Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 904/10330/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Мамалуй О.О., Стратієнко Л.В.,

розглянувши без повідомлення учасників справи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СОКАР Україна"

про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 04.07.2017

(головуючий - Студенець В.І., судді - Бондар С.В., Селіваненко В.П.)

у справі № 904/10330/16 Господарського суду Дніпропетровської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна група "Трансстройінвест"

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СОКАР Україна"

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мамай Ірина Володимирівна

про визнання недійсними договорів,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна Група "Трансстройінвест" (далі - ТОВ "Інвестиційна Група "Трансстройінвест") звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СОКАР Україна" (далі - ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна Компанія "Енерго-Інвест" (далі - ТОВ "Промислова інвестиційна Компанія "Енерго-Інвест"), з урахуванням заяви про зміну предмету позову про:

- визнання недійсною Угоди про порядок погашення боргових зобов'язань, укладеної 15.11.2013 між ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" та ТОВ "Промислова інвестиційна Компанія "Енерго-Інвест";

- визнання недійсним договору поруки №1-15-11-13-Д, укладеного 15.11.2013 між ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" та ТОВ "Інвестиційна Група "Трансстройінвест";

- визнання недійсним договору іпотеки, укладеного між ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" та ТОВ "Інвестиційна Група "Трансстройінвест";

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек запис про іпотеку №3406739 будівель та споруд загальною площею 1307,9 кв.м., які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Обручева, 17, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 935312101;

- скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження №3406775 будівель та споруд загальною площею 1307,9 кв.м., які розташовані за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Обручева, 17, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 935312101.

2. Короткий зміст судових рішень, ухвалених у справі

2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017 позов ТОВ "Інвестиційна Група "Трансстройінвест" задоволено у повному обсязі та вирішено питання про розподіл судових витрат.

2.2. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017 скасовано і прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

2.3. Постановою Вищого господарського суду України від 04.07.2017 постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 скасовано, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017 залишено в силі.

2.4. Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи №904/10330/16.

12 жовтня 2012 року між ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" (постачальник) та ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест" (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів №511-2012, за умовами якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти, згідно з умовами договору та додатковими угодами до нього.

ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест" належним чином не виконало свої зобов'язання за укладеним договором в частині оплати вартості поставлених ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" нафтопродуктів, що стало підставою для виникнення спору між сторонами договору та його вирішення в судовому порядку.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2013 у справі №904/936/13-г стягнуто з TOB "ПІК "Енерго-Інвест" на користь TOB "Торговий дім "СОКАР Україна" 18 256 529,09 грн основного боргу, 389 231, 46 грн додаткових витрат, пов'язаних з транспортуванням вантажу; провадження у справі в частині стягнення заборгованості в розмірі 5 000 000, 00 грн припинено на підставі п. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2013 рішення суду першої інстанції у справі №904/936/13-г змінено, стягнуто з ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест" на користь ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" 18 256 529, 09 грн основного боргу, 1 207 752, 29 грн пені, 241 550,46 грн 3 % річних, 30 022,03 грн інфляційних втрат та 389 231,46 грн додаткових витрат, пов'язаних з транспортуванням вантажу. В решті позову відмовлено, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

07 травня 2013 року Господарським судом Дніпропетровської області на виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2013 та постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2013 видано наказ, на підставі якого 12.06.2013 Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження ВП №38380950.

15 листопада 2013 року між ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" (кредитор) та ТОВ "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" (боржник) укладено Угоду про порядок погашення боргових зобов'язань (далі - Угода).

За умовами зазначеної Угоди боржник зобов'язався у строк до 31.05.2014 погасити перед кредитором в повному обсязі наявний борг за договором поставки нафтопродуктів №511-2012 від 12.10.2012, а також грошові кошти, стягнуті на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.04.2013 у справі №904/936/13-г. Загальна сума заборгованості станом на день укладення цієї угоди становить 15 925 085, 33 грн (п.1.2 угоди).

Згідно з умовами п. 1.4, 1.5 Угоди сторони погодили, що гарантією виконання боржником зобов'язань за цією угодою є укладення договору поруки, поручителем за яким є ТОВ "Інвестиційна група "Трансстройінвест", який як додаткове забезпечення належного виконання зобов'язань боржником надає також в іпотеку кредитору нерухоме майно: будівлі та споруди, загальною площею 1 307,901 кв. м., розташовані у м. Дніпропетровськ, вул. Обручева, 17.

