ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2018р. Справа № 914/2738/17

За позовом: Сільськогосподарського виробничого кооперативу Злагода, с. Романківці Сокирянського району Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Велтс, м. Львів

про стягнення заборгованості

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І.Б.

Представники:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

Розглядається справа за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу Злагода до товариства з обмеженою відповідальністю Велтс про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 02.01.2018 було відкрито провадження у справі № 914/2738/17 за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 29.01.2018.

Представник позивача в судове засідання 29.01.2018 не зявився, через канцелярію суду подав клопотання про долучення оригіналів доказів, а також зазначив, що у позовній заяві та ухвалі суду про відкриття провадження у справі помилково найменуванням відповідача зазначено товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЕС", натомість правильним найменуванням є товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛТС". Представник відповідача в судове засідання 29.01.2018 зявився, проти позову заперечив, однак, письмового відзиву на позовну заяву до суду не представив. З метою повного та всестороннього зясування обставин справи, суд постановив відкласти розгляд справи на 12.02.2018.

Представник позивача в судове засідання 12.02.2018 не зявився. Представник відповідача в судове засідання 12.02.2018 не зявився. З метою повного та всестороннього зясування обставин, суд постановив відкласти розгляд справи на 26.02.2018.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 26.02.2018 не зявилися.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для зясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 26.02.2018 проголошено рішення у справі.

Позиція позивача.

Сільськогосподарський виробничий кооператив Злагода (надалі позивач, постачальник) звернувся до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Велтс (надалі відповідач, покупець) про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 23.09.2016 між сторонами у справі було укладено договір поставки № 23-09-2016/5 (надалі-договір), згідно з яким постачальник зобовязується, в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцю сільськогосподарську сировину (товар), а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору. Асортимент та обєм окремих партій товару узгоджується сторонами та вказується у видаткових накладних (п. 1.2. договору).

Як стверджує позивач, на виконання вимог договору, у відповідності до накладної від 02.11.2016 № 11-1 постачальник здійснив відпуск та поставку покупцю товару - яблук у кількості 3 950 кг по ціні 3, 166667 грн за один кілограм, на загальну суму 15 010, 00 грн (з урахуванням ПДВ).

У відповідності до п. 3.4 договору, розрахунки за товар, який постачається проводяться в національній валюті України на поточний рахунок постачальника протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту поставки партії товару. Однак, у визначений п. 3.4 договору термін покупець не здійснив розрахунок за поставлений товар, таким чином заборгувавши постачальнику, станом на 12.11.2016, кошти в загальній сумі 15 010, 00 грн. Вказані обставини також підтверджені актом звірки взаємних розрахунків між постачальником та покупцем.

20.05.2017 позивач скерував на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити суму боргу за договором, яку відповідачем отримано 29.05.2017, однак будь-якої відповіді про результати її розгляду позивачу не надано, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Крім стягнення основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 4 382, 50 грн пені, 2 341, 59 грн інфляційних втрат та відшкодувати судові витрати, з яких 1 600, 00 грн судовий збір та 5 922, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позиція відповідача.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву чи доказів погашення заборгованості до суду не подав.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи із таких мотивів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України). Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною статті 662 ЦК України визначено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; згідно положень статті 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу; кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому еквіваленті.

Як встановлено судом, 23.09.2016 між сторонами у справі було укладено договір поставки № 23-09-2016/5, згідно з яким постачальник зобовязується, в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцю сільськогосподарську сировину (товар), а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору. Асортимент та обєм окремих партій товару узгоджується сторонами та вказується у видаткових накладних (п. 1.2. договору).

Пунктом 3.2 договору визначено, що ціна за одиницю виміру товару та відповідно загальна вартість кожної партії товару, що буде поставлена на умовах даного договору, а також умови оплати товару вказується у видаткових накладних.

Пунктом 3.4 договору, передбачено, що розрахунки за товар, який постачається проводяться в національній валюті України на поточний рахунок постачальника протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту поставки партії товару.

Як стверджує позивач, на виконання вимог договору, у відповідності до накладної від 02.11.2016 № 11-1 постачальник здійснив відпуск та поставку покупцю товару - яблук у кількості 3 950 кг по ціні 3, 166667 грн за один кілограм, на загальну суму 15 010, 00 грн.

Однак, у визначений п. 3.4 договору термін покупець не здійснив розрахунок за поставлений товар, таким чином заборгував постачальнику, кошти в загальній сумі 15 010, 00 грн. Вказані обставини також підтверджені актом звірки взаємних розрахунків між постачальником та покупцем за період січень-листопад 2016 року.

20.05.2017 позивач скерував на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити суму боргу за договором, яку відповідачем отримано 29.05.2017, однак будь-якої відповіді про результати її розгляду позивачу не надано, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 2 ГПК України, принципами господарського судочинства, є зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, розумність строків розгляду справи. За умовами ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на вищевикладене, господарським судом були створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідачем не представлено доказів сплати заборгованості за договором, наявність заборгованості належними доказами не спростовано, а отже позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 15 010, 00 грн основного боргу підлягають до задоволення.

