РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року Справа №924/621/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Бучинська Г.Б.

суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Клімук Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" на рішення господарського суду Хмельницької області від 27.11.2017 року у справі № 924/621/17 (колегія суддів: головуючий суддя Танасюк О.Є., суддя Виноградова В.В., суддя Заверуха С.В., повний текст рішення складено 30.11.2017 р.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр"

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про застосування наслідків нікчемності договору відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016р. та стягнення 870000000,00 грн.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача - не з'явився,

третьої особи - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 27.11.2017 року у справі №924/621/17 задоволено позов публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський". Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" на користь публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" суму 870000000,00 грн. (вісімсот сімдесят мільйонів гривень 00 коп.), отриманих за нікчемним правочином (договором про відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016р.) та суму 240000,00 грн. (двісті сорок тисяч гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції, зокрема, вказав, що внаслідок перерахунку відповідачу 870000000,00 грн. було зменшено зобовязання публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" перед ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" та збільшено зобовязання перед фізичними особами. В свою чергу, за рахунок вказаних коштів та коштів, що обліковувалися на поточному рахунку ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", відповідач здійснив повернення коштів на рахунки фізичних осіб. Отже, у разі, коли б ОСОБА_2 не взяв на себе зобовязання за договором відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016 р., то відповідач не отримав би значних надходжень на рахунок та відповідно не міг провести розрахунки з фізичними особами, зменшуючи власні зобовязання. Таким чином, на підставі договору відступлення права вимог від 18.05.2016р. №1805 ОСОБА_2 взяв на себе зобовязання, внаслідок чого він став неплатоспроможним.

Крім того, суд врахував, що реального настання правових наслідків, як це передбачено положеннями ст.203 ЦК України, для позивача не настало, оскільки по факту ОСОБА_2 не отримав жодних прав вимог (Реєстр кредитних договорів №1 від 19.05.2016 р. підписаний не уповноваженою особою ОСОБА_4; невідповідність кількості кредитних договорів у Реєстрі та актах приймання-передачі; ненадання сторонами для огляду на вимогу суду оригіналів реєстру кредитних договорів №1 від 19.05.2016 р. та актів приймання-передачі кредитних справ від 20.05.2016 р.).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що договір відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016 р. має ознаки нікчемності, передбачені п.2, 7-9 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Зокрема, зазначив, що оскільки в ПАТ "Банк Михайлівський" відсутні рішення структурних підрозділів ОСОБА_4 щодо можливості укладення договору відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016р. та оцінки ризиків внаслідок проведення операцій за вказаним договором, враховуючи отримання відповідачем, як кредитором ОСОБА_4 грошових коштів за договором відступлення, що призвело до порушення обмежень, встановлених до ОСОБА_4 з боку НБУ, суд дійшов висновку, що договір відступлення прав вимоги укладений між ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр та ПАТ "Банк Михайлівський" має ознаку нікчемності правочину, передбачену п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме, ОСОБА_2 уклав правочин, умови якого передбачають платіж з метою надання окремому кредитору переваг (пільг), прямо не встановлених для нього законодавством чи внутрішніми документами ОСОБА_4.

Також обґрунтованими є доводи позивача про те, що ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" є повязаною з ОСОБА_4 особою згідно вимог ст. 52 Закону України "Про банки та банківську діяльність" та вбачається наявність ознаки нікчемності договору відступлення №1805 від 18.05.2016 р., визначеної п.8 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Зважаючи на те, що після отримання коштів за договором відступлення відповідач одразу спрямував їх на рахунки фізичних осіб, чим зменшив власні зобовязання, але при цьому збільшилися зобовязання ОСОБА_4 перед фізичними особами, то відповідно виконання договору відступлення призвело до збільшення витрат Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, повязаних з виведенням банку з ринку в частині виплати гарантованої суми відшкодування.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного договору відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016р. та стягнення 870000000,00 грн. підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач, товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр", звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 27.11.2017 року у справі №924/621/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає, що порушення обмежень НБУ та існування підстав нікчемності договору за п.2, 7-9 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" документально та нормативно не підтверджено. Зокрема, вказує, що факт укладення та виконання договору не призвів до збільшення зобовязань позивача перед фізичними особами в межах гарантованої суми відшкодування та не призвів до збільшення витрат на виведення ОСОБА_4 з ринку, тому договір не мав наслідком неможливість виконання ОСОБА_4 грошових зобовязань перед іншими кредиторами. Зазначає, що із матеріалів справи вбачається, що укладення та виконання договору не призвело до наслідків, передбачених ч.8 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", таким чином договір не є нікчемним за п.7 ч.3 ст.38 Закону.

Крім того, вказує, що постановами та розпорядженнями НБУ регулюється виключно діяльність банків і вони не поширюються на діяльність інших учасників господарських відносин, тому обмеження у діяльності ОСОБА_4, встановлені рішенням НБУ про віднесення ОСОБА_4 до категорії проблемних, не були та не могли бути відомі відповідачу на момент вчинення правочину. У звязку з тим, що контроль за дотриманням ОСОБА_4 встановлених обмежень покладений на НБУ, тому відсутність факту застосування НБУ до ОСОБА_4 заходів впливу за укладення договору свідчить про те, що жодних порушених вимог, обмежень ОСОБА_4 при укладенні договору допущено не було. Апелянт також заперечує висновок суду щодо повязаності відповідача з ОСОБА_4, оскільки відсутнє відповідне рішення правління ОСОБА_4 або уповноваженої Комісії НБУ згідно з главою 2 розділу ІІ Положення №315.

