КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2018 р. Справа№ 910/13078/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Зеленіна В.О.

Чорногуза М.Г.

секретар судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017р.

у справі №910/13078/17 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"

до відповідача-1 Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького"

відповідача-2 Компанії Ryanair DAC (Авіакомпанія "РайянЕйр")

відповідача-3 Міністерства інфраструктури України

про визнання правочину та рішення недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького", Ryanair DAC (Авіакомпанії "РайянЕйр") та Міністерства інфраструктури України про:

- визнання недійсним договору про умови аеропортового обслуговування в Державному підприємстві "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького", укладеного між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" та Ryanair DAC (авіакомпанією "РайянЕйр");

- визнання недійсною згоди Міністерства інфраструктури України на укладення договору про умови аеропортового обслуговування в Державному підприємстві "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького", укладений між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" та Ryanair DAC (авіакомпанією "РайянЕйр").

Позовні вимоги мотивовані тим, що договір про умови аеропортового обслуговування в Державному підприємстві "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького", укладений між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" та Ryanair DAC (авіакомпанією "РайянЕйр"), містить дискримінаційні положення, оскільки надає авіакомпанії "РайянЕйр" непередбачені законодавством пільги та ставить у привілейоване перед позивачем положення, що порушує чинне законодавство України та є підставою для визнання такого правочину недійсним у судовому порядку. При цьому, невідповідність договору законодавству, є в свою чергу, підставою для визнання недійсною згоди, яка надана Міністерством інфраструктури України на укладення спірного договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2017р. у справі № 910/13078/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Наводячи підстави, з яких ним порушено питання про перегляд оскаржуваного рішення, скаржником зазначено, що судом першої інстанції не було здійснено розгляду справи по суті та прийнято рішення з неповним з'ясуванням усіх обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального та матеріального права.

На думку апелянта, Аеропортом (відповідачем-1) надано авіакомпанії (відповідачу-2) знижки, що позивачу не доступні, та ставлять його у завідомо невигідне становище порівняно з відповідачем-2 в частині витрат на обслуговування в аеропорту, проте судом неправомірно зроблено протилежні висновки.

Окрім цього, скаржник вказував на те, що місцевий господарський суд прийняв рішення з порушенням вимог Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, оскільки не мав доказів отримання відповідачем-2 ухвали від 24.11.2017р. про витребування доказів, та за відсутності його представника, участь якого визнавалась обов'язковою.

Разом з апеляційної скаргою позивачем в порядку ст. 81 ГПК України заявлено клопотання про витребування доказів у Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" та Компанії Ryanair DAC (Авіакомпанія "РайянЕйр") належним чином засвідчені копії наступних документів:

1. Копію переписки між авіакомпанією "РайянЕйр" (Ryanair DAC) та Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" (копії листів, заяв, повідомлень авіакомпанії "РайянЕйр" (Ryanair DAC) та Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького"), що стосуються обговорення/погодження умов комерційного, технічного та інших видів обслуговування авіакомпанії "РайянЕйр" (Ryanair DAC) в міжнародному аеропорту м. Львова;

2. Копії проектів договорів, угод, протоколів та інших документів щодо умов комерційного, технічного та інших видів обслуговування авіакомпанії "РайянЕйр" (Ryanair DAC) в міжнародному аеропорту м. Львова, що надсилалися авіакомпанією "РайянЕйр" (Ryanair DAC) до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького";

3. Копії проектів договорів, угод, протоколів та інших документів щодо умов комерційного, технічного та інших видів обслуговування авіакомпанії "РайянЕйр" (Ryanair DAC) в міжнародному аеропорту м. Львова, що надсилалися Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" до авіакомпанії "РайянЕйр" (Ryanair DAC);

4. Копії документів, що закріплюють погоджені між авіакомпанією "РайянЕйр" (Ryanair DAC) та Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" істотні умови договору щодо надання послуг з обслуговування повітряних суден авіакомпанії "РайянЕйр" (Ryanair DAC) в міжнородному аеропорту м. Львова.

В обґрунтування необхідності витребування цих документів заявник вказував, що предметом позову є визнання недійсним договору про умови аеропортового обслуговування відповідача-2 в аеропорту м. Львова, а також згоди Мінінфраструктури на укладення договору. При цьому, спірний договір у матеріалах справи відсутній та за твердженням Аеропорту, авіакомпанія "РайянЕйр" не повернула підписаним запропонований Аеропортом екземпляр договору у встановлений строк, станом на день порушення провадження у справі судом першої інстанції, правовідносини між сторонами є припиненими.