Також сторони домовились, що протягом двох робочих днів з дати підписання угоди кредитор зобов'язується відізвати з відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України виконавчий документ - наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 07.05.2013 у справі №904/936/13-г про стягнення з ТОВ "Промислова інвестиційна компанія "Енерго-Інвест" на користь ТОВ "Торговий дім "Сокар Україна" 20 125 085, 33 грн.

Крім того, згідно з п.1.6. Угоди кредитор зобов'язався не подавати цей виконавчий документ до виконавчої служби до повного виконання боржником зобов'язань за угодою, але не пізніше ніж до 15.04.2014.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15.11.2013 між TOB "Інвестиційна група "Трансстройінвест" (поручитель) та TOB "Торговий дім "СОКАР Україна" (кредитор) укладено договір поруки №1-15-11-13-Д, за умовами п. 1.1 якого поручитель поручився своїм майном, опис якого наведено в п. 1.2 цього договору, перед кредитором за виконання обов'язків ТОВ "ПІК "Енерго-Інвест" (боржник), що виникли з договору поставки нафтопродуктів №511-2012 від 12.10.2012 та з угоди про порядок погашення боргових зобов'язань №01-15/11/2013 від 15.11.2013 (основні договори), укладених між кредитором і боржником.

Також 15.11.2013 між TOB "Торговий дім "СОКАР Україна" (іпотекодержатель) з TOB "Інвестиційна група "Трансстройінвест" (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, посвідчений 15.11.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. та зареєстрований в реєстрі за №6229, за умовами якого іпотекою забезпечені вимоги іпотекодержателя, що виникли з договору поставки нафтопродуктів №511-2012 від 12.10.2012 та угоди про порядок погашення боргових зобов'язань від 15.11.2013, укладених між TOB "ПІК "Енерго-Інвест" (боржник) та іпотекодержателем (основні договори) та договору поруки № 1-15-11-13-Д від 15.11.2013, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем.

На підставі укладених договорів поруки та іпотеки приватним нотаріусом внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

18 листопада 2013 року TOB "Торговий дім "СОКАР Україна" подало до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України заяву про закінчення виконавчого провадження ВП №38380950, на підставі якої органом виконавчої служби з посиланням на п.8.ч.1. ст.49, 50 Закону України "Про виконавче провадження" закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу №904/936/13-г від 07.05.2013 у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі згідно з виконавчим документом.

2.5. Господарський суд Дніпропетровської області у рішенні від 10.01.2017, задовольнивши позовні вимоги ТОВ "Інвестиційна Група "Трансстройінвест" про визнання недійсною Угоди, зазначив таке.

Уклавши Угоду від 15.11.2013, ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" та ТОВ "Промислова інвестиційна Компанія "Енерго-Інвест" у такий спосіб домовились встановити порядок і строки виконання рішення суду про стягнення заборгованості за договором поставки у справі №904/936/13-г після пред'явлення наказу до виконання. Суд дійшов висновку, що така угода по суті є мировою угодою, проте вона не затверджувалась судом, а отже, до її затвердження судом не породжує для сторін жодних юридичних наслідків, оскільки укладена всупереч та з недодержанням ст.ст.115, 121 Господарського процесуального кодексу України та ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження".

Врахувавши зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що договір іпотеки та договір поруки від 15.11.2013, укладені між ТОВ "Інвестиційна Група "Трансстройінвест" та ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна", також мають бути визнані недійсними у зв'язку з недійсністю зобов'язання, яке було забезпечено вказаними договорами.

2.6. Апеляційний господарський суд, скасовуючи зазначене рішення місцевого господарського суду та відмовляючи ТОВ "Інвестиційна Група "Трансстройінвест" у задоволенні позову про визнання недійсною Угоди, виходив з такого.

Угода від 15.11.2013, укладена між відповідачами, не може вважатись мировою угодою у розумінні ст. ст. 78, 121 Господарського процесуального кодексу України та є звичайним правочином, про фактичне укладення якого свідчать дії сторін, спрямовані на виконання умов, погоджених ними.