Апелянт зазначає, що в оскаржуваному судовому рішення не зазначено, які норми законодавства були порушені при укладенні договору, внаслідок чого відбулось збільшення витрат, повязаних з виведенням ОСОБА_4 з ринку, тому спірний договір був укладений у відповідності до вимог законодавства та жодних порушень при його укладенні допущено не було.

Публічне акціонерне товариство "Банк Михайлівський" надало до суду заперечення на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у її задоволенні в повному обсязі, оскільки доводи відповідача є недоречними, надуманими, не стосуються предмету розгляду та спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи. Вказує, що ОСОБА_2 взявши на себе зобовязання за договором відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016р., став неплатоспроможним, що є ознакою нікчемності правочину за п.2 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позивач вважає, що оскільки в ПАТ "Банк Михайлівський" відсутні рішення структурних підрозділів ОСОБА_4 щодо можливості укладення договору відступлення та оцінки ризиків внаслідок проведення операцій за вказаним договором, враховуючи отриманні відповідачем, як кредитором ОСОБА_4 грошових коштів за договором відступлення, що призвело до порушення обмежень, встановлених до ОСОБА_4 з боку НБУ, то договір відступлення має ознаку нікчемності правочину, передбачену п.7 ч.3 ст.38 Закону. Посилаючись на постанову №917/БТ від 22.12.2015 р. та постанову №295/БТ від 27.04.2016р., зазначає, що ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" є повязаною особою з ОСОБА_4 згідно п.9 ст.52 Закону України "Про банки та банківську діяльність", що є однією із підстав для визнання спірного правочину нікчемним. Крім того, позивач вказує, що оскільки після отримання коштів за договором відступлення відповідач одразу направив їх на рахунки фізичних осіб, чим зменшив власні зобовязання, але збільшив зобовязання ОСОБА_4 перед фізичними особами, то відповідно виконання договору відступлення призвело до збільшення витрат Фонду гарантування вкладів, повязаних з виведенням банку з ринку в частині виплати гарантованої суми відшкодування.

19.01.2018 р. на поштову адресу суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли пояснення щодо доводів апеляційної скарги, у яких вказує на необґрунтованість останньої та просить залишити рішення господарського суду Хмельницької області від 27.11.2017 р. без змін.

Оскільки явка учасників справи в судове засідання обов'язковою не визнавалася, останні належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у даному судовому засіданні, без участі представника відповідача.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзиви на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

18.05.2016 р. між ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" (первісний кредитор) та ПАТ "Банк Михайлівський" (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги №1805 (далі - договір), за умовами якого первісний кредитор зобов'язується відступити новому кредитору права вимоги, належні первісному кредитору, за кредитними договорами (із забезпеченням) з усіма додатковими угодами до них, укладеними з фізичними особами (позичальниками). Перелік кредитних договорів, права за якими відступаються первісним кредитором новому кредитору зазначаються в реєстрі кредитних договорів, форма якого наведена в додатку №1 до договору відступлення (п.1.1. договору).

Вартість відступлення прав вимог визначається у кожному Реєстрі кредитних договорів, що укладається сторонами на дату складання такого реєстру (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 2.1. договору права вимоги за кредитними договорами, перелік яких наводиться у Реєстрі кредитних договорів, вважається відступленими новому кредитору первісним кредитором з моменту підписання сторонами відповідного реєстру кредитних договорів.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що первісний кредитор зобовязаний передати новому кредитору всі необхідні документи, що посвідчують право вимоги за відповідними кредитними договорами, зазначеними в Реєстрі кредитних договорів, згідно такого порядку:

- первісний кредитор в обовязковому порядку зобовязаний сформувати та передати кредитну справу кожного позичальника, кредитний договір якого викладений в Реєстрі кредитних договорів, в складі документів: оригінал кредитного договору, а також договори страхування, поліси та інші документи, які підтверджують здійснення майнового та особистого страхування (за наявності); документи, які складають кредитну справу позичальника, наявні у первісного кредитора;

- передача зазначених кредитних справ здійснюється згідно з актом приймання-передачі кредитних справ, який складається та підписується сторонами не пізніше 60 календарних днів після підписання відповідного Реєстру кредитних договорів (форма акту приймання-передачі кредитних справ наведена у додатку №2 до договору).

Відповідно до п.3.1. договору новий кредитор в день укладення договору зобовязаний перерахувати первісному кредитору передоплату (аванс) в сумі 10000000грн. в рахунок оплати прав вимог, що будуть відступлені первісним кредитором новому кредитору відповідно до умов договору. В подальшому новий кредитор здійснює на користь первісного кредитора додаткове перерахування коштів у вигляді передоплати (авансу) у сумі, яка визначається новим кредитором самостійно та дозволить забезпечити оплату прав вимог, що будуть відступлені первісним кредитором новому кредитору відповідно до умов цього договору.

В п. 3.3. договору сторони домовились, що вартість прав вимог, що відступаються первісним кредитором новому кредитору зазначається у відповідному реєстрі кредитних договорів та дорівнює номінальному розміру відступлених прав вимог за цим договором.

Згідно з п. 5.1. договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх печатками та діє до 01.09.2016р., однак договір продовжує свою дію у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань за цим договором.

Додатками до договору є Реєстр кредитних договорів (додаток №1) та Акт приймання-передачі кредитних прав (додаток №2).

Згідно меморіального ордеру №4028280 від 18.05.2016р. ПАТ "Банк Михайлівський" перерахувало на користь ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" 10000000,00 грн. за договором відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016р..

19.05.2016р. ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" та ПАТ "Банк Михайлівський" уклали Реєстр кредитних договорів №1 до договору відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016р., відповідно до якого ОСОБА_2 придбав права вимоги за 106265 кредитними договорами на загальну суму ,79 грн. за ціною 870000000,00 грн. Реєстр підписаний в.о. Голови правління ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_5 та директором ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" ОСОБА_6, а також скріплений їх печатками.

19.05.2016р. ПАТ "Банк Михайлівський" було перераховано на користь ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" 860000000,00 грн. в якості оплати за договором відступлення права вимоги №1805 від 18.05.2016р., що підтверджується меморіальним ордером №5055252 від 19.05.2016р.

20.05.2016р. між ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" та ПАТ "Банк Михайлівський" підписані акт приймання-передачі кредитних справ та акт приймання-передачі кредитних справ №2 до договору відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016р.

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст.514, ч.1 ст.517 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Отже, спірний договір за своєю правовою природою є договором про відступлення права вимоги.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги.

Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

За приписами статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

У відповідності до ст.1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою вказаного нормативно-правового акту є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Частиною 2 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За приписами ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, у разі: банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим (п.2); банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п.7); банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України (п.8); здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства (п.9).

Наведені в указаній нормі підстави нікчемності правочинів, є окремими та самостійними підставами, й наявність будь-якої з них може бути підставою для визнання укладеного неплатоспроможним банком правочину нікчемним.

Оцінюючи наявність підстав визнання договору №1805 нікчемним за ознаками, визначеними п. 2 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Рішенням Правління НБУ №14/БТ від 23.05.2016р. "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" ПАТ "Банк Михайлівський" було визнано неплатоспроможним на підставі п.5 ч.1 ст.76 Закону України "Про банки та банківську діяльність". Зазначеною нормою вказаного Закону передбачено, що Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у разі виявлення фактів здійснення банком після віднесення його до категорії проблемного операцій (крім нарахування відсотків за вкладами, отримання клієнтами банку заробітної плати, аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат), оформлення (переоформлення) договорів, внаслідок яких зобовязання перед фізичними особами в межах гарантованої суми відшкодування збільшуються за рахунок зменшення зобовязань перед фізичними особами, які перевищують гарантовану суму відшкодування, та/або зобовязань перед фізичними особами, які не підпадають під гарантії Фонду гарантування фізичних осіб, та/або юридичними особами. Підставою реагування НБУ послужило збільшення зобовязань перед фізичними особами за рахунок зменшення зобовязань перед ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" внаслідок укладання ПАТ "Банк Михайлівський" договорів, що передбачають отримання/залучення ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" грошових коштів у позику від фізичних осіб та здійснення операцій щодо відкриття поточних рахунків клієнтам-фізичним особам. Так, за 19.05.2016р. залишок за рахунком №5802 ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" зменшився з 37,8 млн. грн. до 2,6 млн. грн., при цьому у цей день надходження на рахунок склали 1509,6 млн. грн., списання з рахунку в сумі 1544,8 млн. грн. (згідно виписки ПАТ "Банк Михайлівський" по особовому рахунку ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" в електронному вигляді).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання договору відступлення прав вимоги від 18.05.2016р. №1805 ПАТ "Банк Михайлівський" перерахувало відповідачу 870000000,00 грн., що підтверджується меморіальними ордерами №4028280 від 18.05.2016р. на суму 10000000,00 грн. та №5055252 від 19.05.2016р. на суму 860000000,00 грн., у звязку з чим було зменшено активи ОСОБА_4 на вказану суму. Зазначені кошти надійшли на рахунок ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" 19.05.2016р., що підтверджується електронною копією виписки по рахунку №5802 (долучено до матеріалів справи судом першої інстанції).

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що внаслідок перерахунку відповідачу коштів в сумі 870000000,00 грн. було зменшено зобовязання ОСОБА_4 перед ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" та збільшено зобовязання перед фізичними особами. В свою чергу, за рахунок вказаних коштів та коштів, що обліковувалися на поточному рахунку ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" відповідач здійснив повернення коштів на рахунки фізичних осіб.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016р. №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016р. №1213 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Частинами 1 та 2 ст. 50 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також ліцензія, гудвіл.

Згідно з п. 12 ч. 5 ст. 12 Закону виконавча дирекція Фонду у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку наділена повноваженнями щодо визначення порядку складання та затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2414 від 10.11.2016р. затверджено перелік (реєстр) вимог кредиторів ПАТ "Банк Михайлівський", акцептованих уповноваженою особою Фонду, загальна сума яких становить ,05 грн.

Як слідує з акту формування ліквідаційної маси ПАТ "Банк Михайлівський" від 19.01.2017р. станом на 01.11.2016р. її ринкова вартість становила 138129598,90 грн. Тобто, реальна вартість активів ОСОБА_4, за рахунок яких мали погашатися вимоги кредиторів, була майже у 20 разів меншою, ніж загальний обсяг кредиторських вимог до ОСОБА_4.