На думку позивача такі обставини свідчать про укладення між відповідачем-1 та відповідачем-2 договору у спрощений спосіб, шляхом обміну листами, у зв'язку з чим заявник просив витребувати вказані ним у клопотанні документи та дослідити їх, оскільки самостійно позивач цього зробити не може, адже на запит його представника Аеропорт відмовляєтеся у наданні документів.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2018р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий суддя), Зеленін В.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018р. відкрито апеляційне провадження та розгляд справи призначено на 08.02.2018р.

05.02.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача-3 надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу та заперечення проти задоволення клопотання апелянта про витребування доказів.

08.02.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу та заперечення проти задоволення клопотання апелянта про витребування доказів.

Представники відповідача-2 до судового засідання, що відбулось 08.02.2018р., не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Відповідачі-1,3 проти задоволення клопотання апелянта про витребування доказів заперечували. У судовому засіданні їх представники вказували, що між відповідачем-1 та відповідачем-2 договір мав бути викладений у формі єдиного документу, підписаного сторонами, укладення договору у спрощений спосіб не узгоджувався. Проект договору, викладений у формі єдиного документу, був переданий відповідачу-2, який у встановлений строк запропонований проект не підписав і не повернув. При цьому, 10.07.2017р відповідача-2 скасував запланований прихід до України, про що зробив відповідне повідомлення на своєму офіційному сайті. Аеропорт також зазначав, що первинним документом щодо знижувальних коефіцієнтів є Положення, а додаткова угода з авіакомпаніями - похідним документом, який укладається відповідно до умов Положення та не може суперечити йому, тож необхідні докази містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників сторін з приводу заявленого апелянтом клопотання про витребування додаткових доказів, суд апеляційної інстанції відмовляє у його задоволенні, адже не має сумніву у добросовісному здійсненні відповідачем-1 та відповідачем-2 своїх процесуальних прав та обов'язків у частині подання ними доказів.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За твердженням позивача, 15.03.2017р. у будівлі Міністерства інфраструктури України відбувся спільний брифінг Міністра інфраструктури та комерційного директора Компанії Ryanair DAC (Авіакомпанії "РайянЕйр"). У ході брифінгу, Міністр інфраструктури повідомив, що з жовтня 2017 року Авіакомпанії "РайянЕйр" почне виконувати регулярні польоти до/з Києва (міжнародний аеропорт "Бориспіль") та Львова (міжнародний аеропорт "Львів" ім. Данила Галицького). З Києва літаками авіакомпанії можна буде дістатися до Ейндховена, Лондона, Манчестера та Стокгольма. Зі Львова авіакомпанія виконуватиме польоти до Кракова, Вроцлава, Берліна, Будапешту, Ейндховена, Лондона та Меммінгена.

Також, позивач стверджував, що одразу після брифінгу стартував продаж квитків на рейси Компанії Ryanair DAC (Авіакомпанії "РайянЕйр") до/з міст Львова та Києва, які, за інформацією авіакомпанії, у жовтні та листопаді 2017 року будуть доступні за ціною всього від 19,99 євро.

Як стало відомо позивачу, низька вартість квитків Компанії Ryanair DAC (Авіакомпанії "РайянЕйр") на рейси до/з Львова та значний попит на них пояснюється тим, що Компанія Ryanair DAC (Авіакомпанії "РайянЕйр") отримала особливі, недоступні позивачу умови аеропортового обслуговування в Державному підприємстві "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького.

Умови аеропортового обслуговування Компанії Ryanair DAC (Авіакомпанії "РайянЕйр") в аеропорту оформлені договором, що укладений Аеропортом та відповідачем-2, відповідно до доводів позивача.

У свою чергу, ставки аеропортових зборів є державною регульованою ціною, яка у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №1548 від 25.12.1996р. "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)", встановлюється Міністерством інфраструктури України за погодженням з Мінекономрозвитку.

Ставки аеропортових зборів за обслуговування повітряних суден і пасажирів в Аеропорту затверджені наказом Міністерства транспорту та зв'язку України № 433 від 14.04.2008р. (далі - Наказ № 433).

Пунктом 3.1. Наказу № 433 встановлено, що з метою стимулювання авіакомпаній як комерційних партнерів аеропортів за рішенням керівника аеропорту до граничних ставок аеропортових зборів при виконанні регулярних рейсів можуть застосуватися знижувальні коефіцієнти до 0,2, виходячи з економічної ефективності та з дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції, а також з урахуванням ціни квитка.

На підставі вказаною норми, Аеропортом видано наказ №229 від 18.05.2016р., яким затверджено "Положення про застосування знижувальний коефіцієнтів для граничних ставок аеропортових зборів, послуг наземного обслуговування повітряних суден та пасажирського обслуговування в Державному підприємстві "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" (далі - Положення).

