номер провадження справи 27/135/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2018 Справа № 908/2230/17

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С., при секретарі судового засідання Шолоховій С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства Боровик (82172 Львівська область, м. Стебник, вул. Зелена Діброва, 42)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Ін-Тайм (69063 м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 17)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Компані (69006, м. Запоріжжя, пр-т Північне шосе, д. 3-Г).

про стягнення 76 403 грн. 45 коп.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, дов. б/н від 24.10.2017 р.

від відповідача: ОСОБА_3, дов. № 588 від 04.12.2017 р.

від третьої особи: ОСОБА_4, дов. б/н від 01.01.2018 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство Боровик, Львівська область, м. Стебник звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Ін-Тайм, м. Запоріжжя про стягнення 76 000 грн. 00 коп. вартості втраченого товару, 403 грн. 45 коп. пені.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 р., автоматичним розподілом справ між суддями від 07.11.2017 р., справу № 908/2230/17 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 08.11.2017 р. порушено провадження у справі № 908/2230/17 присвоєно справі номер провадження 27/135/17 та призначено судове засідання на 05.12.2017 р.

У судовому засіданні 05.12.2017 р. оголошувалася перерва до 13.12.2017 р., на підставі ст. 77 ГПК України, з метою надання сторонами додаткових доказів та документів, які необхідні для повного, всебічного та обєктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 13.12.2017 р., відповідно до п.3 ст. 69 ГПК України, строк розгляду справи № 908/2230/17 продовжено на пятнадцять днів до 23 січня 2018 р. відповідно до ст. 27 ГПК України, до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_1 Компані (69006, м. Запоріжжя, пр-т Північне шосе, д. 3-Г). Розгляд справи згідно ст. 77 ГПК України відкладено на 23.01.2018 р.

В судовому засіданні 23.01.2018 р. суддею оголошено, що з 15.12.2017 р. господарськими судами здійснено перехід на нову редакцію Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із Законом України № 2147-VIII від 03.10.2017 Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів який набрав чинності 15.12.2017 р., внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та викладено його в новій редакції.

За приписами п. 9 ч. 1 розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23.01.2018 р. господарським судом зазначено учасникам судового процесу, що справи, розгляд яких по суті вже розпочався продовжуються розглядатися по суті, процесуальні строки при цьому обраховуються в порядку ч. 2 ст. 195, ч. 3 ст. 201 нового ГПК України - 30 днів з моменту оголошення головуючим відкритим судового засідання, яке проводиться за новим процесом.

Ухвалою суду від 23.01.2018 р. відкладено розгляд справи на 21.02.2018 р.

У судовому засіданні 21.02.2018 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 21.02.2018 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві, додаткових обґрунтуваннях заявлених вимог та надав клопотання, відповідно до якого просив суд додатково стягнути з відповідача 469 грн. 54 коп. вартість витрат на проїзд представника позивача. Клопотання надане 05.12.2017 р. про стягнення з відповідача 5 000 грн. 00 коп. судових витрат на правову допомогу та 778 грн. 87 коп. вартості витрат на проїзд представника позивача позивач підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.02.2018 р. проти позову заперечив, на підставах викладених у письмовому відзиві (міститься в матеріалах справи).

Представник третьої особи був присутній у судовому засіданні, письмові пояснення були надані у судовому засіданні 23.01.2018 р.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши позивача та відповідача та третьої особи, суд

ВСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Господарським судом встановлено, що 12.11.2013 р. між Приватним підприємством Боровик (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Ін-Тайм (перевізник) був укладений договір надання послуг з організації перевезення вантажу № БСЛ-1553.

Відповідно до п. 1.1 договору замовник надає для перевезення вантажі, а перевізник організовує та забезпечує їх транспортування та видачу вантажоодержувачу на умовах, передбачених цим договором. Правилами пакування вантажів ТОВ «Ін-Тайм», та Правилами перевезень вантажів автомбільним транспортом в Україні. Наказ Мінтрансу 363 від 14.10.1997р.

Згідно п. 2.1 договору прийом вантажу до перевезення від замовника оформлюється декларацією про прийняття вантажу, в якій наводяться відомості про тіш та кількість вантажу, пункт призначення, строк доставки, відомості про відправника та одержувача вантажу, платника .послуг перевізника, Декларація про прийняття вантажу оформлюється перевізником за місцем відправки вантажу. Замовник зобов'язаний перевірити вірність вказаних у декларації про прийняття вантажу даних та завірити її своїм підписом.

Пунктом 2.3 договору визначено, що відповідальність за достовірність указаного вмісту вантажу покладається на замовника.

Відповідно до Декларації про прийняття вантажу № 1422 004707 позивачем було прийнято вантаж до перевезення, а саме "харчові добавки" з пункту навантаження "'Борислав" до пункту розвантаження "Біла Церква", в кількості місць - 2 од, вага - 215 кг, об'єм 0,960 м. куб., оголошеною цінністю - 200 грн. 00 коп.

