РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року Справа № 903/849/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Савченко Г.І., суддя Миханюк М.В. , суддя Демидюк О.О.

секретар судового засідання Соколовська О.В.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1 "Діалог-Турбо" - адвокат ОСОБА_2, довіреність № б/н від 16.02.2018р.

відповідач ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" - адвокат ОСОБА_3, довіреність № б/н від 20.02.2018р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення господарського суду Волинської області від 12.12.2017р. (ухвалене о 10:30 год., у м. Луцьку, повний текст складено 18.12.2017р.)

у справі №903/849/17

за позовом ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо"

до відповідача ОСОБА_4 підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 507042,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 507 042,16 грн., в тому числі: 404742,75 грн. основного боргу, 75027,69 грн. пені, 21 105,06 грн. інфляційних втрат та 6166,66 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Волинської області від 12.12.2017р. позов ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" до відповідача ОСОБА_4 підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 507042,16 грн. задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" 507 042,16 грн., з них 404742,75 грн. основного боргу, 75027,69 грн. пені, 21105,06 грн. інфляційних втрат, 6166,66 грн. 3% річних та 7605,64 грн. витрат позивача по оплаті судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач ОСОБА_6 підприємство "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що на момент звернення до суду закінчився трирічний строк звернення до суду, а строк позовної давності для нарахування пені сплив в 2011 році. Вважає, що нарахування інфляційних та 3% річних є безпідставним. Крім того, судом першої інстації не враховано, що договір відступлення права вимоги фактично є договором факторингу. Однак, первісний та новий кредитори не є фінансовими установами.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.01.2018р. апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення господарського суду Волинської області від 12.12.2017р. у справі №903/849/17 залишено без руху.

29.01.2018р. на адресу суду від ОСОБА_4 підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, скаржником додана квитанція про сплату судового збору.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.02.2018р. відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення господарського суду Волинської області від 12.12.2017р. у справі №903/849/17, розгляд скарги призначено на 20.02.2018р.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує її доводи, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, наведених у ній.

Представник позивача доводи апеляційної скарги заперечив, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, 10.03.2006р. між ОСОБА_7 підприємтсвом "Ремо" (постачальник) та ОСОБА_6 підприємством "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (покупець) укладено договір поставки №30 (далі - договір) /а.с. 9-11/.

Згідно п. 1.1 договору постачальник зобов'язується передати у власність покупця щебеневу продукцію (щебінь різних фракцій), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити його на умовах договору.

Поставка продукції по даному договору визначається сторонами за додатковими заявками покупця на протязі десяти днів (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору покупець оплачує поставлений постачальником товар по ціні, яка узгоджується сторонами у додаткових угодах, які є невід'ємною частиною даного договору.

Поставка здійснюється автотранспортом постачальника, продукцію постачальник зобов'язаний передати покупцю по накладній; датою поставки продукції вважається дата, вказана на накладній (п. 4.1, п. 4.2 договору).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що покупець зобов'язується провести оплату товару на протязі 45 календарних днів з дати поставки.

Відповідно до п. 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за даним договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

За несвоєчасне виконання зобов'язань згідно даного договору покупець сплачує пеню у розмірі 0,1% від вартості неоплаченої в строк продукції за кожен день прострочення платежу, але не більше 20% від суми договору (п. 7.2 договору).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2010р. Якщо до закінчення строку дії жодна із сторін у письмовій формі не заявить про своє бажання його розірвати, договір вважається продовженим на невизначений термін. При цьому кожна із сторін має право розірвати договір за умови проведення остаточних взаєморозрахунків (п. 10.5 договору).

Вказаний договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

На виконання умов договору поставки, ОСОБА_7 підприємтсвом "Ремо" поставлено відповідачу товар, а саме щебінь різних фракцій та відсів, що підтверджується відповідними видатковими накладними: №РН-0000048 від 17.08.2010р., №РН-0000052 від 26.08.2010р., №РН-0000055 від 31.08.2010р., № Р-0000064 від 30.09.2010р., №РН-0000072 від 29.10.2010р. на загальну суму 2 087 351,93 грн. /а.с. 12-16/.