Окрім того, судом апеляційної інстанції зазначено, що з матеріалів справи не вбачається, а судом не встановлено підстав, з якими закон пов'язує можливість визнання спірної Угоди недійсною. Відсутнє встановлення підстав недійсності цієї Угоди і за результатами розгляду інших господарських спорів, пов'язаних з її укладенням та виконанням. При цьому, суд не погодився з твердженням позивача про недійсність цієї угоди внаслідок недотримання сторонами під час її укладання норм Господарського процесуального кодексу України, оскільки норми Господарського процесуального кодексу України не регулюють порядок укладання, зміни чи розірвання цивільних та господарських договорів.

2.7. Вищий господарський суд України у постанові від 04.07.2017 не погодився із зазначеним вище висновком Дніпропетровського апеляційного господарського суду, скасувавши його постанову від 23.03.2017. Залишаючи в силі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017, суд касаційної інстанції зазначив таке.

Виконання судового рішення є невід'ємною стадією судового процесу. Відтак, як зазначено судом, домовленості сторін щодо зміни способу виконання судового рішення, відстрочки або розстрочки його виконання, повинні відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України та Законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", сторони мають право укласти мирову угоду про закінчення виконавчого провадження, яка визнається судом. Визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання, є підставою для закінчення виконавчого провадження (п. 2, ч. 1 ст. 49 Закону).

Питання затвердження мирової угоди, укладеної сторонами в процесі виконання судового рішення, як і питання надання відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання судового рішення, вирішується виключно судом в порядку, передбаченому ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.5 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення незалежно від наявності виконавчого провадження. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

Таким чином, застосувавши ст.203, 204, 215 Цивільного кодексу України, Вищий господарський суд України дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову в частині визнання недійсною Угоди від 15.11.2013, оскільки в момент її вчинення не дотримано вимог ст.ст. 115, 121 Господарського процесуального кодексу України та ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження".

3. Короткий зміст заяви ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" про перегляд судового рішення

3.1. 18 липня 2017 року ТОВ "Торговий дім "Сокар Україна", зазначаючи про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 04.07.2017 на підставі п.1 ч.1 ст.111-16 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

3.2. В обґрунтування вимог своєї заяви заявник посилається на постанову Вищого господарського суду України від 20.06.2017 у справі №918/528/16. На думку ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна", у зазначеній постанові по-іншому застосовано норми матеріального права, ніж у постанові Вищого господарського суду України від 04.07.2017, про перегляд якої подано заяву.

3.3. ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" у заяві (абз.3-5 ст.4) зазначає, зокрема, таке.

"Так, розглядаючи касаційну скаргу Компанії Вищий господарський суд України у постанові від 20.06.2017 зазначає, що укладеною Товариством (стягувачем) і Компанією (боржником) угодою сторони змінили порядок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, а не умови раніше укладеного ними договору на виконання комплексу робіт від 02.11.2015.

Угода від 10.12.2016 не є мировою в розумінні частини 3 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" та частини 4 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, оскільки ця угода не затверджувалася судом. Умови даної угоди є обов'язковими для виконання сторонами (стаття 6,627-629 Цивільного кодексу України).

Тобто, Вищий господарський суд України розглядаючи цю справу прийшов до висновку про чинність зазначеної угоди в розумінні норм Цивільного кодексу України…".

3.4. Відтак, на переконання заявника, Вищий господарський суд України по-різному застосував норми матеріального права у подібних правовідносинах, у зв'язку з чим ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" просить скасувати постанову Вищого господарського суду України від 04.07.2017 у справі №904/10330/16.

4. Оцінка аргументів заявника на підставі здійсненого судом аналізу постанов Вищого господарського суду України у справах №904/10330/16 та №918/528/16

4.1. Щодо повноважень Верховного Суду та меж розгляду справи

4.1.1. Ухвалою Верховного Суду України від 14.08.2017 справу №904/10330/16 допущено до провадження Верховного Суду України. Відкрито провадження за вищевказаною заявою ТОВ "Торговий дім "Сокар Україна". Зупинено виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017 у справі №904/10330/16 до ухвалення Верховним Судом України судового рішення у справі.

4.1.2. Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017, викладено у новій редакції Господарський процесуальний кодекс України.

4.1.3. Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 15.12.2017) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

4.1.4. Ухвалою Верховного Суду від 22.01.2017 на підставі підпункту 1 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 15.12.2017) справу №904/10330/16 за заявою ТОВ "Торговий дім "Сокар Україна" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 04.07.2017 у справі №904/10330/16 призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

4.1.5. Відповідно до статті 111-16 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності у різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце у разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за подібних предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог, встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

4.2. Щодо суті заяви ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна"

4.2.1. Як зазначено у п. 3.2. цієї постанови, в обґрунтування вимог своєї заяви ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" посилається на постанову Вищого господарського суду України від 20.06.2017 у справі №918/528/16, у якій, на думку, ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" по-іншому застосовано норми матеріального права, ніж у постанові Вищого господарського суду України від 04.07.2017, про перегляд якої подано заяву.

4.2.2. Зі змісту постанови Вищого господарського суду України від 20.06.2017 зі справи №918/528/16 вбачається таке.

Предметом судового розгляду у справі №918/528/16, за результатами якої винесено зазначену постанову суду касаційної інстанції, було питання визнання наказу Господарського суду Рівненської області від 25.10.2016 №918/528/16 таким, що не підлягає виконанню.

За результати перегляду справи, суд змінив резолютивну частину оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду, виклавши її в такій редакції: "Ухвалу господарського суду Рівненської області від 06.02.2017 зі справи № 918/528/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А. в особі представництва "Тодіні Коструціоні Дженералі С.П.А." - без задоволення". Тобто по суті Вищий господарський суд України погодився із висновками, здійсненими у зазначеній справі судом першої інстанції, яким визнано наказ таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення основного боргу та витрат зі сплати судового збору.

Зі змісту цієї постанови Вищого господарського суду України вбачається, що підставами для такого висновку суду першої інстанції стала добровільна сплата боржником, стягнутих за рішенням 1 200 000,00 грн основного боргу та 23 267,59 грн судового збору. Зазначені грошові кошти були сплачені боржником після видачі наказу, але до моменту пред'явлення його до виконання. Крім того, судом встановлено, що між боржником і стягувачем у справі було укладено Угоду від 10.01.2017, якою сторони змінили порядок виконання судового рішення у справі №918/528/16, яке набрало законної сили.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився Вищий господарський суд України, зазначив, що зміна порядку виконання вже прийнятого судового рішення може відбуватися виключно під контролем суду, шляхом винесення останнім відповідної ухвали, а не укладенням цивільно-правової угоди. Отже, угода від 10.01.2017, на яку посилається боржник у поданій ним заяві, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства і не може свідчити про наявність "інших підстав" для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (в розумінні частини четвертої статті 117 Господарського процесуального кодексу України).

Вищий господарський суд України підтримав такий висновок місцевого господарського суду та додатково зазначив, що вжитий у частині четвертій статті 117 Господарського процесуального кодексу України вислів "обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням" за своїми правовою природою та змістом жодним чином не тотожний вживаному у Цивільному кодексі України поняттю "припинення зобов'язань" і взагалі не пов'язаний з цим поняттям, оскільки йдеться про принципово різні сфери правового регулювання: в першому випадку - про публічно-правові відносини, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, в другому - про відносини цивільні.

Відтак, суд дійшов висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції статей 6, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України.

4.2.3. Як вбачається з викладеного у п.4.2.2 цієї постанови, суд касаційної інстанції дійшов протилежних висновків, аніж ті, які вказано заявником у заяві в обгрунтування підстав для перегляду постанови Вищого господарського суду України від 04.07.2017 у справі №904/10330/16, що свідчить про помилковість та необґрунтованість цієї заяви.

4.2.4. Крім того, порівняння змісту зазначених постанов Вищого господарського суду України у справах №904/10330/16 та №918/528/16 не дає підстав для висновку про тотожність встановлених фактичних обставин та неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, оскільки обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування таких норм, не є подібними.

5. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду заяви

5.1. Відповідно до статті 111-24 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017) за наслідками розгляду справи більшістю голосів від складу суду приймається одна з таких постанов: 1) про повне або часткове задоволення заяви; 2) про відмову у задоволенні заяви.

5.2. Згідно з статтею 111-26 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, що стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосовані правильно.

5.3. Зважаючи на зазначене вище, Верховний Суд дійшов висновку про відмову ТОВ "Торговий дім "СОКАР Україна" у задоволенні його заяви про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 04.07.2017, оскільки обставини, що стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

Керуючись підпунктом 1 п. 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017), статтями 111-14, 111-16, 111-24, 111-26 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017), Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СОКАР Україна" у задоволенні заяви про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 04.07.2017 у справі №904/10330/16.

2. Поновити виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2017 у справі № 904/10330/16.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І. Ткач

Судді: О. Мамалуй

Л. Стратієнко