Між ТОВ «ІН-ТАЙМ» та ТОВ «ОСОБА_1 КОМПАНІ» укладено договір про надання транспортних послуг № 171п/17 від 01 червня 2017 р

Відповідно до п. 1.1 договору, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по наданню транспортних послуг по організації перевезення і експедирування вантажів автомобільним транспортом по території України, а також щодо забезпечення виконання комплексу операцій, пов'язаних з перевезенням вантажів Замовника, відповідно до цього договору. У свою чергу, замовник зобов'язується здійснити оплату виконавцю за надані послуги відповідно до умов цього договору.

Згідно п. 1.2 договору виконавець надає замовнику транспортні послуги власним або що знаходиться у нього у володінні або користуванні, на відповідній правовій підставі, автотранспортом згідно з Додатком № 1 за маршрутами, що вказані у додаткових угодах до даного договору. Водій транспортного засобу, при виконанні своїх зобов'язань за цим договором, виступає від імені виконавця в рамках своїх повноважень.

Відповідно до Додатку № 1 одним з маршрутів є Київ-Транзит-Біла Церква Сквирське шосе-Біла Церква (відстанню 88 кв.м.)

Виконуючи взяті на себе зобов'язання ТОВ «ОСОБА_1 КОМПАНІ» взяло до перевезення вантаж по маршруту Київ-Транзит-Біла Церква Сквирське шосе-Біла Церква, що підтверджується ТТН № КИТ - 00067595 від 21.08.2017 р.

Згідно відомості завантаження КИТ-00067595 від 21.08.2017 р. був завантажений вантаж ТОВ «ІН-ТАЙМ» в автомобіль НОМЕР_1, 2000 р.

21.08.2017 р. близько 15 години за адресою м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 25 виникла пожежа в кузові автомобіля., внаслідок займання одного з вантажів, в середині було знищено вантажі клієнтів ТОВ «ІН-ТАЙМ», що підтвердив у судовому засідання представник третьої особи, про що складено акт про пожежу від 21.08.2017 р.

Відповідно до листа ТОВ «Маревен Фуд Україна» від 23.08.2017 р. № 02.00644-1.17.2.04 вантаж - харчові добавки (печериця сушена подрібнена) на загальну суму 76000,00 грн., в тому числі ПДВ 12666,67 грн. на адресу ТОВ «Маревен Фуд Україна» за декларацією про прийняття вантажу № 1422 004707 від 18.08.2017 р. (перевізник ТОВ «Ін-Тайм») не надходив та не був отриманий. (Позивач в судових засіданнях посилається на листування з ТОВ «Маревен Фуд Україна», а ця юридична особа позивачем навіть не залучена була як третя особа без самостійних вимог на предмет спору), тому посилання представника позивача не мають доказової сили.

На підставі викладеного вище, позивач звернувся до відповідача з претензією № 29 від 14.09.2017 р., відповідно до якої просив відшкодувати завдані збитки у розмірі втраченого вантажу у розмірі 76 000 грн. 00 коп., в тому числі 12 666 грн.00 коп. ПДВ.

У відповіді на претензію № 509 від 09.10.2017 р. відповідач зазначив, що згідно декларації про прийняття вантажу № НОМЕР_2 від 18.08.2017 р. було прийнято до перевезення харчові добавки (кількість місць - 2 од., вага 215 кг., об'єм - 0,960 м.куб.) з пункту навантаження склад №1 «Борислав» - в пункт розвантаження склад № 3 «Біла Церква». Даний вантаж було втрачено внаслідок пожежі. На сьогоднішній день для того, щоб надати обґрунтовану відповідь на претензію відповідач чекає висновку ДСНС. Відповідач повідомив, що як тільки він отримає даний висновок, то в найкоротші терміни надасть відповідь на претензію відповідно до вимог діючого законодавства України.

Відповідач частково задовольнив претензійні вимоги позивача та сплатив 200 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 2330 від 05.10.2017 р.

Проаналізувавши норми чинного законодавства суд враховує, що відповідно до ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку).

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, крім випадків, передбачених законом. Аналогічний припис містять п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 175 ч. 1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення.

Стаття 181 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України встановлюють, що правочини (договори), укладені юридичною особою, вважаються такими, що вчинені у письмовій формі, якщо вони підписані їх сторонами та скріплені печатками.

Статтею 909 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобовязується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента) або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Вимогами статті 306 Господарського кодексу України встановлено, що перевезенням вантажів у цьому кодексі визнається господарська діяльність, повязана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Субєктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про автомобільний транспорт»та ст. 307 ГК України, договірні відносини між замовником та перевізником регулюються договором про перевезення вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 ГК України, договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно статті 906 Цивільного кодексу України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням договору про безоплатне надання послуг, підлягають відшкодуванню виконавцем у розмірі, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо інший розмір відповідальності виконавця не встановлений договором.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що ідентифікують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до частиною 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву підприємств від імені яких складено документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст, обсяг та одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особисті підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2. 2.4, 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 (із змінами та доповненнями) (надалі - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Первинні документи повинні мати такі обовязкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, фактом підтвердження отримання товару або послуг є виключно первинні документи, які відображаються в регістрах бухгалтерського обліку відповідно до вимог діючого законодавства.