В подальшому, 09.12.2014р. між ОСОБА_7 підприємтсвом "Ремо" (цедент) та ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" (цесіонарій) укладено договір про відступлення права вимоги, згідно п. 1 якого Приватне підприємство "Ремо" відступило, а ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" прийняло право вимоги до ДП "Волинський облавтодор" щодо часткового погашення боргу на суму 460 742,75 грн. за договором №30 від 10.03.2006р. /а.с. 17/.

Відповідно до п. 2 вказаного договору право вимоги від цедента до цесіонарія переходить з моменту укладення цього договору, внаслідок чого цедент втрачає право вимоги від ДП "Волинський облавтодор" повернення боргу в розмірі вказаному в п. 1 договору та втрачає право уступати третім особам зазначене право вимоги, що є предметом цього договору.

За уступку права вимоги за цим договором цесіонарій сплачує цеденту кошти в сумі 460742,75 грн. Оплата здійснюється у строк до 31.12.2016р. грошовими коштами або в іншому порядку за погодженням між сторонами (п. 4 договору) .

Цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами (п. 5 договору). Про набуття права вимоги, що є предметом цього договору, цесіонарій бере на себе зобовязання повідомити ДП "Волинський облавтодор", та надати відповідні докази (п. 6 договору).

На виконання умов договору про відступлення права вимоги ОСОБА_1 "Діалог-Турбо" надіслало ДП "Волинський облавтодор" повідомлення про зміну кредитора у зобовязанні з проханням погасити борг в сумі 460 742,75грн. /а.с. 18/.

В матеріалах справи наявний акт звірки по рахунках 377 від 03.10.2017р. за період з 01.01.2014р. до 30.09.2017р., який підписаний ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" та ОСОБА_6 підприємством "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". Згідно вказаного акту обороти за вказаний період становлять 460742,75, сальдо станом на 30.09.2017р. - 414 742,75. Зазначено, що в результаті взаєморозрахунків встановлено остаточне сальдо на 30.09.2017р. в сумі 414742,75 грн. на користь ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" /а.с. 19/.

Тобто ОСОБА_6 підприємством "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" частково сплачено ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" грошові кошти в сумі 46 000 грн.

06.10.2017р. позивачем направлено на адресу позивача вимогу по оплаті заборгованості, в якій ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" просить відповідача сплатити в семиденний термін з моменту отримання вимоги заборгованість та штрафні санкції /а.с. 41-43/. Відповіді на вказну вимогу ОСОБА_6 підприємство "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" не надало.

Крім того, ОСОБА_6 підприємством "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" сплачено на рахунок позивача суму в розмірі 10000,00 грн., що підтверджується копією банківської виписки від 25.10.2017р., де в графі "Призначення платежу" зазначено: за договором про відступлення права вимоги перед ПП "Ремо" зг. дог. №32 від 09.12.2014р. /а.с. 20/.

Враховуючи, що відповідачем заборгованість за договором поставки не була сплачена в повному обсязі, ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 507 042,16 грн., в тому числі: 404742,75 грн. основного боргу, 75027,69 грн. пені, 21105,06 грн. інфляційних втрат та 6166,66 грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.ч. 1, 2 7 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

На підставі договору №30 від 10.03.2006р. між між ОСОБА_7 підприємтсвом "Ремо" та ОСОБА_6 підприємством "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" виникли правовідносини з поставки.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 265 ГК України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 662 ЦК України покладає на продавця обов'язок передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

При цьому, згідно зі ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно п. 4.2 договору датою поставки продукції вважається дата, вказана на накладній. Пунктом 5.1 договору передбачено, що покупець зобов'язується провести оплату товару на протязі 45 календарних днів з дати поставки.

Згідно умов пункту 5.1 договору поставки від 10.03.2006р. останнім днем сплати коштів за поставлений товар згідно видаткових накладних: №РН-0000048 від 17.08.2010р. - 30.09.2010р., №РН-0000052 від 26.08.2010р. - 11.10.2010р. (09.10.2010 р. вихідний день), №РН-0000055 від 31.08.2010р. - 14.10.2010р., №Р-0000064 від 30.09.2010р. - 15.11.20110р. (13.11.2010р. вихідний день), №РН-0000072 від 29.10.2010р. - 13.12.2010р.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач частково здійснив оплату заборгованості за вказаним договором, заборгованість за договором становить 404742,75 грн. Вказане не заперечується відповідачем.

