Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 6/521

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пількова К. М.,

суддів: Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

за участю секретаря судового засідання - Жураховської Т. О.,

розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2017 (суддя Щербаков С. О.) та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 (головуючий суддя - Власов Ю. Л., судді Буравльов С. І., Андрієнко В. В.) за скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії та бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві

у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта"

до Публічного акціонерного товариства "Укртрнасгаз" та Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

за участю Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про зобов'язання не чинити перешкоди у розпорядженні майном,

Короткий зміст рішення по суті спору

1. 20.01.2011 Господарський суд міста Києва прийняв рішення, залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 19.05.2014, яким вирішив позов задовольнити повністю, зобов'язати Дочірню компанію "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Відповідач-2) не чинити перешкод Відкритому акціонерному товариству "Укрнафта" (далі - Позивач) у здійсненні його права власності на природний газ загальним обсягом 2061805,134 тис.куб.м., у тому числі у його відборі з підземних сховищ газу та його реалізації промисловим споживачам - виробникам азотних мінеральних добрив, який зберігається в підземних сховищах газу Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"; зобов'язано Дочірню компанію "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" виконати заявку Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" від 25.10.2010 № 6ПГ-12/554а, шляхом здійснення Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" відбору природного газу з підземних сховищ газу та передачі його Відкритому акціонерному товариству "Укрнафта" з оформленням актів приймання-передачі, загальним обсягом 2061805,134 тис.куб.м.; зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" включити до балансу надходження та розподілу природного газу по Україні відповідного періоду обсяги газу, визначені заявкою Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" від 25.10.2010 № 6ПГ-12/554а. Також суд касаційної інстанції здійснив процесуальне правонаступництво замінивши Дочірню компанію "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" її правонаступником - Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (далі - Відповідач-1).

2. 27.05.2014 Господарський суд міста Києва видав накази на виконання постанови суду касаційної інстанції.

Короткий зміст скарги на дії (бездіяльність) органу державної виконавчої служби

3. 29.06.2016 Відповідач-2 звернувся до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії та бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Орган виконавчої служби), у якій просив: визнати незаконними дії Органу виконавчої служби щодо надання вимоги від 17.06.2016 № 205/10, 206/10; визнати незаконною вимогу старшого державного виконавця вимогу головного державного виконавця Органу виконавчої служби Полісмак О.О. від 17.06.2016 №205/10, 206/10; визнати незаконною бездіяльність Органу виконавчої служби щодо незавершення виконавчих проваджень № 44193183 та ВП № 44193147; зобов'язати Орган виконавчої служби вивести накази № 6/521 зі зведеного виконавчого провадження ЗВП № 38095514; винести постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП № 44193183 та ВП № 44193147 з примусового виконання наказів № 6/521.

4. Скарга розглядалась судами неодноразово.

5. 20.07.2017 Вищий господарський суд України вирішив касаційну скаргу Позивача задовольнити частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.12.2016 скасувати, справу направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Короткий зміст рішення суду І та апеляційної інстанцій