До первинних документів, які підтверджують виконання договору або наявність яких є обовязковою, згідно зі змістом договору купівлі-продажу (поставки) відносяться: накладні, акти приймання-передачі товару, специфікація, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, які свідчать про реальність здійснення операції.

Враховуючи вищевикладене вбачається, що додані позивачем до позовної заяви копії товарно-транспортної накладної від 18.08.2017 року, податкова накладна від 18.08.2017р. не відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" не містять посади і прізвища особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції з боку відповідача, особистого чи електронного підпису такої особи та печатки підприємства, що суперечить приписам Закону № 996-ХІV та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, що позбавляє вказані документи доказової сили.

Згідно статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як зазначалося вище та встановлено судом між позивачем та відповідачем був укладений договір надання послуг з організації перевезення вантажу № БСЛ-1553.

Уклавши договір № БСЛ-1553 від 12.11.2013 р. сторони визначили права, обов'язки та відповідальність сторін.

Підпис позивача на договорі, свідчить про те, що він був ознайомлений та згодний з умовами договору

Відповідно до п. 2.5 договору вантаж приймається до перевезення з оголошеною цінністю при цьому вантаж обов'язково повинен супроводжуватися документами, що підтверджують його кількість та вартість.

Згідно п. 4.6 договору, перевізник несе матеріальну відповідальність за збереження вантажу від повної або часткової втрати, ушкодження чи псування вантажу у розмірі фактичної шкоди, окрім випадків, передбачених законодавством. Розмір шкоди встановлюється виходячи із оголошеної вантажовідправником цінності вантажу, але не може перевищувати його фактичної вартості. Мінімальний розмір цінності вантажу оголошений (задекларований) вантажовідправником не може бути меншим за 200,00 (двісті) гривень. Ніякі інші виплати, в тому числі компенсації моральних збитків та неодержаного прибутку, Перевізником не виконуються.

Отже, згідно умов договору № БСЛ-1553 від 12.11.2013 р., з урахуванням оголошеної цінність, розмір відшкодування становить 200,00 грн.

Відповідно до Декларації про прийняття вантажу № 1422 004707 відповідачем було прийнято вантаж до перевезення, а саме "харчові добавки" з пункту навантаження "'Борислав" до пункту розвантаження "Біла Церква", в кількості місць - 2 од, вага - 215 кг, об'єм 0,960 м. куб., оголошеною цінністю - 200 грн. 00 коп., яка і була на підставі претензії від 15.09.2017 р. відшкодована позивачу, що є підставою для звільнення відповідача від відповідальності внаслідок відсутності його вини.

Також, суд зазначає про те, що судом не приймається як докази спричинення позивачу збитків договір поставки № 21-12-15/14 від 21.12.2015 р., податкова накладна, видаткова накладна, як підтвердження вартості вантажу, оскільки у даному договору поставки - предметом поставки є печериці сушені, а згідно Декларації про прийняття вантажу № 1422 004707 назва вантажу - «харчові добавки».

Отже, договір поставки № 21-12-15/14 від 21.12.2015 р. немає жодного відношення до вищевказаної Декларації.

Крім того, ТОВ «ІН-ТАЙМ» не виписував ТТН № 3075 від 18 серпня 2017 р та немає до неї жодного відношення, крім того, в даній ТТН незаповнені поля обов'язкові до заповнення, а саме, відсутні відомості про транспортний засіб, водія.

Отже, суд не вбачає вину відповідача у заподіянні позивачу збитків саме в розмірі 76 000 грн. 00 коп., а за відсутності вини, як складової вчиненого правопорушення, підстави для відповідальності у вигляді відшкодування збитків в сумі 76 000 грн. 00 коп. у суду відсутні. Також суд відмовляє у стягненні пені, яка заявлена позивачем у сумі 403,45грн., оскільки позивачем не доведено належними доказами позовні вимоги.

Відповідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що позивачем в позовній заяві не були наведені обставини, не надано належних та допустимих доказів на їх підтвердження, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог. Докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог.

На підставі викладеного у задоволенні позову необхідно відмовити.

Клопотання позивача про стягнення з відповідача 469 грн. 54 коп. та 778 грн. 87 коп. вартості витрат на проїзд представника позивача та 5 000 грн. 00 коп. судових витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню, у звязку з відмовою у задоволенні позову.

У звязку з тим, що суд відмовляє у задоволенні даного позову, в порядку ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 1 600 грн. 00 коп. покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Приватного підприємства Боровик, Львівська область, м. Стебник до Товариства з обмеженою відповідальністю Ін-Тайм, м. Запоріжжя - відмовити повністю.

Рішення оформлено та підписано 02.03.2018 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Дроздова