В матеріалах справи відсутні докази оплати основного боргу в повному обсязі, доказів в підтвердження спростування факту поставки товару відповідачем не подано.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 404742,75 грн. основного боргу підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Як зазначалося вище, 09.12.2014р. між ОСОБА_7 підприємтсвом "Ремо" (цедент) та ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" (цесіонарій) укладено договір про відступлення права вимоги /а.с. 17/.

Глава 47 ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо порядку та підстави заміни сторін у зобов'язанні.

За змістом ч. 1 ст. 512, ст. 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, у даній справі новому кредитору ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" перейшли права первісного кредитора ОСОБА_7 підприємтсва "Ремо" за договором поставки № 30 від 10.03.2006р.

Договір про відступлення права вимоги від 09.12.2014р. є чинним, недійсним в судовому порядку не визнавався.

Колегія суддів не погоджується із доводами відповідача, що договір про відступлення права вимоги від 09.12.2014р. за своєю правовою природою є договором факторингу.

Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, та і оплатним.

У останньому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норми цивільного права не встановлюють суб'єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов'язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством.

Разом з тим, відносини факторингу регулюються нормами глави 73 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності.

Водночас щодо суб'єктного складу таких правовідносин у частині третій статті 1079 ЦК України зазначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Виходячи із зазначених норм матеріального законодавства договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у нормі статті 1077 ЦК України визначений як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов'язання під фінансування.

Однією із відмінних ознак факторингу від інших правочинів, які передбачають відступлення право вимоги, є передача грошових коштів у розпорядження за плату, тобто взамін права вимоги, клієнт отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов'язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними.

Договір факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги мають відмінності і у строках дії таких договорів. Договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив її вартість. Договір факторингу діє і після того як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту коли боржник (або клієнт, в разі якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором.

Між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса - вони базуються на заміні кредитора у зобов'язанні (відступленні права вимоги).

Виходячи з того, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов'язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що договір від 09.12.2017р. є оплатним договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату.

Враховуючи, що відповідач не здійснив сплату коштів за товар у строк, передбачений договором поставки, позивач ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" здійснив нарахування 21 105,06 грн. інфляційних втрат та 6166,66 грн. 3% річних.

Згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" від 17.12.2013 р. №14).

Колегія суддів здійснила перерахунок 3 % річних та встановила, що за період з 06.05.2017р. до 17.05.2017р. підлягають стягненню 3% річних в сумі 425,83грн., за період з 18.05.2017р. до 11.06.2017р. підлягають стягненню 3% річних в сумі 872,76грн., за період з 12.06.2017р. до 24.10.2017р. підлягають стягненню 3% річних в сумі 4601,94 грн., за період з 25.10.2017р. до 01.11.2017р. підлягають стягненню 3% річних в сумі 266,13 грн. Всього 3% річних в сумі 6166,66 грн.

Колегія суддів здійснила перерахунок інфляційних втрат та встановила, що за період з 06.05.2017р. до 17.05.2017р. підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 5612,66 грн., за період 18.05.2017р. до 11.06.2017р. підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 0,00 грн., за період з 12.06.2017р. до 24.10.2017р. підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 15492,40 грн., за період з 25.10.2017р. до 01.11.2017р. підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 0,00 грн. Всього інфляційні втрати в сумі 21105,06 грн.

Крім того, ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" просить стягнути з ОСОБА_4 підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 75027,69 грн. пені.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

За несвоєчасне виконання зобов'язань згідно даного договору покупець сплачує пеню у розмірі 0,1% від вартості неоплаченої в строк продукції за кожен день прострочення платежу, але не більше 20% від суми договору (п. 7.2 договору).

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України та частини першої статті 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом частин четвертої і шостої статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною шостою статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015р. у справі № 3-53гс15.