Приписами положення визначенні розміри знижувальних коефіцієнтів та платежів, які позивач вносить на користь аеропорту згідно з додатком В 1.0, а також умови їх застосування. У відповідності до пунктів 2.2. та 3.2 Положення, знижувальні коефіцієнти застосовується до авіакомпаній з дотриманням принципу рівного ставлення та недискримінації до кожної авіакомпанії, яка відповідає вимогам Положення.

Умови Положення є публічною офертою аеропорту для кожної авіакомпанії, що має намір обслуговуватися в Аеропорту, розміщені на сайті Аеропорту та відображаються у договорах з авіакомпаніями.

Позивач є підприємством, яке здійснює діяльність в галузі надання послуг з перевезення пасажирів, багажу та вантажу повітряним транспортом. Право позивача на здійснення вказаної діяльності підтверджується, зокрема, ліцензією на надання послуг з перевезення пасажирів, вантажу повітряним транспортом серія АГ № 505921 від 27.06.2012р. та сертифікатом експлуатанта СE № UK від 14.10.2015р.

Позивач, серед іншого, виконує повітряні перевезення (регулярні внутрішні та міжнародні рейси) в обох напрямках з/до Аеропорту за такими маршрутами: Львів-Київ; Львів-Тель-Авів; Львів-Стамбул; Львів-Болонья, Львів-Рим; Львів-Мадрид; Львів-Вільнюс; Львів-Каунас. Такі рейси виконуються на підставі прав на експлуатацію повітряних ліній, виданих Державною авіаційною службою України. Для обслуговування вказаних рейсів, між позивачем та Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" (далі - Аеропорт) укладено договір у вигляді Додатку В1.0 № ОД/2014/01/01/1 від 01.01.2014р. до Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування (далі - Додаток В 1.0).

З урахуванням приписів Положення, між позивачем та Аеропортом укладено додаткову угоду №5 від 12.09.2016р. до додатку В 1.0, умови якої передбачають, що Аеропорт застосовує до МАУ систему знижувальних коефіцієнтів до граничних ставок аеропортових зборів, а також ставок за послуги з наземного обслуговування повітряних суден та пасажирського обслуговування. Розмір та умови застосування вказаних знижувальних коефіцієнтів відображені в додатку №4 від 12.09.2016р. до додатку В 1.0, які повністю відповідають приписам Положення.

Наказом Аеропорту №43 від 27.01.2017р. до Положення внесено зміни, які на думку позивача, є дискримінаційними та такими, що неправомірно відображені в договорі між Аеропортом та авіакомпанією "РайянЕйр".

Позивач зазначав, що зі змінами до Положення авіакомпанії "РайянЕйр" надані знижки, що недоступні позивачу, та ставлять його у завідомо невигідне становище порівняно з авіакомпанією "РайянЕйр" в частині витрат на обслуговування в аеропорту, оскільки змінами до положення введено поняття "нова авіакомпанія" та доповнено положення пунктом 3.7, яким передбачені знижувальні коефіцієнти на послуги з наземного обслуговування повітряних суден та пасажирського обслуговування для нової авіакомпанії, яка бажає здійснювати нові регулярні рейси, крім рейсів США, Канада, Таїланд та Китай.

Згідно з даними пунктом, нова авіакомпанія має право на застосування знижувального коефіцієнту 0,5 на послуги з наземного та пасажирського обслуговування нових регулярних рейсів упродовж 5 років з моменту виконання 1-го рейсу. Позивач новою авіакомпанією в розумінні змін до Положення не являється, а тому передбачені положенням умови надання та застосування знижок при виконання нових рейсів є значно вигіднішими для нових авіакомпаній та дискримінують позивача, що новою авіакомпанію не є, тому позивач не може розраховувати на отримання знижки у розмірі 50% від вартості послуг аеропорту з наземного та пасажирську обслуговування впродовж 5 років.

Враховуючи наведене, позивач вказував, що укладений між Аеропортом та авіакомпанією "РайянЕйр" договір містить дискримінаційні позивача умови, передбачені змінами до Положення, що законодавством забороняється та є недопустимими. В результаті укладення дискримінаційного договору авіакомпанія "РайянЕйр", як нова авіакомпанія, отримала необґрунтовані конкурентні переваги у порівнянні з позивачем.

З огляду на поширення інформації про укладення договору та значну кількість рейсів, які авіакомпанія "РайянЕйр" планує виконувати з/до аеропорту, у позивача існують підстави вважати, що між Аеропортом та відповідачем-2 укладено договір про умови аеропортового обслуговування, який є значним господарським зобов'язання у розумінні частини 1 статті 73-2 господарського кодексу України, згоду на укладення якого надало Міністерство інфраструктури України. Враховуючи дискримінаційний характер договору, Міністерство інфраструктури України не мало підстав погоджувати його укладення, у зв'язку з чим укладений договір та згода МІУ на укладення такого договору є незаконними та підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.

