КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2018 р. Справа№ 910/22003/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Славський М.Г. - за довіреністю № 2000/18 від 15.12.2017 р.

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 р.

у справі № 910/22003/17 (суддя Демидов В.О., м. Київ, повний текст складено - 19.12.2017 р.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 26 895,41 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" про стягнення 26 895,41 грн.

14.12.2017 р. представником позивача було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив зменшити розмір позовних вимог до 24 148,69 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" задоволено у повному обсязі, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" 24 148 грн. 69 коп. страхового відшкодування та 1600 грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року, а саме позов задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 17 678,69 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити, судовий збір за подання позову покласти на позивача в повному обсязі та здійснити розподіл судового збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем було сплачено ОСОБА_3 6 470,00 грн. страхового відшкодування. Оскільки загальний розмір страхового відшкодування не може перевищувати 24 148,69 грн., а тому обґрунтований позов є в частині 17 678,29 грн. Крім того, апелянт посилається на те, що саме з неправомірних дій позивача виник спір у даній справі, оскільки претензія позивача надійшла на адресу відповідача 31.10.2017 р.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" по справі № 910/22003/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі №910/22003/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 р. розгляд апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" призначено на 20.02.2018 р.

У судове засідання 20.02.2018 року представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи представники сторін були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні 20.02.2018 р. проти апеляційної скарги заперечував, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як підтверджується матеріалами справи, 23.03.2017 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" як страховиком та ОСОБА_3 як страхувальником було укладено Договір добровільного страхування засобів наземного транспорту №91752а7дк.

Предметом страхування договору є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, та іншим майном, вказаним у розділах 5 та 6 цього Договору. Згідно даного Договору було застраховано транспортний засіб "Peugout 408", державний номерний знак НОМЕР_1.

24.05.2017 р. у м. Києві по бул. Шевченко, 31 трапилася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля "Chevrolet", державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля "Peugout 408", державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 24.05.2017 р.

Як вбачається з відомостей, зазначених у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) було пошкоджено задній бампер автомобіля "Peugout 408", державний номерний знак НОМЕР_1, водій автомобіля «Chevrolet», державний номер НОМЕР_3 визнав свою вину у вчиненні ДТП.

24.05.2017 р. ОСОБА_7 звернулась до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу № 368 від 04.07.2017 р., здійсненого суб'єктом оціночної діяльності ФОП Казда Д.О. (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 16760/14, виданий Фондом державного майна України від 05.06.2014 р.), вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Peugout 408", державний номерний знак НОМЕР_1, складає 35 426,18 грн.; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля "Peugout 408", державний номерний знак НОМЕР_1, з урахуванням зносу складає 25 148,69 грн.

26.05.2017 р. ФОП Білецькою А.В. було виставлено страхувальнику рахунок № Ф_СчТ00059 щодо оплати відновлювального ремонту автомобіля "Peugout 408", державний номерний знак НОМЕР_1, на суму 35 365,41 грн.

31.05.2017 р. ПАТ «СК «АХА Страхування» було складено страховий акт № АХА2210331, відповідно до якого позивач прийняв рішення про виплату суми страхового відшкодування у розмірі 27 895,41 грн.

Позивач на підставі страхового акту № АХА2210331 здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 27 895,41 грн. в рахунок ремонту транспортного засобу "Peugout 408", державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується платіжним дорученням № 339 023 від 01.06.2017 р.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Chevrolet, державний номер НОМЕР_3, на момент скоєння вищезазначеної ДТП, була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0680759.

18.07.2017 р. ОСОБА_3, як потерпілий у ДТП, звернулась до відповідача з заявою про страхове відшкодування, в якій просила відшкодувати витрати, пов'язані з пошкодженням транспортного засобу "Peugout 408", державний номерний знак НОМЕР_1.

Відповідачем платіжним дорученням № ID-97621 від 29.08.2017 р. було виплачено ОСОБА_3 6 470,00 грн. страхового відшкодування.

З метою досудового врегулювання спору, 27.10.2017 р. позивач звернувся до відповідача з претензією № ЕЛ_3962 від 24.10.2017 р., в якій просив ТДВ «СК «Альфа-Гарант» компенсувати йому витрати у розмірі 27 895,41 грн. Вказана вимога була отримана відповідачем 31.10.2017 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення.

Як зазначає позивач, вказана вимога відповідачем була залишена без відповіді та задоволення, у зв'язку з чим позивач звернувся з зазначеним позовом до відповідача про стягнення з останнього 24 148,69 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) частини виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Нормами ст. 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Статтею 988 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування у встановлений договором строк.

Згідно з абзацом 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Peugout 408", державний номерний знак НОМЕР_1, була застрахована позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту № 91752а7дк.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за договором страхування транспортного засобу у зв'язку із настанням страхового випадку, на виконання умов договору, виплатив страхове відшкодування в розмірі 27 895,41 грн.