Зазначеною нормою передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Колегія суддів зазначає, що в договорі поставки від 10.03.2006р. сторони не передбачили іншого в регулюванні правовідносин, ніж те, що передбачено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

З розрахунку позивача пені не вбачається, що пеня нарахована за перших 6 місяців від дати, коли виникло зобов'язання по кожній видатковій накладній як первісному так і новому кредитору. Оскільки апеляційним судом відмовляється в задоволенні позову про стягнення пені по суті спору, тому в даній частині не застосовується строк позовної давності.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що в стягненні 75027,69 грн. пені слід відмовити.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача, що видаткові накладні, наявні в матеріалах справи, не підтверджують, що поставка товару відбулася на підставі договору поставки №30 від 10.03.2006р., оскільки у видаткових накладних відсутні посилання на вказаний договір, з огляду на наступне.

Як вбачається із позовної заяви, на виконання договору поставки №30 від 10.03.2006р., ОСОБА_7 підприємтсвом "Ремо" поставлено відповідачу товар на загальну суму 2 087 351,93 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними: №РН-0000048 від 17.08.2010р., №РН-0000052 від 26.08.2010р., №РН-0000055 від 31.08.2010р., №Р-0000064 від 30.09.2010р., №РН-0000072 від 29.10.2010р. /а.с. 12-16/. В подальшому ОСОБА_6 підприємство "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" здійснило часткову сплату заборгованості. Однак, станом на 09.12.2014р. несплаченим залишився борг в сумі 460742,75 грн.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_6 підприємством "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" зазначено, що позов ґрунтується на договорі поставки від 10.03.2006р., всі поставки відбувалися в 2010 році.

Про визнання факту поставки товару відповідно до договору поставки свідчить та обставина, що відповідач, після вимоги нового кредитора /а.с. 41-43/, сплатив частково борг новому кредитору. У вимозі новий кредитор посилався на договір постави від 10.03.2006р.

Тобто, відповідач не заперечує факту поставки товару згідно договору поставки від 10.03.2006р.

Крім того, доказів в підтвердження спростування факту поставки на підставі договору згідно видаткових накладних №РН-0000048 від 17.08.2010р., №РН-0000052 від 26.08.2010р., №РН-0000055 від 31.08.2010р., №Р-0000064 від 30.09.2010р., №РН-0000072 від 29.10.2010р. до суду першої інстанції відповідачем не подано та не зазначено про їх існування.

Як вже зазначалося вище, в матеріалах справи наявний акт звірки по рахунках 377 від 03.10.2017р. за період з 01.01.2014р. до 30.09.2017р., який підписаний ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" та ОСОБА_6 підприємством "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", з якого вбачається, що ОСОБА_6 підприємством "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" частково сплачено ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" грошові кошти в сумі 46 000 грн.

Також, ОСОБА_6 підприємством "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" сплачено на рахунок позивачу суму в розмірі 10000,00 грн., що підтверджується копією банківської виписки від 25.10.2017р., де в графі "Призначення платежу" зазначено: за договором про відступлення права вимоги перед ПП "Ремо" зг. дог. №32 від 09.12.2014р. /а.с. 20/.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що такими діями ОСОБА_6 підприємство "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" підтвердило свої зобов'язання перед ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" за договором поставки від 10.03.2006р.

Щодо поданого в судовому засіданні представником відповідача клопотання про долучення до матеріалів справи копії повідомлення №32 від 09.12.2014р., копії договору про відступлення права вимоги № 30 від 09.04.2017р. за договором від 10.03.2010р., копії акта звірки за період з 01.01.2014р. до 08.12.2014р., в редакції, яка відрізняється від наявних в матеріалах справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Дана вимога була передбачена і статтею 101 ГПК України в редакції, яка діяла до 15.12.2017р.

Як вбачається із матеріалів справи, до суду першої інстанції відповідачем було подано відзив на позовну заяву, а також заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Однак, вказані копії повідомлення №32 від 09.12.2014р., копії договору про відступлення права вимоги № 30 від 09.04.2017р. за договором від 10.03.2010р., копії акта звірки за період з 01.01.2014р. до 08.12.2014р. не були долучені до відзиву та заяви відповідача. Посилання на вказані документи у відзиві та заяві відсутні. Причини неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від відповідача, не наведені.

На підставі викладеного, колегія суддів не приймає до уваги додані до клопотання документи.

Також колегія суддів зазначає, що пунктом 3 договору про відступлення права вимоги передбачено, що цедент передає цесіонарію оригінали документів, які засвідчують права вимоги боргу від ДП "Регіон-Інвест", в зазначеному розмірі за вказаним договором.

Однак, зазначення в п. 3 договору ДП "Регіон-Інвест" не змінює суті договору про відступлення права вимоги, який укладений між ОСОБА_7 підприємтсвом "Ремо" (цедент) та ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" (цесіонарій) щодо права вимоги до ДП "Волинський облавтодор" щодо часткового погашення боргу на суму 460 742,75 грн. за договором №30 від 10.03.2006р.

Щодо застосування строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Позовна давність визначена у ст. 256 ЦК України як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю; зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до положень ст.ст. 261, 266, 267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо); позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Втім, ст. 264 ЦК України передбачено переривання перебігу позовної давності, зокрема, у зв'язку з вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно п. 4.4.1 Постанови Пленум Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Колегія суддів зазначає, що з моменту виникнення заборгованості в 2010р. і до 09.12.2014р. (згідно акту звірки заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.12.2014р. становила 460,742,75 грн.) ОСОБА_6 підприємством "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" здійснено часткову оплату заборгованості згідно договору поставки від 10.03.2006р. Вказане не заперечується відповідачем.

Тобто мало місце переривання перебігу позовної давності.

Поряд з цим, як зазначалося вище, в матеріалах справи наявний акт звірки по рахунках 377 від 03.10.2017р. за період з 01.01.2014р. до 30.09.2017р., який підписаний ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" та ОСОБА_6 підприємством "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що про переривання строку позовної давності свідчить вчинення скаржником дій, а саме складання акту звірки, що відповідає фактичним обставинам справи, так і чинному законодавству.

Разом з тим, судова колегія прийшла до висновку, що про переривання строку позовної давності свідчить часткова сплата боргу новому кредитору.

ОСОБА_6 підприємством "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" сплачено на рахунок позивача суму в розмірі 10000,00 грн., що підтверджується копією банківської виписки від 25.10.2017р. В графі "Призначення платежу" зазначено: за договором про відступлення права вимоги перед ПП "Ремо" зг. дог. №32 від 09.12.2014р. /а.с. 20/.

Отже, якщо мало місце переривання строку позовної давності по основному боргу, відповідно переривається строк позовної давності по річних та інфляційних втратах.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку має місце переривання перебігу позовної давності, а від так клопотання про застосування строків позовної давності підлягає відхиленню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи відповідача викладені у апеляційній скарзі, є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи в частині позовних вимог про стягнення пені.

Дане, згідно п. 1 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для часткового скасування рішення місцевого господарського суду.

Таким чином, рішення господарського суду підлягає скасуванню частково, з прийняттям нового рішення про задоволення позову частково та стягнення з відповідача на користь позивача 404742,75 грн. основного боргу, 21105,06 грн. інфляційних втрат, 6166,66 грн. 3% річних. В стягненні 75027,69 грн. пені слід відмовити.

Враховуючи вимоги ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 269-270, 273, 275-279, 281-284 ГПК Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення господарського суду Волинської області від 12.12.2017р. у справі №903/849/17 задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Волинської області від 12.12.2017р. у справі №903/849/17 скасувати в частині стягнення з ОСОБА_4 підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" 75027,69 грн. пені.

Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у стягненні з ОСОБА_4 підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" 75027,69 грн. пені.

В решті рішення господарського суду Волинської області від 12.12.2017р. у справі №903/849/17 залишити без змін.

Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

"Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (43001, м. Луцьк, вул. Ковельська, 41, ) на користь ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" (43006, м.Луцьк, вух. Вахтангова, 2, ) 404742,75 грн. основного боргу, 21105,06 грн. інфляційних втрат, 6166,66 грн. 3% річних.

В стягненні 75027,69 грн. пені відмовити".

3. Стягнути з ОСОБА_4 підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (43001, м. Луцьк, вул. Ковельська, 41, ) на користь ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" (43006, м.Луцьк, вух. Вахтангова, 2, ) 6480,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

4. Стягнути з ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю Діалог-Турбо (43006, м.Луцьк, вух. Вахтангова, 2, ) на користь ОСОБА_4 підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (43001, м. Луцьк, вул. Ковельська, 41, ) 1688,45 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити господарському суду Волинської області.

6. Справу №903/849/17 повернути до господарського суду Волинської області.

7. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складений "22" лютого 2018 р.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Демидюк О.О.