6. 05.10.2017 ухвалою, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського від 14.12.2017, Господарський суд міста Києва вирішив скаргу Відповідача-2 на дії та бездіяльність Органу виконавчої служби задовольнити. Визнати незаконними дії Органу виконавчої служби щодо надання вимоги від 17.06.2016 № 205/10, 206/10. Визнати недійсними вимоги головного державного виконавця Органу виконавчої служби Полісмак О. О. від 17.06.2016 № 205/10, 206/10. Визнати незаконною бездіяльність Органу виконавчої служби щодо незавершення виконавчих проваджень ВП № 44193183 та ВП № 44193147. Припинити провадження з розгляду скарги Відповідача-2 на дії та бездіяльність Органу виконавчої служби в частині зобов'язання Органу виконавчої служби вивести накази № 6/521, видані 27.05.2014 Господарським судом міста Києва із зведеного виконавчого провадження № 38095514, винесення постанови про закінчення виконавчих проваджень № 44193183 та № 44193147 з примусового виконання наказів № 6/521, виданих 27.05.2017 Господарським судом міста Києва на визначених Законом України "Про виконавче провадження" підставах, у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Судові рішення мотивовані тим, що за приписами ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. Наведене свідчить про те, що внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності є наслідком вжиття всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду та встановлення неможливості такого виконання, тобто встановлення того факту, що механізми та інструменти, якими закон наділяє виконавця при виконанні рішень про зобов'язання боржника особисто вчинити певні дії є вичерпаними. Правовим наслідком встановлення даного факту є закінчення виконавчого провадження. У даній справі 02.07.2015 державним виконавцем винесені повторні постанови про накладення штрафів на Відповідача-2, а також до Шевченківського РУ ГУ МВС України у м. Києві направлені подання № 1723/10 та № 1724/10 щодо вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності винних посадових осіб Відповідача-2 за невиконання вищевказаних наказів Господарського суду міста Києва від 27.05.2014 № 6/521. Водночас 17.06.2016 старший державний виконавець Органу виконавчої служби Полісмак О.О. надав вимогу № 205/10, 206/10, якою зобов'язав вчинити заходи спрямовані на фактичне виконання наказів № 6/521, виданих 27.05.2014 Господарським судом міста Києва, шляхом включення до балансу та розподілу природного газу по Україні відповідного період обсяги газу, визначені заявкою Позивача від 25.10.10 № 6ПГ-12/554а, та забезпечити відбір природного газу об'ємом 2061805,134 тис.куб.м. з підземних сховищ газу та фактично передати вищезазначений об'єм газу стягувачу, про що повідомити державного виконавця у строк до 14-00 години 23.06.2016, за адресою: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110, т.: 234-86-03, що суперечать вимогам ч. 3 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки, встановивши неможливість виконання рішення, про що свідчить направлення подання № 1723/10 та № 1724/10 щодо вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності винних посадових осіб Відповідача-2 за невиконання вищевказаних наказів Господарського суду міста Києва від 27.05.2014 № 6/521, державний виконавець продовжує вчиняти виконавчі дії. Припиняючи провадження в частині вимог про зобов'язання Органу виконавчої служби вивести накази № 6/521, видані 27.05.2014 Господарським судом міста Києва, із зведеного виконавчого провадження ЗВП № 38095514; винести постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП № 44193183 та ВП № 44193147 з примусового виконання наказів № 6/521, виданих 27.05.2014 Господарським судом міста Києва, суд зазначив про те, що 29.06.2016 орган виконання рішень виніс постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження наказу № 6/521 від 27.05.2014 та постанову про закінчення виконавчого провадження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. 29.12.2017 Позивач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2017 в частині задоволення вимог Відповідача-2 про визнання незаконними дій Органу виконавчої служби щодо надання вимоги від 17.06.2016 № 205/10, № 206/10, визнання недійсною вимоги старшого державного виконавця Органу виконавчої служби Полісмак О. О. від 17.06.2016 № 205/10, № 206/10 ВП № 44193147, № 44193183, визнання незаконною бездіяльності Органу виконавчої служби щодо незавершення виконавчих проваджень ВП № 44193147, № 44193183, і прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні вимог Відповідача-2, викладених у скарзі від 23.06.2016 № 14/2-1133В, не передаючи справи на новий розгляд.

8. 09.02.2018 Відповідач-1 подав відзив на касаційну скаргу, у якому просив оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу Позивача - без задоволення.

9. 12.02.2018 Відповідач-2 подав відзив на касаційну скаргу, у якому скаргу просив залишити без задоволення, а прийняті у справі оскаржувані рішення залишити без змін.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

10. Скаржник не погоджується з висновками судів про те, що державний виконавець допустив порушення частини 3 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки не вніс постанову про закінчення виконавчого провадження і не повернув виконавчий документ до суду.

11. Судове рішення по справі не може залишитись невиконаним, оскільки невиконання рішення, яке набрало законної сили завдає шкоди саме Позивачу, який 3 роки в судах доводив право вільно розпоряджатись своєю власністю та понад 3 роки безрезультатно примушує боржників виконати законне рішення у справі.

12. Закон України "Про виконавче провадження" не визначає, через який проміжок часу державний виконавець має винести постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до частини 3 статті 75 Закону.

13. Закон України "Про виконавче провадження" не виключає можливості державному виконавцю висунути/надати/направити вимогу боржникові після внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності та не забороняє направлення державним виконавцем вимог щодо виконання рішення суду в рамках виконавчого провадження, яке приєднано до зведеного виконавчого провадження, а також не диференціює можливість висунення/надання вимоги державним виконавцем, наприклад виключно щодо рішення майнового характеру або щодо рішення немайнового характеру.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

14. Відповідач-1 зазначає, що у разі неможливості виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії, державний виконавець обмежений нормами Закону України "Про виконавче провадження", якими встановлений однозначний порядок його дій, а тому після накладення на Відповідача-2 повторного штрафу та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності, державний виконавець був зобов'язаний винести постанову про закінчення виконавчого провадження. На практиці на підставі пункту 11 частини 1 статті 49 Закону постанови про закінчення виконавчих проваджень виносяться державними виконавцями в день направлення відповідного повідомлення до правоохоронних органів.

15. Своїми діями щодо внесення подання державний виконавець підтвердив, що виконати рішення суду у даній справі без участі Боржника неможливо, що, відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" є підставою для закінчення виконавчого провадження.

16. Державний виконавець, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов'язані особисто вчинити певні дії, не має права здійснювати будь-які заходи примусового виконання рішень після внесення відповідного подання, оскільки вийде за межі наданих йому повноважень та буде діяти не у спосіб, встановлений Законом та Конституцією України.

17. Відповідач-2 зазначив, що Главою 7 Закону України "Про виконавче провадження" визначено окремий порядок примусового виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії, а вчинення державним виконавцем інших заходів примусового виконання або інших виконавчих дій під час виконання рішень про заборону вчиняти певні дії або утримання від вчинення певних дій - не передбачено.

18. Виконання вказаного рішення суду без участі боржника державним виконавцем самостійно не може бути організовано в силу приписів частини 3 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки Законом жодних інших повноважень для проведення виконавчих дій, крім визначених статтями 75, 89 цього Закону не встановлено.

Позиція Верховного Суду

Щодо вчинення державним виконавцем дій після направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності

19. Суд не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що направлення державним виконавцем повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності є наслідком вжиття всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду та встановлення неможливості такого виконання, правовим наслідком чого є закінчення виконавчого провадження, відповідно до частини 3 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", з огляду на наступне.

Згідно з частиною 3 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем спірних вимог, у разі, якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Разом з тим, відповідно до статті 89 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем спірних вимог, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у такому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, відповідно до наведеної норми накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності визначено наслідком повторного невиконання боржником без поважних причин рішення суду, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії. Однак звернення з цим повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання. Внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам є заходом реагування на невиконання рішення суду, вжиття якого передбачено також у тих випадках, коли рішення боржником не виконується, однак виконання рішення може бути проведене без участі боржника (частина 2 статті 75 Закону).

Враховуючи викладене, направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника у порядку статті 89 Закону України "Про виконавче провадження" не є єдиною останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов'язкового рішення суду.

З наведених підстав Суд відхиляє доводи Відповідача-1 (пункт 15) про те, що своїми діями щодо внесення подання про притягнення до кримінальної відповідальності державний виконавець підтвердив неможливість виконання рішення суду у справі без участі Боржника.

20. Суд не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що спірні вимоги державного виконавця суперечать частині 3 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки, встановивши неможливість виконання рішення, про що свідчить направлення подання № 1723/10 та № 1724/10 про притягнення до кримінальної відповідальності винних посадових осіб Відповідача-2, державний виконавець продовжує вчиняти виконавчі дії, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем спірних вимог, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Передбачені зазначеним Законом заходи та дії щодо виконання рішення суду здійснюються державним виконавцем у межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого документа, до закінчення виконавчого провадження на підставі, встановленій статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження". За пунктом 11 вказаної статті Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Таким чином наслідком вчинення державним виконавцем усіх можливих дій, спрямованих на виконання судового рішення у разі неможливості його виконання без участі боржника, є винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі частини 3 статті 75 Закону, саме після прийняття якої державний виконавець не має права вчиняти виконавчі дії з виконання рішення суду.

У зв'язку з цим суди попередніх інстанцій неправомірно визнали спірні вимоги державного виконавця від 17.06.2016 № 205/10, № 206/10 такими, що суперечать вимогами частини 3 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того наявність вказаних вимог свідчить про вчинення державним виконавцем дій щодо виконання прийнятого у справі рішення.

З урахуванням викладеного Суд не приймає до уваги доводи Відповідача-1 (пункт 16) про те, що, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов'язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець не має права здійснювати будь-які заходи примусового характеру після внесення відповідного подання, оскільки вийде за межі наданих йому повноважень та буде діяти не у спосіб, встановлений Законом, оскільки сам факт направлення подання до правоохоронних органів не є підставою закінчення виконавчого провадження.

Доводи Відповідача-1 та Відповідача-2 (пункти 14, 17) щодо того, що частиною 3 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" встановлений окремий порядок, який передбачає винесення постанови про закінчення виконавчого провадження після внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до кримінальної відповідальності, а інших дій не передбачено, не свідчить, однак, про відсутність у державного виконавця права вчиняти інші виконавчі дії з виконання рішення суду, передбачені Законом. Наведеним також спростовуються посилання Відповідача-2 (пункт 18) на те, що виконання рішення у справі не може бути організовано в силу приписів наведеної норми, оскільки Законом жодних інших повноважень для проведення виконавчих дій, крім визначених статтями 75, 89 цього Закону не встановлено.

21. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України, в редакції, чинній на час вчинення державним виконавцем оскаржуваних дій, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковим до виконання на всій території України. Згідно зі статтею 115 Господарського процесуального кодексу України, в редакції, чинній до 15.12.2017, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Таким чином розглядаючи скаргу на дії чи бездіяльність державного виконавця органу виконавчої служби суд має враховувати, що, Законом України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов'язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

22. За вказаних підстав необґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій щодо порушення державним виконавцем визначеного частиною 3 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" порядку, оскільки виконавець не виніс постанову про закінчення виконавчого провадження та не повернув виконавчий документ суду у розумний строк. Разом з цим, Суд приймає до уваги, що місцевим та апеляційним господарськими судами припинено провадження у справі в частині вимог скарги на дії та бездіяльність державного виконавця про зобов'язання Органу виконавчої служби вивести накази № 6/521 зі зведеного виконавчого провадження ЗВП № 38095514, а також винесення постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП № 44193183 та ВП № 44193147 з примусового виконання наказів № 6/521, у зв'язку з тим, що 29.06.2016 Органом виконавчої служби винесено постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження та постанову про закінчення виконавчих проваджень.

23. З огляду на викладене прийняті у справі ухвала та постанова судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню в частині задоволення скарги на дії та бездіяльність Органу виконавчої служби про визнання незаконними дії Органу виконавчої служби щодо надання вимоги від 17.06.2016 № 205/10, 206/10; визнання недійсними вимог головного державного виконавця Органу виконавчої служби Полісмак О. О. від 17.06.2016 № 205/10, 206/10; визнання незаконною бездіяльності Органу виконавчої служби щодо незавершення виконавчих проваджень ВП № 44193183 та ВП № 44193147 з прийняттям в цій частині рішення про відмову у задоволенні скарги.

Судові витрати

24. Враховуючи, що касаційна скарга Позивача підлягає задоволенню, а прийняті у справі ухвала та постанова судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з прийняттям рішення про відмову у задоволенні скарги на дії та бездіяльність Органу виконавчої служби, судовий збір за розгляд апеляційної та касаційної скарг покладається на заявника цієї скарги на дії та бездіяльність Органу виконавчої служби - Відповідача-2.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 311 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" задовольнити.

2. Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 в частині задоволення скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії та бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання незаконними дій Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо надання вимоги від 17.06.2016 № 205/10, 206/10. Визнання недійсними вимоги головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полісмак О. О. від 17.06.2016 № 205/10, 206/10. Визнання незаконною бездіяльності Органу виконавчої служби щодо незавершення виконавчих проваджень ВП № 44193183 та ВП № 44193147.

В цій частині відмовити в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії та бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

3. В іншій частині ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 залишити без змін.

4. Витрати із сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 1600 гривень та касаційної скарги у розмірі 1600 гривень стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта".

5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя К. М. Пільков

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак