найом після першого продажу, відчуження іншим способом примірників аудіовізуальних творів, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих на фонограмі або у формі, яку читає машина;

9) імпорт примірників творів.

Цей перелік не є вичерпним.

Відповідно ч.2-3 ст. 9 Закону України "Про авторське право і суміжні права"(в редакції, що діяла у період, який позивач вважає часом створення твору - 1994 р.), особа, яка має авторське право, для сповіщення про свої права може використовувати знак охорони авторського права, який вміщується на кожному примірнику твору і складається з латинської літери С у колі - (С), імені (найменування) особи, яка має авторське право, і року першої публікації твору.

Особа, яка має авторське право або будь-яку виключну правомочність на твір, для свідчення про авторство на обнародуваний чи необнародуваний твір, про факт і дату опублікування твору чи про договори, які зачіпають права автора на твір, у будь-який час протягом терміну охорони авторського права може його зареєструвати в офіційних державних реєстрах.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське

право) належать:

а) виключне право на використання твору;

б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору

іншими особами.

Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (в редакції, що діяла у період, який позивач вважає часом створення твору - 1994 р.), майнові права можуть бути передані (відступлені) автором або іншою особою, що має авторське право, іншій особі. Автор або інша особа, що має авторське право (ліцензіар), можуть також видати ліцензію іншій особі (ліцензіату) на використання твору відповідно до такої ліцензії. Передача (відступлення) авторського права і видача ліцензії оформляються авторським договором.

Відповідно до ч. 2 статті 20 Закону України "Про авторське право і суміжні права"(в редакції, що діяла у період, який позивач вважає часом створення твору - 1994 р.), виключне право на використання такого твору належить особі, з якою автор перебуває у трудових відносинах (роботодавцю),якщо інше не передбачено договором.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття судом апеляційної інстанції постанови), доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України ( в редакції, чинній на час прийняття судом апеляційної інстанції постанови), належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України ( в редакції, чинній на час прийняття судом апеляційної інстанції постанови), обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України ( в редакції, чинній на час прийняття судом апеляційної інстанції постанови), достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України ( в редакції, чинній на час прийняття судом апеляційної інстанції постанови), достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України ( в редакції, чинній на час прийняття судом апеляційної інстанції постанови), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як правомірно зазначив господарський суд першої інстанції, позивачем відповідно до вимог ст. 9 та ст. 11 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (в редакції, що діяла у період,який позивач вважає часом створення твору - 1994р.) не надано належних та допустимих доказів, що автором об'єкту авторського права - твору образотворчого мистецтва (дизайну) "Ентеросгель Enterosgelium", який виконаний в червоно- синьо- білих кольорах є ОСОБА_1, зокрема на зазначеному об'єкті авторського права відсутнє найменування особи, яка має на нього авторське право.

У матеріалах справи відсутні докази створення ОСОБА_3, в тому числі в якості службового зазначеного твору із надання йому обєктивної форми та передання цього твору позивачеві чи його правопопереднику, в тому числі роботодавцю.

Зокрема, відсутній трудовий договір укладений між ОСОБА_3 та МП «Креома» чи з позивачем або відповідне службове завдання, з яких би вбачалася його трудова функція на створення твору дизайну чи його створення за завданням роботодавця у процесі трудової діяльності, враховуючи при цьому, що позивачем надано докази перебування ОСОБА_3 на посаді директора цих підприємств, тобто адміністративній посаді, яка не передбачає створення творів.

Також позивачем не надано доказів відповідно ст. 27 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (в редакції, що діяла у період, який позивач вважає часом створення твору - 1994р.), переходу авторського права за відповідними авторськими договорами від автора іншій особі (особам), в тому числі позивачеві.

Надана до матеріалів справи копія наказу Міністерства охорони здоровя та медичної промисловості Російської Федерації від 29.07.1994 р. № 158, на підставі якого на території Російської федерації зареєстровано лікарський засіб «Ентеросгель», та копія виданого МП «Креома» реєстраційного посвідчення на цей лікарський засіб від 29.07.1994 р. № 94/158/6 не містять будь-яких відомостей про створення саме спірного твору образотворчого мистецтва , в тому числі ОСОБА_1, а стосуються реєстрації прав МП «Креома» у РФ саме на лікарський засіб «Энтеросгель», який не є спірним обєктом права інтелектуальної власності.

У матеріалах справи відсутні докази, що для дизайну упаковки зазначеного лікарського засобу зареєстрованого за МП «Креома» створено спірний твір образотворчого мистецтва (відсутні докази взагалі його створення певною особою).

Зокрема, у свідоцтві від 25.01.2016 р. № 63764 про реєстрацію авторського права на твір тимчасову фармакапейну статтю «Энтеросгель» частина 1 (ТФС № 42-2074-91) (т. 2 а.с. 23), зазначено, що автором зазначеної ТФС є ОСОБА_1М, а авторські майнові права на ТФС належать позивачеві.Зазначене свідоцтво та ТФС ( т. 2 а.с. 12-21) не містять відомостей про реєстрацію за ОСОБА_1 права автора, а за позивачем майнових авторських прав саме на спірний твір образотворчого мистецтва, а не на ТФС.

У матеріалах справи відсутні докази того, що спірний твір образотворчого мистецтва є складовою тимчасової фармакапейної статті «Энтеросгель» частина 1 (ТФС № 42-2074-91) чи того, що зазначеною тимчасовою фармакапейною статтею затверджено макет упаковки лікарського засобу за Реєстраційним посвідченням від 29.07.1994 р. № 94/158/6 на лікарський засіб «Энтеросгель», на якому відтворено спірний твір образотворчого мистецтва, як на це необґрунтовано посилається позивач.

Господарський суд першої інстанції правомірно зазначив, що пояснення позивача, які викладені у позовній заяві та у запереченнях на відзив від 04.12.2017р. за вх.№40414 про те, що ДМЕОП "КРЕОМА", ЕОМП "КРЕОМА", МП "КРЕОМА" є різними варіантами написання назви одного й того ж підприємства є необгрунтованими та на підтвердження вищезазначених обставин позивачем не надано відповідних доказів.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відбувся перехід права інтелектуальної власності на твір: об'єкт авторського права - твір образотворчого мистецтва (дизайну) "Ентеросгель Enterosgelium", який виконаний в червоно- синьо- білих кольорах від МП "КРЕОМА" до ЗАТ "ЕОФ "КРЕОМА-ФАРМ", а пізніш до ПрАТ "ЕОФ "КРЕОМА-ФАРМ", який є позивачем у даній справі.

При цьому, як правомірно зазначив господарський суд першої інстанції, будь - яких доказів щодо правонаступництва та будь-яких договорів про перехід права власності на об'єкт авторського права - твір образотворчого мистецтва (дизайну) "Ентеросгель Enterosgelium", який виконаний в червоно- синьо- білих кольорах від ОСОБА_3 та зазначених юридичних осіб до позивача не надано.

Частина документів наданих позивачем в обґрунтування належності позивачу права на твір: об'єкт авторського права - твір образотворчого мистецтва (дизайну) "Ентеросгель Enterosgelium", який виконаний в червоно- синьо- білих кольорах, як то наказ та реєстраційне посвідчення Міністерства охорони здоров'я України, договір про передачу технології по виробництву препарату "Ентеросгель", лист Фармакопейного комітету за №11/1814 від 22.11.1996р. не стосуються об'єкту авторського права - твору образотворчого мистецтва (дизайну) "Ентеросгель Enterosgelium", який виконаний в червоно- синьо- білих кольорах, а свідчать про реєстрацію права на Фармокопійну статтю, що містить основні характеристики та опис лікарського засобу препарату "Ентеросгель".

Частина документів, що містяться у матеріалах справи, що стосуються правовідносин ДЕОМП "КРЕОМА" та АТ "Сілма" ніяким чином не стосуються предмету спору у даній справі, у звязку з чим вони правомірно не прийняті судом першої інстанції в якості належних та допустимих доказів.

До того ж, у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо позивача (т. 1 а.с. 18-24) зазначено про відсутність даних про юридичних осіб, правонаступником яких є позивач.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 21.01.2018 р. позивачеві запропоновано надати суду письмові пояснення із документальним обгрунтуванням щодо створення спірного твору (із наданням йому певної форми) ОСОБА_1 та передання його позивачеві чи його правопопереднику; погодження при реєстрації лікарського засобу "ЭНТЕРОСГЕЛЬ" упаковки препарату із зображенням спірного твору образотворчого мистецтва із обгрунтуванням того, що таке погодження здійснюється як необхідна умова реєстрації препарату;

Проте, позивачем відповідних доказів та обґрунтувань не надано.

Зважаючи на наведене, господарський суд першої інстанції правомірно зазначив, що оскільки позивачем не доведено суду того, що автором об'єкту авторського права - твір образотворчого мистецтва (дизайну) "Ентеросгель Enterosgelium", який виконаний в червоно- синьо- білих кольорах є ОСОБА_1 і цей твір є службовим твором, а також того, що позивачу належать майнові авторські права на зазначений об'єкт права інтелектуальної власності, за наявності яких він може вимагати заборонити використовувати об'єкт іншим особам, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду першої інстанції відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Виходячи з викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 статті 275, статтею 276, статтями 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2017 р. у справі № 922/3142/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Пелипенко Н.М.