За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 33.2. ст. 33 Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до п. 7 вказаної Інструкції, у повідомленні зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються, та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Оформлене у відповідності до зазначеної Інструкції учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення в силу положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є підставою для прийняття страховиком рішення щодо здійснення страхового відшкодування.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) складений обома учасниками ДТП у частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб А та транспортний засіб В, не містить виправлень, у відповідних пунктах зазначено дату, час та місце дорожньо-транспортної пригоди, наявна схема ДТП, а також відсутні будь-які відмітки про наявність з боку сторін зауважень стосовно відомостей, які зазначені у даному європротоколі.

Враховуючи вищевикладене, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 24.05.2017 року є належним доказом вчинення дорожньо - транспортної пригоди, за участю транспортного засобу "Chevrolet", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6 та транспортного засобу "Peugout 408", державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7. Крім того, з зазначеного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що водій автомобіля Chevrolet, державний номер НОМЕР_4 визнав свою вину у вчинені ДТП, а тому ОСОБА_6 є особою, відповідальною за завдану майнову шкоду.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки автомобіля марки Chevrolet, державний номер НОМЕР_3, на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/0680759, розмір франшизи - 1 000,00 грн.

Таким чином, відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації автомобіля марки «Chevrolet», державний номер НОМЕР_3, була застрахована відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що на підставі заяви про зменшення позовних вимог, звіту про оцінку транспортного засобу №368 від 04.06.2017 р. відповідач повинен сплатити на користь відповідача суму з урахуванням франшизи (1000 грн.), що складає 24 148, 69 грн.

Проте, колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Як вже було зазначено вище, відповідачем на підставі поданої ОСОБА_3 заяви про страхове відшкодування було виплачено потерпілій особі 6 470,00 грн.

Спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями статті 29 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК відшкодовує особа, яка завдала збитків.

При цьому, обмеження законом обсягу відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності не порушує право на відшкодування фактичних витрат особи, яка здійснила страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування майна, адже це право може бути реалізоване шляхом подання позову до винної особи про відшкодування здійснених на відновлення пошкодженого майна витрат в частині, яка є предметом спору в цій справі та яку у відповідності до спеціального законодавства страховик цивільно-правової відповідальності відшкодовувати не зобов'язаний.

Враховуючи наведене вище, у справі, що розглядається, у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092).

Пунктом 3.9 Методики передбачено, що фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв'язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників.

Згідно п.7.37 Методики коефіцієнт фізичного зносу Ез розраховується за формулою: Ез = 1 - (С/Цн).

У п.7.38 Методики вказано, що значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів; 3 роки - для вантажних колісних транспортних засобів, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних колісних транспортних засобів, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Е З - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників пошкодженого транспортного засобу.

Тому, пред'явлення позивачем (особа, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого) до відповідача (страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Як вбачається зі звіту про оцінку транспортного засобу № 368 від 04.06.2017 р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Peugout 408", державний номерний знак НОМЕР_1, складає 35 426,18 грн.; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля "Peugout 408", державний номерний знак НОМЕР_1 з урахуванням зносу складає 25 148,69 грн.

Оскільки звітом про оцінку транспортного засобу № 368 від 04.06.2017 р. було встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля "Peugout 408", державний номерний знак НОМЕР_1 з урахуванням зносу складає 25 148,69 грн. та враховуючи, що відповідачем було частково сплачено потерпілій особі 6 470,00 грн. страхового відшкодування, а тому у відповідача у зв'язку настанням страхового випадку виник обов'язок з відшкодування позивачеві оціненої шкоди, завданої власнику автомобіля "Peugout 408", державний номерний знак НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей та за мінусом франшизи та суми, яка була сплачена потерпілій особі, у розмірі 17 678,69 грн. (25 148,69 грн. матеріальний збиток з врахуванням зносу деталей - 6 470,00 грн. сплачені кошти потерпілій особі відповідачем - 1 000,00 грн. франшизи).

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що до позивача переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а саме до відповідача, у межах визначених договором добровільного страхування наземного транспортного засобу та фактично здійснених позивачем витрат, але виходячи із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та враховуючи часткову виплату відповідачем страхового відшкодування потерпілій особі, у зв'язку з чим позовні вимоги у даній справі підлягають задоволенню частково, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 17 678,69 грн.

В той же час, колегія суддів вважає необґрунтованим твердження апелянта про те, що вказаний спір виник внаслідок неправомірних дій позивача, який не дочекавшись закінчення 90-денного терміну, передбаченого ч. 2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до суду позовною заявою та позбавив ТДВ СК «Альфа-Гарант» можливості врегулювати спір у досудовому порядку з огляду на наступне.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач у справі, що розглядається, отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року у справі № 910/22003/17 підлягає зміні, а апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" - задоволенню.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року у справі № 910/22003/17 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 року у справі № 910/22003/17 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, ідентифікаційний код 32382598) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний код 20474912) 17 678,69 грн. страхового відшкодування та 1 171,32 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.»

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ідентифікаційний код 20474912) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, ідентифікаційний код 32382598) 643,20 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

5. Матеріали справи № 910/22003/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 26.02.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко