ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2018 року Справа № 904/111/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чимбар Л.О. (доповідач),

суддів: Антонік С.Г., Березкіна О.В.

секретар судового засідання: Манчік О.О.

за участю представників сторін:

від відповідача-1: ОСОБА_1, посвідчення №4856 від 28.02.2012 р., адвокат;

від відповідача-1: ОСОБА_2, наказ №535-к від 27.12.1984 р., директор;

від відповідача-2: ОСОБА_3, довіреність №79 від 06.11.2017 р., головний бухгалтер;

від Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області: ОСОБА_4, посвідчення №044065 від 07.09.2016 р., прокурор відділу;

представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

розглянувши матеріали апеляційної скарги заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2017р. у справі №904/111/17 (суддя Петренко Н.Е.), повний текст рішення складено 24.03.17

за позовом Павлоградської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі ОСОБА_5 освіти і науки України

до В-1: Державного навчального закладу "Професійно-технічне училище № 81", с. Юр'ївка Дніпропетровської області

В-2: Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Агросфера", с. Юр'ївка Дніпропетровської області

про визнання недійсним договору та зобов'язання звільнити земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

Павлоградська місцева прокуратура в інтересах держави в особі ОСОБА_5 освіти і науки України в січні 2017 року завернулась до господарського суду з позовом до Державного навчального закладу "Професійно-технічне училище № 81" та Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Агросфера" про:

- визнання недійсним договору про надання послуг № 1 від 08.05.2015 року, укладеного між Державним навчальним закладом "Професійно-технічне училище № 81" та Товариством з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Агросфера", та додаткової угоди до нього від 21.10.2015, яка є невід'ємною частиною цього договору;

- зобов'язання Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Агросфера" звільнити займану ним земельну ділянку державної форми власності площею 257,20 га.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2017року в задоволені позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Прокурор зазначив, що земельна ділянка фактично використовується ТОВ «Агросфера» для ведення товарного сільгоспвиробництва.

В апеляційній скарзі скаржник послався на хибний висновок господарського суду про те, що спірна земельна ділянка використовується відповідачем без порушення.

Крім того, скаржник зауважив, що включення пункту договору щодо забезпечення отримання практичних навичок роботи учнів має лише декларативний характер, документи, що підтверджують організацію навчального процесу відповідачами на земельній ділянці судом першої інстанції не витребувано та не досліджено.

В апеляційній скарзі вказано, що судом не було встановлено факту надання дозволу ОСОБА_5 освіти і науки України, як уповноваженим на те органом, на укладення саме спірного договору.

Відповідачі у своїх відзивах на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях просили рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 19.02.2018р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дніпропетровській апеляційний господарський суд, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, Відповідач-1 підпорядкований ОСОБА_5 освіти і науки України та є державним професійно-технічним навчальним закладом другого атестаційного рівня, що забезпечує реалізацію права громадян на здобуття професійно-технічної та повної загальної середньої освіти.

Розпорядження державним майном - земельними ділянками, що надані Відповідачу-1 на праві постійного користування, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України Про професійно-технічну освіту, відноситься до компетенції ОСОБА_5 освіти і науки України як органу виконавчої влади, якому підпорядкований Відповідач-1.

08.05.2015 року між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 було укладено договір надання послуг № 1 (далі - Договір), відповідно до умов якого п. 1.1. якого, Відповідач-2 зобов'язується за завданням Відповідача-1 надати послугу з обробітку земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 257,20 га, яка перебуває у постійному користуванні Відповідача-1 згідно державного акту на право постійного користування землею від 21.11.1996 № 33, виданого Жемчужненською сільською радою народних депутатів Юр'ївського району Дніпропетровської області, в обсязі та умовах визначених цим Договором.

За приписами п. 1.2. Договору, метою Договору є отримання Відповідачем-1 плодів сільськогосподарської продукції, а також забезпечення отримання практичних навичок роботи учнів училища згідно додатку № 2 на сучасній сільськогосподарській техніці та оволодіння ними інноваційними технологіями.

Як зазначено у п. 2.1. Договору, для досягнення мети Договору Відповідач-1 зобов'язаний надати Відповідачу-2 доступ до зазначеної земельної ділянки, а Відповідач-2 зобов'язаний залучити техніку, що передбачається додатком № 1, та власну або залучену ним на законних підставах найману працю, професійні знання, посівний матеріал та інші витрати, а також надавати учням училища можливість проходити виробничу практику на сучасній техніці.

Відповідно до п. 4.1. Договору, цей Договір діє з моменту його укладання до 30.11.2019 року.

21.10.2015 року між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 було укладено Додаткову угоду про внесення змін до договору про надання послуг № 1 від 08.05.2015 року, відповідно до приписів п. 3.1. якої послуги з обробітку земельної ділянки сільськогосподарського призначення надаються Відповідачем-2 безоплатно. Отримані плоди сільськогосподарської продукції в частині, що не перевищує 30% передаються Відповідачу-1 (п. 3.2.). Отримані плоди сільськогосподарської продукції в частині, що не перевищує 70% передаються Відповідачу-2 в якості відшкодування витрат за посівний матеріал, паливо та інших витрат понесених в результаті залучення техніки та найманої праці (.п. 3.3.). Фактична передача Відповідачу-2 в якості відшкодування витрат за цим Договором плодів сільськогосподарської продукції здійснюється за актом прийому-передачі, який складається представниками сторін (п. 3.5.)

Вищезазначений Договір та Додаткова угода до нього посвідчені державним нотаріусом Юр"ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_6 та зареєстровані в реєстрі.

Прокурор, посилаючись на те, що договір було укладено не уповноваженим субєктом, а при цьому ТОВ СП «Агросфера» незаконно набуто права на користування земельною ділянкою навчального закладу, фактично отримано земельну ділянку в оренду, державне майно використовується не за цільовим призначенням, звернувся з позовом до суду з метою відновлення порушених прав користування навчального закладу земельною ділянкою.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд виходив з того, що спірний договір спірний договір не містить ознак і обов'язкових істотних умов, які притаманні договору оренди землі, чим унеможливлюється визнання такого договору недійсним саме в якості договору оренди, адже будь-яких доводів і обґрунтувань про суперечність закону договору № 1 від 08.05.2015 року як власне договору про надання послуг позов прокурора не містить і такі обставини ним під час розгляду справи не доводились.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про відмову в задоволені позову, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В силу приписів ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Отже, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають із змісту правочину. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені в правочині. При цьому, підлягає доведенню те, що правочин укладений з метою приховати інший правочин і який правочин насправді укладений.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Як правильно встановлено господарським судом, зі змісту спірного договору вбачається, що його основною метою є отримання державним навчальним закладом "Професійно-технічне училище № 81" плодів сільськогосподарської продукції, а також забезпечення отримання практичних навичок роботи учнів училища на сучасній сільськогосподарській техніці та оволодіння ними інноваційними технологіями.

Апеляційний суд вважає, що оспорюваний договір є повністю реальним, а умови договору виконувались фактично, що підтверджується розрахунком рівня не збитковості на 2015 рік (Т-1, а.с. 142), актами прийому-передачі плодів сільськогосподарської продукції (Т-1, а.с. 143-146), оборотно-сальдовою відомістю по рахунку (Т-1, а.с. 147; Т-2, а.с. 10), підсумками збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду (Т-2, а.с. 37-40), звітом про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду (Т-2, а.с. 41-50).

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 92 Цивільного кодексу України та ст. 62 Господарського Кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону; порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом; орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень; підприємство діє на підставі статуту.

Тобто, правоздатність юридичної особи реалізується через її органи, які формують і виражають її волю зовні.

Саме на відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності, як на підставу вимог про визнання договору недійсним, посилався прокурор, звертаючись із позовом.

Але, як вбачається з матеріалів справи, сторони оспорюваного договору є юридичними особами, які діють на підставі статуту.

ОСОБА_5 освіти і науки України за № 1/11-4602 від 01.04.2015 року погоджено можливість укладення договору з надання послуг між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 (т.1, а.с.103).

Тобто, ДНЗ "Професійно-технічне училище № 81", отримуючи послуги від відповідача-2 за спірним договором, забезпечував отримання практичних знань та навичок роботи учнів училища, що передбачено статтями 22, 24 Закону України Про професійно-технічну освіту та п.п. ж, з, і, й п. 1.3, п.1.4, п. 01.11.0, п. 51.21.0, п. 1.6 Статуту, було укладено спірний договір з Відповідачем-2.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що ДНЗ "Професійно-технічне училище № 81" належним чином погоджено з ОСОБА_5 освіти і науки України в особі Комісії з майнових питань підприємств, установ та організацій, що належить до сфери управління МОН України (протокол № 10 від 30.03.2015) укладення спірного договору та віднесено його підписання до повноважень керівника (директора) Відповідача-1.

Крім того, як правильно встановлено господарським судом, зі змісту спірного договору вбачається, що виробництво за цим Договором не позбавляє права користування земельними ділянками Відповідача-1 та не надає прав користувача чи орендаря Відповідачеві-2, не є передачею прав користування чи управління земельними ділянками, що свідчить про відсутність ознак договору оренди землі, а, отже, і відсутність ознак удаваної угоди, укладеної лише з метою приховання іншої угоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що земельна ділянка фактично використовується ТОВ «Агросфера» для ведення товарного сільгоспвиробництва та вказівку на хибний висновок господарського суду про те, що спірна земельна ділянка використовується відповідачем без порушення, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки прокурором не надано ніяких доказів встановлення між відповідачами у даній справі орендних відносин. Навпаки, за доказами, які були надані відповідачами-1,2, колегія суддів вбачає, що між сторонами виникли ті права та обовязки, які випливають з умов спірного договору про надання послуг.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що включення пункту договору щодо забезпечення отримання практичних навичок роботи учнів має лише декларативний характер, документи, що підтверджують організацію навчального процесу відповідачами на земельній ділянці судом першої інстанції не витребувано та не досліджено. До матеріалів справи ДНЗ "Професійно-технічне училище № 81" надано фінансово-бухгалтерську документацію, згідно якої вся зібрана продукція є власністю саме ДНЗ "Професійно-технічне училище № 81" та обліковується на його балансі

Необгрунтовані також доводи апеляційної скарги про те, що судом не було встановлено факту надання дозволу ОСОБА_5 освіти і науки України, як уповноваженим на те органом, на укладення саме спірного договору, оскільки в матеріалах справи наявна копія ОСОБА_5 освіти і науки України за № 1/11-4602 від 01.04.2015 року, яким погоджено можливість укладення договору з надання послуг між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 (т.1, а.с.103).

Інших належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі, відповідач не надав.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення господарського суду Дніпропетровської області 28.11.2017р. у справі №904/111/17 постановлено з дотриманням вимог ст.276 ГПК України, його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.129, 269-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.03.2017р. у справі №904/111/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту постанови до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 26.02.2018р.

Головуючий Л.О. Чимбар

Суддя О.В. Березкіна

Суддя С.Г. Антонік

з оригіналом згідно

пом.судді Н.В. Марунич

26.02.18