При цьому, кошти в сумі 870000000,00 грн., які були сплачені позивачем за договором від 18.05.2016р. №1805 мали б увійти до ліквідаційної маси та спрямовуватися на погашення вимог кредиторів ПАТ "Банк Михайлівський". Таким чином, внаслідок прийняття до дня визнання ОСОБА_4 неплатоспроможним зобовязань щодо сплати відповідачу 870000000,00 грн. частково стало неможливим виконання ним грошових зобовязань перед іншими кредиторами на вказану суму, що і є умовою застосування п.2 ч.3 ст. 38 Закону.

Судом першої інстанції дано належну оцінку таким доказам, як Реєстр кредитних договорів від 19.05.2016 року на предмет виникнення повноважень в.о. Голови правління банку на його підписання лише з 20.05.2016 року, та розбіжності щодо кількості кредитних договорів, зазначених у актах прийому-передачі та вказаному вище реєстрі. Як наслідок, судом зроблено вірний висновок про фактичне непередання ПАТ "Банк Михайлівський" жодного документа, якими посвідчуються права вимоги за відповідними кредитними договорами, що давало б можливість провести належну оцінку права вимог за договором №1805.

Щодо наявності ознак нікчемності правочину, визначених в п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

Згідно довідки щодо обсягу кредитних операцій ПАТ "Банк Михайлівський" з юридичними особами за вих. №17.08.17/01-вих від 17.08.2017р. обсяг кредитних операцій ОСОБА_4 з юридичними особами, без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобовязань з кредитування, що надані банкам і клієнтам згідно з даними балансу ОСОБА_4 (форма 1-Д) станом на 22.12.2015р. (дата прийняття постанови Правління НБУ №917) становив ,38 грн., а станом на ранок 19.05.2016р. (дата розрахунків за договором відступлення №1993,17 грн. Зазначений обсяг кредитних операцій підтверджується копіями оборотно-сальдових балансів ПАТ "Банк Михайлівський" по валюті на дату 21.12.2015р. та на дату 18.05.2016р.

Таким чином, з врахуванням викладеного, встановлені обставини та положення постанови Національного ОСОБА_4 України від 27.04.2016р. № 295/БТ, сума кредитних операцій з юридичними особами станом 18.05.2016 р. не могла перевищувати 128291771,21грн., однак ПАТ "Банк Михайлівський" укладено правочин на суму 870000000,00грн..

Згідно п.3 ч.1 ст.49 Закону України "Про банки та банківську діяльність", кредитною операцією розглядається операція щодо придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів (факторинг).

Відповідно до абз.9 п.1.10 глави 1 розділу І Положення про порядок формування та використання банками України, резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженого постановою Правління Національного банку України №23 від 25.01.2012р. (було чинне на момент укладення договору №1805 від 18.05.2016р.) кредитна операція - вид активних банківських операцій, пов'язаних із розміщенням залучених банком коштів шляхом їх надання в тимчасове користування або прийняттям зобов'язань про надання коштів у тимчасове користування за певних умов, а також надання гарантій, поручительств, акредитивів, акцептів, авалів, розміщення депозитів, проведення факторингових операцій, фінансового лізингу, видача кредитів у формі врахування векселів, у формі операцій репо, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання щодо сплати процентів та інших зборів із такої суми (відстрочення платежу).

У відповідності до п.п.18 п.5 розділу І Положення про визначення банками України розміру кредитного ризику за активними банківськими операціями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.06.2016р. №351 кредитна операція - вид активних банківських операцій, пов'язаних із розміщенням залучених банком коштів таким шляхом: надання їх у тимчасове користування або прийняття зобов'язань про надання певної суми коштів; надання гарантій, порук, акредитивів, акцептів, авалів; розміщення депозитів; проведення факторингових операцій та операцій фінансового лізингу; видача кредитів у формі врахування векселів, у формі операцій зворотного репо; будь-якого продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання щодо сплати процентів та інших зборів за такою сумою (відстрочення платежу); розстрочення платежу за продані банком активи.

18.05.2016р. ПАТ "Банк Михайлівський" здійснив кредитну операцію на загальну суму 870 000 000,00 грн. шляхом укладення договору відступлення прав вимоги №1805 з подальшим проведенням розрахунків за ним.

Апеляційним судом встановлено, що на дату укладення договору від 18.05.2016р. відносно ПАТ "Банк Михайлівський" діяла постанова Правління Національного банку України від 22.12.2015р. №917/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку" (зі змінами, внесеними постановою Правління НБУ від 27.04.2016р. №295/БТ), якою встановлено факт здійснення ОСОБА_4 ризикової діяльності, ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії проблемних та встановлено ряд обмежень в діяльності ОСОБА_4, зокрема, не здійснювати кредитних операцій в обсязі, що перевищує обсяг таких операцій на дату прийняття даної постанови (у розрізі валют) без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобов'язань з кредитування, що надані банкам і клієнтам.

Відповідно до п.1.3 глави 1 розділу 1 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного банку України №346 від 17.08.2012р. обмеження операцій - тимчасова, на визначений строк, заборона банку здійснювати окремі види операцій з урахуванням установлених обмежень за видом/обсягом/сумою/колом клієнтів/регіоном; здійснювані банком операції - є діями або подіями під час надання банківських та інших фінансових послуг, здійснення іншої діяльності, унаслідок яких відбуваються зміни у фінансовому стані банку, що відображаються за балансовими або позабалансовими рахунками банку.

Також, станом на дату прийняття постанови Правління НБУ №917/БТ, тобто 22.12.2015р. обсяг кредитних операцій ПАТ "Банк Михайлівський" з юридичними особами, без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобов'язань з кредитування, що надані банкам і клієнтам згідно з даними балансу ОСОБА_4 (форма 1-Д) становив ,38грн., про що свідчить довідка щодо обсягу кредитних операцій "Банк Михайлівський" з юридичними особами за вих. №17.08.17/01-вих від 17.08.2017р. та копією оборотно-сальдового балансу ПАТ "Банк Михайлівський" по валюті на дату 21.12.2015р..

При цьому, як свідчить довідка ОСОБА_4 та копії оборотно-сальдового балансу ПАТ "Банк Михайлівський" по валюті станом на ранок 19.05.2016р. (дата кінцевих розрахунків за договором відступлення № 1805) обсяг кредитних операцій ОСОБА_4 з юридичними особами, без урахування нарахованих доходів за цими операціями та обсягу зобов'язань з кредитування, що надані банкам і клієнтам складав 1 517 885 993,17 грн.

Крім того, як зазначено в довідці щодо обсягу кредитних операцій ПАТ "Банк Михайлівський" з юридичними особами за вих. №17.08.17/01-вих від 17.08.2017р. та встановлено комісією по перевірці правочинів у додатку №1 до акту №8 від 01.07.2016р. за результатами аналізу руху коштів по рахунках клієнтів до моменту розрахунків ОСОБА_4 за договором відступлення №1805 зменшення обсягу кредитних операцій з юридичними особами не відбувалося.

Отже, максимальна сума кредитних операцій з юридичними особами (одна чи декілька) станом на 19.05.2016р. не могла перевищувати 128 291 771,21грн., що складає різницю від допустимої межі ,38грн. - ,17грн. = 128291771,21грн.). Натомість ОСОБА_4 укладено правочин, на виконання якого було сплачено 870000000,00грн..

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що ПАТ "Банк Михайлівський" були порушені обмеження, встановленні постановою Правління НБУ №917/БТ від 22.12.2015р. в частині проведення операцій на суму 870000000,00 грн. на підставі договору відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016р. при відсутності права на укладення такого правочину.

У відповідності до положень ст.49 Закону України "Про банки та банківську діяльність" та Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, яке затверджено постановою Правління Національно банку України №23 від 25.01.2012р., укладаючи договір відступлення прав вимоги ОСОБА_4 проведено кредитування юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.49 Закону України "Про банки та банківську діяльність", банк зобов'язаний мати структурний підрозділ, функціями якого є надання кредитів та управління операціями, пов'язаними з кредитуванням.

Згідно положень ч.1 ст.48 Закону України "Про банки та банківську діяльність", банкам забороняється здійснювати ризикову діяльність, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку.

Статтею 44 Закону України "Про банки та банківську діяльність" встановлено, що банк створює комплексну та адекватну систему управління ризиками, що має враховувати специфіку роботи банку, встановлені Національним банком України вимоги щодо управління ризиками. Система управління ризиками має забезпечувати виявлення, ідентифікацію, оцінку, моніторинг та контроль за всіма видами ризиків на всіх організаційних рівнях та оцінку достатності капіталу банку для покриття всіх видів ризиків.

ОСОБА_4 утворює постійно діючий підрозділ з управління ризиками, що має відповідати за впровадження внутрішніх положень та процедур управління ризиками відповідно до визначених радою банку стратегії та політики управління ризиками.

ОСОБА_4 зобов'язаний з метою управління ризиками утворити постійно діючі комітети, зокрема: 1) кредитний комітет; 2) комітет з питань управління активами та пасивами.

Вказане свідчить, що до моменту здійснення кредитної операцій банк в обов'язковому порядку має провести аналіз ризиків такої операцій, для чого він створює спеціальні й постійно діючі комітети.

У разі коли банком проводиться операція без проведення оцінки ризиків, то відбувається не дотримання встановлених законом загальних правил проведення операцій.

Суд при винесенні оскаржуваного рішення надав належну оцінку і доводам відповідача щодо наявності рішення єдиного акціонера ПАТ "Банк Михайлівський" №4 від 18.05.2016р. та вірно оцінив такий доказ, як недопустимий з огляду на те, що таке рішення підписане представником акціонера ТОВ "Екосіпан" ОСОБА_5 та скріплене печаткою ТОВ "Екосіпан", що суперечить вимогам Статуту щодо необхідності завірення рішення печаткою ОСОБА_4. При цьому в оскарженому рішенні судом вірно зазначено, що зі змісту рішення єдиного акціонера ПАТ "Банк Михайлівський" №4 від 18.05.2016р. вбачається наділення ОСОБА_5 повноваженнями на підписання на підставі протоколу загальних зборів учасників акціонера №83 від 27.04.2016р. та довіреності №816 від 27.04.2016р., які на вимогу суду для дослідження надано не було.