Крім стягнення основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 4 382, 50 грн пені та 2 341, 59 грн інфляційних втрат.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Аналіз умов договору, укладеного між сторонами свідчить, що розрахунки за товар, який постачається проводяться на поточний рахунок постачальника протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту поставки партії товару (п. 3.4. розділу 2 договору).

Банківський день - робочий день, протягом якого банк здійснює банківські операції у системі електронних платежів Національного банку України. Банківський день позначається календарною датою як проміжок часу, протягом якого виконуються технологічні операції, повязані з проведенням міжбанківських електронних розрахункових документів через систему електрон них платежів Національного банку України, за умови, що підсумки розрахунків за цими документами відображаються на кореспондентських рахунках банків (філій) у територіальному управлінні на ту саму дату (Положення про порядок здійснення уповноваженими банками операцій за документарними акредитивами в розрахунках за зовнішньоекономічними операціями, затверджене постановою Правління Національного банку України від 29.09.2009 № 580).

Судом встановлено, що при проведенні розрахунків, позивач дане положення п. 3.4. договору не врахував. Таким чином, позивач при проведенні розрахунку інфляційних втрат помилково початком періоду їх нарахувань вказує 12.11.2016, натомість, правильним є період нарахування з 17.11.2016.

З огляду на вищевикладене, суд вважає підставним стягнення з відповідача на користь позивача 2 205, 23 грн інфляційних втрат (період нарахування: з 17.11.2016 19.12.2017).

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 ГК). Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 ГК визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати 6 місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

Правова позиція щодо можливості зміни строку нарахування пені, передбаченого ч. 6 ст. 232 ГК України, викладена у постанові Верховного суду України від 15.04.2015 у справі № 3-53гс15, в якій зазначено, що «Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Згідно з п. 7.1 договору за прострочення платежів по цьому договору покупець повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочки, за весь період прострочення.

Таким чином, сторони договору погодили період нарахування пені, що перевищує 6 місяців визначений у ч. 6 ст. 232 ГК України.

Однак, як вбачається із розрахунку позивача, останній нараховує відповідачу пеню у розмірі 4 382, 50 грн за період з 12.11.2016 по 19.12.2017 (сумарна кількість днів 402) без врахування банківських днів.

Отже, правомірним є стягнення з відповідача пені за період з 17.11.2016 по 19.12.2017. Таким чином, розмір пені, яка підлягає до стягнення з відповідача становить 4 337, 92 грн.

Щодо відшкодування 5 922, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає вказане клопотання таким, що підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України, однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Стаття 123 ГПК України встановлює що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи. Як вбачається із матеріалів справи, позивач, у позовній заяві подав клопотання про відшкодування судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) на загальну суму 5 922, 00 грн та долучив докази, які обгрунтовують вказане клопотання.

Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Позивачем до матеріалів справи долучено договір від 20.11.2017 про надання правничої допомоги, укладений із адвокатом ОСОБА_1, додатковий договір від 19.12.2017, копія розрахунку розміру витрат на правничу допомогу, копія акта прийому-передачі наданих послуг від 19.12.2017 на загальну суму 5 922, 00 грн, копія квитанції від 19.12.2017 № 9 про сплату позивачем гонорару адвокату ОСОБА_1 в розмірі 5 922, 00 грн.

Суд зазначає, що відшкодування судових витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Долучені позивачем до матеріалів справи копії договору від 20.11.2017 про надання правничої допомоги, укладеного із адвокатом ОСОБА_1, додаткового договору від 19.12.2017, копії розрахунку розміру витрат на правничу допомогу, копії акта прийому-передачі наданих послуг від 19.12.2017 на загальну суму 5 922, 00 грн, копії квитанції від 19.12.2017 № 9 свідчать про надання позивачу правової допомоги при його зверненні до господарського суду про стягнення з відповідача заборгованості.

З врахуванням зазначеного в ч. 4 статті 126 ГПК України щодо врахування співмірності витрат на оплату послуг адвоката із ціною позову, складністю справи та наданих послуг, часом, витраченим адвокатом на надання послуг (3 год. 30 хв.), обсягом наданих адвокатом послуг (надання консультацій та підготовка позовної заяви), часткове задоволення позову судом, суд вважає підставними до відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката в розмірі 2 155, 32 грн (10 % від суми задоволених позовних вимог).

Відповідно до статті 129 ГПК України, відшкодування витрат позивача на оплату судового збору покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 126, 129, 231, 236-241, 331, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛТС» (79032, м. Львів, вул. Пасічна, 93, ) на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу Злагода (60223, Чернівецька обл., Сокирянський район, с. Романківці, ) суму в розмірі 21 553, 15 грн, з яких:

- 15 010, 00 грн заборгованості;

- 2 205, 23 грн інфляційних втрат;

- 4 337, 92 грн пені.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛТС» (79032, м. Львів, вул. Пасічна, 93, ) на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу Злагода (60223, Чернівецька обл., Сокирянський район, с. Романківці, ) судові витрати в розмірі 3 742, 00 грн, з яких:

- 1 586, 68 грн судового збору;

- 2 155, 32 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

5. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя Манюк П.Т.