Утім, суд апеляційної інстанції з такими доводами позивача погодитися не може.

За приписами частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009р., вирішуючи спір про визнання договору або його частини недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору (його частини) недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Водночас, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Отже умови договору є обов'язковими лише для сторін цього договору.

В силу цього особа, яка звертається із позовом про визнання недійсним договору, укладеного іншими особами, має довести, що договір, який є предметом спору, зачіпає його права або охоронювані законом інтереси.

Колегія суддів враховує також приписи статті 13 ЦК України, якою окреслено межі здійснення особою цивільних прав. Так, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, при здійснення цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, не допускається використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вказаних вимог, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

На думку позивача, підставою для визнання недійсним договору, стороною якого він не є, є встановлена Законом України «Про запобігання та протидії дискримінації в України» заборона на вчинення дискримінаційних дій.

В силу ч. 4 цього Закону його дія поширюється на відносини між юридичними особами публічного та приватного права, місцезнаходження яких зареєстровано на території України, а також фізичними особами, які перебувають на території України.

Відповідно до ст. 31 Господарського Кодексу України дискримінацією суб'єктів господарювання органами влади визнається, зокрема, надання окремим підприємцям податкових та інших пільг, які ставлять їх у привілейоване становище щодо інших суб'єктів господарювання, що призводить до монополізації ринку певного товару.

Згідно ст. 14 згаданого Закону особа, яка вважає, що стосовно неї виникла дискримінація, має права звернутися із скаргою до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та/або до суду в порядку, визначеному законом. Зі змісту статті 15 Закону випливає, що особа має право на відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданих їй унаслідок дискримінації.

Проте норми Закону України «Про запобігання та протидії дискримінації в України» не наділяють особу правом на позов про визнання недійсним правочину, вчиненого іншими учасниками цивільних відносин у межах здійснення ними цивільних прав.

Матеріали справи не містять тексту оспорюваного позивачем договору, а з пояснень сторін вбачається, що договір про умови аеропортового обслуговування в Державному підприємстві "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" на час розгляду справи судом першої інстанції між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" та Ryanair DAC не укладався, і Міністерство інфраструктури України згоди на укладення такого правочину не надавало.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів.

З огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Разом з тим, звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Обставини, на які посилається позивач, документального підтвердження не знайшли, а доводи про порушення його суб'єктивного права з боку відповідачів мають характер припущень, тож суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Твердження апелянта про нездійснення судом першої інстанції розгляду справи по суті, не відповідають дійсності, оскільки представники сторін надавали у судових засіданнях пояснення по суті спору, що вбачається, зокрема, з протоколів судових засідань від 27.09.2017р., 24.11.2017р.

Щодо мотивів, наведених у апеляційній скарзі про порушення статті 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, з огляду на наступне.

Статтею 1 Конвенції передбачено, що ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно з п. а ч. 1 ст. 10 Конвенції якщо запитувана держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном.

В той же час, на відміну від України, яка п. 5 Закону України № 2052-III від 19.10.2000р. приєдналася до Конвенції із застереження в т.ч. щодо не використовування на своїй території способів передачі судових документів, передбачених статтею 10 Конвенції, Ірландія при приєднанні до Конвенції застережень щодо незастосування ст. 10 Конвенції не робила, а відтак п. а) ст. 10 Конвенції не обмежує можливості надсилати судові документи особам, місцезнаходженням яких є Ірландія, безпосередньо поштою.

Таким чином, з метою належного повідомлення відповідача-2 Авіакомпанії "РайянЕйр" (Ryanair DAC), про час і місце розгляду даної справи, враховуючи приписи ст. 10 Конвенції та позицію Уряду Ірландії, судом було визначено спосіб відправлення судових документів відповідачу-2 - шляхом надіслання безпосередньо за адресою місцезнаходження відповідача-2.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу Компанії Ryanair DAC (Авіакомпанії "РайянЕйр") надсилалися ухвали суду першої інстанції, в яких було зазначено дату, час та місце проведення судового засідання, у засіданні 17.11.2017р. присутнім був уповноважений представник відповідача-2, а судом, неодноразово відкладався розгляд справи. Таким чином, відповідач-2 був обізнаний про розгляд даної справи та враховуючи процесуальні строки судом вірно прийнято рішення по суті спору за наявними матеріалами справи.

Інші доводи і підстави позовних вимог та відповідні заперечення відповідачів не досліджуються, з огляду на встановлення факту відсутності у позивача порушеного суб'єктивного права з боку відповідачів.

Доводи скаржника правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017р. у справі №910/13078/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017р. у справі №910/13078/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/13078/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді В.О. Зеленін

М.Г. Чорногуз