Пунктом 5-4 ч.1 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

На момент укладення договору відступлення ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" мав відкритий в ПАТ "Банк Михайлівський" особовий рахунок №5802, на якому обліковувалися залишки коштів (без урахування коштів, які були зараховані на підставі договору відступлення). Отже, в розумінні вказаного вище Закону відповідач мав статус кредитора ОСОБА_4.

Аналізуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки в ПАТ "Банк Михайлівський" відсутні рішення структурних підрозділів ОСОБА_4 щодо можливості укладення договору відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016р. та оцінки ризиків внаслідок проведення операцій за вказаним договором, враховуючи отримання відповідачем, як кредитором ОСОБА_4 грошових коштів за договором відступлення, що призвело до порушення обмежень, встановлених до ПАТ "Банк Михайлівський" Національним банком України, договір відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016р. слід вважати нікчемним правочином за п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме, ПАТ "Банк Михайлівський" укладено правочин, умови якого передбачають платіж з метою надання окремому кредитору переваг (пільг), прямо не встановлених для нього законодавством чи внутрішніми документами банку.

Щодо наявності підстав визнання нікчемним правочину на підставі п. 8 ч. 3 ст. 38 Закону, суд апеляційної інстанції дійшов наступного висновку.

Укладаючи договір відступлення прав вимоги, ПАТ "Банк Михайлівський" порушив обмеження накладені державним регулятором.

Відповідно до положень ст.1 Закону України "Про Національний банк України":

банківське регулювання - одна із функцій Національного банку України, яка полягає у створенні системи норм, що регулюють діяльність банків, визначають загальні принципи банківської діяльності, порядок здійснення банківського нагляду, відповідальність за порушення банківського законодавства;

банківський нагляд - система контролю та активних впорядкованих дій Національного банку України, спрямованих на забезпечення дотримання банками та іншими особами, стосовно яких Національний банк України здійснює наглядову діяльність законодавства України і встановлених нормативів, з метою забезпечення стабільності банківської системи та захисту інтересів вкладників та кредиторів банку;

Згідно із положеннями ст. 56 Закону України "Про національний банк України" Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти.

Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Національний банк видає розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру або індивідуальної дії, які не є нормативно-правовими актами. Розпорядчі акти оприлюднюються та набирають чинності в порядку, встановленому Національним банком.

Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних та фізичних осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Національним банком.

Нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності у порядку, встановленому цими актами.

Отже, недотримання керівництвом ПАТ "Банк Михайлівський" вимог постанови Правління НБУ №917/БТ при укладенні договору відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016р. є укладенням правочину з порушенням вимог законодавства. До того ж, укладення ОСОБА_4 договору без попередньої оцінки ризиків операції за таким договором є порушенням вимог закону - оскільки прямо заборонено чинним законодавством.

В той же час ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" є пов'язаною особою з ОСОБА_4, оскільки відповідно до п.9 ч. 1 ст.52 Закону України "Про банки та банківську діяльність", повязаними з банком особами є будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини.

На час здійснення операцій 18-19.05.2017р. ПАТ "Банк Михайлівський" був віднесений до категорії проблемних у відповідності до Постанови №917/БТ від 22.12.2015р., із змінами внесеними постановою Правління Національного банку України №295/БТ від 27.04.2016р. "Про окремі питання діяльності Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський".

Судом першої інстанції вірно прийнято до уваги, що відносини ПАТ "Банк Михайлівський" з ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" були предметом дослідження в адміністративній справі №826/15961/16, за результатом розгляду якої постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2017р. було встановлено, що згідно договору доручення №1 від 11.11.2014р. (наявний в матеріалах справи), ПАТ "Банк Михайлівський" виступає повіреним від імені ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", на підставі якого ПАТ "Банк Михайлівський" здійснював залучення грошових коштів у позику для ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" від фізичних осіб шляхом укладення договорів з фізичними особами. Відповідно до додатку 2 до договору про внесення змін №19 від 05.01.2016р. до договору доручення №1 від 11.11.2016р., підпунктами 6, 7 пункту 1.2 додатку №3 від 05.01.2016р. до вищенаведеного договору передбачено, що ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" здійснює сплату процентів за такими позиками та повернення грошових коштів в безготівковій формі на рахунок фізичної особи, відкритий в ПАТ "Банк Михайлівський". Згідно договору доручення №2 від 01.04.2016р. ПАТ "Банк Михайлівський" виступає повіреним від імені ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" у зв'язку з необхідністю обслуговування фізичних осіб, які уклали з ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" за посередництва ПАТ "Банк Михайлівський" договори, що передбачають отримання/залучення грошових коштів у позику від фізичних осіб, внаслідок чого одночасно з укладенням ПАТ "Банк Михайлівський" договорів про залучення коштів від фізичних осіб банк укладав з такими фізичними особами договори про відкриття в банку банківського (поточного) рахунку.

У відповідності до вимог Постанови №917/БТ від 22.12.2015р. та Постанови №295/БТ від 27.04.2016р., було встановлено, що ПАТ "Банк Михайлівський" здійснює свою діяльність із порушенням банківського законодавства. Як вбачається з Постанови №917/БТ однією з підстав для віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії проблемних і була співпраця з ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", внаслідок якої ПАТ "Банк Михайлівський" здійснював опосередковане залучення коштів фізичних осіб. З метою приведення діяльності ПАТ "Банк Михайлівський" у відповідність до вимог банківського законодавства Національний банк України зобов'язав останнього, зокрема визнати існування банківської групи, до якої, в тому числі, мало бути включене ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", також зобов'язано забезпечити погашення ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", зобов'язань перед фізичними особами у відповідності до погодженого Національним ОСОБА_4 України графіку.

Отже, Постанова №917/БТ від 22.12.2015р. та Постанова №295/БТ від 27.04.2016р. та дії ОСОБА_4 на їх виконання чітко встановлюють наявність впливу ПАТ "Банк Михайлівський" (посадових осіб ОСОБА_4) на діяльність ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", що свідчить про їх пов?язаність в силу вимог п.9 ч. 1 ст.52 Закону України "Про банки та банківську діяльність" і є ознакою нікчемності, зазначеною в п. 8 ч. 3 ст. 38 Закону. При цьому, колегія суддів вважає, що пов?язаність банку та відповідача в силу зазначеної норми Закону не може бути нівельована відсутністю окремого рішення про це правління ОСОБА_4 чи Комісії з питань визначення пов?язаних із банком осіб і перевірки операцій банків із такими особами (постанова Правління НБУ від 12.05.2015 року №315).

Колегія суддів також дійшла висновку, що при укладенні договору відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016р. ПАТ "Банк Михайлівський" було допущено дії за межами власної дієздатності, внаслідок застосування до ПАТ "Банк Михайлівський" заходів впливу зі сторони державного регулятора.

Щодо підстав застосування до спірних правовідносин положень п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

З рішення Правління Національного банку України №14/БТ від 23.05.2016р. "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних" встановлено, що за даними форми статистичної звітності №381 "Довідка про залучені кошти та їх залишки на кореспондентському рахунку" станом на 19.05.2016р. ПАТ "Банк Михайлівський" встановлено тенденцію щодо зменшення коштів на кореспондентському рахунку протягом звітного періоду, який починаючи з 11.05.2016р. зменшився на 81,1 млн. грн., з 110,0 млн. грн. до 28,9 млн. грн., що є меншим встановленої суми обов'язкових резервів, яка має зберігатися на кореспондентському рахунку щоденно (не менше 36,4 млн. грн.). Вказано, що за даними статистичної звітності ПАТ "Банк Михайлівський" за формою №631 "Звіт про структуру активів та пасивів за строками" станом на 11.05.2016 року, що подана ПАТ "Банк Михайлівський" до Національного банку України, виявлено збільшення ризиків для вкладників та інших кредиторів, про що свідчить наявність суттєвої незбалансованості за строками погашення активів та пасивів у періоді "до 31 дня", яка станом на 11.05.2016 року становить - 344,1 млн. грн. (або 12,02 відсотка), та має тенденцію до збільшення порівняно зі станом на 11.12.2015 року (становила - 3 00,1 млн. грн., або 10,51 відсотка).

Підставою для прийняття рішення про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних стало проведення ОСОБА_4 операцій, що призвели до збільшення зобовязань ПАТ "Банк Михайлівський" перед фізичними особами в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок зменшення зобов'язань перед юридичною особою, що слідує із змісту рішення Правління НБУ №14/БТ від 23.05.2016р. та було встановлено постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2017р. по справі №826/15961/16.

Вказаним рішенням суду встановлено, що за даними статистичної звітності ПАТ "Банк Михайлівський" за формою №1Д "Баланс банку" станом на 20.05.2016р., що подана ОСОБА_4 до НБУ, обсяг залучених коштів фізичних осіб збільшився порівняно з даними станом на 19.05.2016р. на 1031,3 млн. грн. та становив 2681,8 млн. грн.

Також значне збільшення залишків на рахунках фізичних осіб 20.05.2016р. порівняно із 19.05.2016р. відображене у дослідженому апеляційним судом звіті куратора ПАТ "Банк Михайлівський" (збільшення із 1645,0 млн. грн. до 1676,9 млн. грн.).

Як встановлено постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2017р. по справі №826/15961/16 згідно звіту куратора ПАТ "Банк Михайлівський" та виписки по особовому рахунку №5802 ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", відкритого в ПАТ "Банк Михайлівський", за період з 04.05.2016р. по 20.05.2016р., значне збільшення вкладів фізичних осіб відбулося внаслідок повернення ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" залучених коштів та виплати доходу фізичним особам за договорами, укладеними з фізичними особами, що передбачають отримання/залучення відповідачем грошових коштів у позику від фізичних осіб. Так, за період з 04.05.2016р. по 20.05.2016р., фізичним особам було перераховано 1507, млн. грн. За 19.05.2016р. залишок за рахунком №5802 ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" зменшився з 37,8 млн. грн. до 2,6 млн. грн., списання з рахунку в сумі 1544,8 млн. грн.

При цьому, списання з рахунку ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" та зарахування на рахунки фізичних осіб грошових коштів відбулось внаслідок банківських операцій, в чому числі, шляхом збільшення залишку за рахунком ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" відкритим в банку на 870000000,00 грн. за договором відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016р., за яким ОСОБА_4 відображено розрахунки внутрішніми проводками в балансі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що внаслідок дій ПАТ "Банк Михайлівський" щодо відображення розрахунків внутрішніми проводками в балансі шляхом збільшення, зокрема, на 870000000,00 грн. за рахунком ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" є банківською операцією, внаслідок якої виникли зобовязання ПАТ "Банк Михайлівський" перед юридичною особою, як власником рахунку та грошових коштів, які на ньому зараховані. В свою чергу, проведення операцій від ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" за рахунок коштів, відображених на його рахунку внаслідок проведення вищезазначеної операції та коштів, що обліковувалися на його поточному рахунку, щодо перерахування на поточні рахунки фізичних осіб, відкритих в ПАТ "Банк Михайлівський" коштів з призначенням платежу: "повернення коштів згідно з договором", "оплата процентів по договору", у тому числі достроково, призвело до фактичного зменшення зобов'язань ПАТ "Банк Михайлівський" перед ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" та збільшення зобов'язань перед фізичними особами, які мають в ПАТ "Банк Михайлівський" поточні рахунки та в силу п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є вкладниками.

Київським апеляційним адміністративним судом у вказаній вище постанові від 07.08.2017р. встановлено, що фактично грошові кошти як на рахунки юридичних осіб, так і на рахунки фізичних осіб не перераховувались за відсутності грошових коштів в такій кількості на кореспондентському рахунку ПАТ "Банк Михайлівський".

Згідно довідки ПАТ "Банк Михайлівський" №07.09.17/03-вих від 07.09.2017р. станом на 19.05.2016р. залишок грошових коштів на коррахунках ОСОБА_4 становив 114047046,91 грн. Як було зазначено вище відповідачем за період з 04.05.2016р. по 20.05.2016р., фізичним особам було перераховано 1507, млн. грн., у звязку з чим ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" зменшило свої зобовязання на вказану суму перед фізичними особами.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Згідно положень п. 1 ч. 2 ст. 29 Закону у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених ч. 2 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб), Фонд набуває прав кредитора, зокрема, на загальну суму, що підлягає відшкодуванню вкладникам такого банку на день початку процедури його ліквідації.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що після відшкодування Фондом вкладникам банку гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами, ОСОБА_2 зобовязаний повернути вказані кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зважаючи на те, що після отримання коштів за договором відступлення відповідач одразу спрямував їх на рахунки фізичних осіб, чим зменшив власні зобовязання, але при цьому збільшилися зобовязання ОСОБА_4 перед фізичними особами, то відповідно виконання договору відступлення призвело до збільшення витрат Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, повязаних з виведенням банку з ринку в частині виплати гарантованої суми відшкодування.

Диспозиція норми, що міститься в п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону вимагає наявності наслідку укладення банком договору у виді збільшення витрат, повязаних з виведенням банку з ринку. Зазначена норма вимагає встановлення лише факту збільшення витрат, пов?язаних з виведенням банку з ринку, і не обмежує таке збільшення виключно наявністю одного значного договору. Збільшення таких витрат банком і як наслідок виведення банку з ринку може мати місце за наслідком укладення як одного, так і кількох договорів.

Як було встановлено в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 07.08.2017 року у справі №826/15961/16, укладення договору №1805, зокрема, але не виключно і було підставою збільшення витрат банку, пов?язаних з виведенням банку з ринку, оскільки в тому числі і даний договір послужив підставою збільшення зобов?язань перед фізичними особами, що відповідно до п. 5 ст. 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" зобов?язує НБУ прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Аналізуючи наведене, суд першої інстанції на підставі п.п.2,7-9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" дійшов цілком вірного висновку про нікчемність договору відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016р., укладеного між ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" та ПАТ "Банк Михайлівський".

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст.216 ЦК України. Так, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009р. роз'яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

З врахуванням наведеного вище, а також дослідивши всі обставини, що мають значення для вирішення спору по суті в їх сукупності, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком господарського суду Хмельницької області про задоволення позову Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" в повному обсязі.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржниками не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо відсутності преюдиційного значення рішення у справі №826/15961/16, оскільки і за змістом ч. 3 ст. 35 ГПК України (1992 року), що був чинним станом на день винесення судом оскаржуваного рішення, і за змістом діючої норми, що міститься в ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини. Зазначені норми не обмежують коло осіб, щодо яких встановлені певні обставини виключно їх процесуальним статусом позивача чи відповідача. Такі обставини можуть бути встановлені і щодо третьої особи в процесі. При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що у зазначеній вище адміністративній справі третьою особою виступало ПАТ "Банк Михайлівський", щодо якого і встановлювались обставини його фінансового стану до та після укладення договору з ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", також обставини виконання договору відступлення прав вимоги №1805 від 18.05.2016 року.

Отже, судом першої інстанції вірно застосовано ч. 3 ст. 35 ГПК України щодо визнання преюдиційними зазначених в постанові Київського апеляційного адміністративного суду фактів.

У своїй апеляційній скарзі скаржником жодним чином не обґрунтовано, яким чином відсутність обізнаності останнього про обмеження накладені на ПАТ "Банк Михайлівський" зі сторони НБУ впливає на дійсність/недійсність оскарженого договору.

Інші доводи скаржника в апеляційній скарзі спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, рішення господарського суду Хмельницької області від 27.11.2017р. у справі №924/621/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно - розрахунковий центр" без задоволення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 27.11.2017 року у справі №924/621/17 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-розрахунковий центр" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу №924/621/17 повернути господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складено "19" лютого 2018 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Розізнана І.В.