Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 910/18739/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Білоус В.В., Пєсков В.Г.

учасники справи:

ініціюючий кредитор - Товариство з обмеженою відповідальністю "Медіа Експерт Плюс",

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Західбудінвест компані консалтинг",

розпорядник майна - арбітражний керуючий Борейко Вадим Андрійович

розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Західбудінвест компані консалтинг"

про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого господарського суду України від 06.06.2017

у складі колегії суддів: Поляков Б.М. (головуючий), Коваленко В.М., Короткевич О.Є.

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіа Експерт Плюс"

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Західбудінвест компані консалтинг"

ПРОЦЕДУРА ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

1. 31.08.2017 до Верховного Суду України надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Західбудінвест компані консалтинг" про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого господарського суду України від 06.06.2017 у справі №910/18739/16, провадження за якою було відкрито Ухвалою Верховного Суду України 18.09.2017.

2. 28.12.2017 зазначена заява разом з матеріалами справи №910/18739/16 надійшла до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відповідно до підпункту 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017.

3. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №910/18739/16 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я. що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2018.

4. 14.02.2018 відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи, у зв'язку з перебуванням судді Погребняка В.Я. лікарняному, склад колегії змінено на: Катеринчук Л.Й. - головуючий, Білоус В.В., Пєсков В.Г.

5. В обґрунтування підстав для перегляду ухвали суду касаційної інстанції в порядку Розділу XII-2 ГПК України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991 заявник зазначив про неоднакове застосування Вищим господарським судом України норм процесуального права при ухваленні рішення про відмову у прийнятті до провадження касаційної скарги боржника на ухвалу апеляційного суду, якою відхилено клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження та повернено апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції в частині призначення розпорядника майна боржника у справі про банкрутство.

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ, АПЕЛЯЦІЙНОЇ ТА КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6. 15.11.2016 ухвалою Господарського суду міста Києва порушено провадження у справі №910/18739/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Західбудінвест компані консалтинг" (далі - ТОВ "Західбудінвест компані консалтинг", боржник), визнано вимоги ініціюючого кредитора до боржника на суму 625 780 грн., введено процедуру розпорядження майном боржника з 15.11.2016, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Борейка В.А.

7. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2016 вперше подану боржником апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 у справі №910/18739/16 повернено скаржнику.

8. Ухвалою Вищого господарського суду України від 20.02.2017 відмовлено боржнику у задоволення клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2016 у справі №910/18739/16, касаційну скаргу повернено скаржнику.

9. 15.03.2017 поштовим відправленням боржник повторно звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 у даній справі, в якій клопотав про поновлення строку на апеляційне оскарження та просив скасувати оскаржувану ухвалу в частині призначення розпорядником майна арбітражного керуючого Борейка В.А. та призначити розпорядником майна ТОВ "Західбудінвест компані консалтинг" іншого арбітражного керуючого.

10. 23.03.2017 Київський апеляційний господарський суд ухвалою відхилив клопотання ТОВ "Західбудінвест компані консалтинг" про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 у справі №910/18739/16, апеляційну скаргу ТОВ "Західбудінвест компані консалтинг" на ухвалу суду першої інстанції від 15.11.2016 повернув скаржнику.

11. 06.06.2017 Вищий господарський суд України ухвалою відмовив ТОВ "Західбудінвест компані консалтинг" в прийнятті касаційної скарги на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 у справі №910/18739/16.

11.1. Суд касаційної інстанції виходив з того, що предметом касаційного оскарження за касаційною скаргою боржника є ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції в частині призначення розпорядника майна боржника, можливість оскарження якої не передбачена частиною 3 статті 8 Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011.

ДОВОДИ ЗАЯВНИКА

12. У заяві про перегляд Верховним Судом України рішення суду касаційної інстанції у справі №910/18739/16, ТОВ "Західбудінвест компані консалтинг" просить скасувати ухвалу Вищого господарського суду України від 06.06.2017 та передати справу на новий розгляд.

13. Заявник доводить неоднакове застосування Вищим господарським судом України положень частини 3 статті 8 Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011 у подібних правовідносинах та просить переглянути ухвалу суду касаційної інстанції про відмову у прийнятті касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду на підставі пункту 2 частини 1 статті 111-16 ГПК України. На думку заявника, положення зазначеної норми права неоднаково застосовні судом касаційної інстанції при прийнятті ухвали Вищого господарського суду України від 06.06.2017 у справі №910/18739/16, про перегляд якої подано заяву, та постанов Вищого господарського суду України від 06.12.2016 у справі №5023/414/11, від 10.03.2016 у справі №17/04/05/10-01-14-05-08/4129, від 05.10.2016 у справі №925/100/15, від 11.02.2016 у справі №910/23253/13, копії яких додано до заяви.

14. Також, заявник доводив невідповідність висновків суду касаційної інстанції в ухвалі від 06.06.2017 у справі №910/18739/16, про перегляд якої подано заяву, висновкам щодо застосування частини 3 статті 8 Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011, викладеним у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі №3-957гс15, копію якої додано до заяви.

15. Заявник зазначив, що предметом касаційного оскарження боржник визначив ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 у справі №910/18739/16 про відмову у відновленні строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги боржника та обґрунтовував як підставу для її скасування необґрунтоване відхилення судом апеляційної інстанції клопотання боржника про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали підготовчого засідання місцевого господарського суду в частині призначення розпорядника майна та повернення у зв'язку із цим його апеляційної скарги.

16. Заявник доводить, що суд касаційної інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення частини 3 статті 8 Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011 на стадії вирішення питання про можливість прийняття до провадження касаційної скарги боржника на ухвалу апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги за наслідком відмови у відновленні строку на апеляційне оскарження та фактично позбавив боржника права на касаційне оскарження процесуальної ухвали суду апеляційної інстанції, відмовивши у прийнятті його касаційної скарги відповідно до ухвали від 06.06.2017 у справі №910/18739/16, про перегляд якої подано заяву.

ПОЗИЦІЯ ТА ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

17. У справі №910/18739/16, в якій подано заяву про перегляд судового рішення, відмовляючи у прийнятті касаційної скарги ТОВ "Західбудінвест компані консалтинг", суд касаційної інстанції виходив з того, що предметом касаційного оскарження є ухвала апеляційного суду про повернення апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції в частині призначення розпорядника майна боржника, можливість оскарження якої не передбачена частиною 3 статті 8 Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011.

18. При цьому, із постанов Вищого господарського суду України від 06.12.2016 у справі №5023/414/11 та від 11.02.2016 у справі №910/23253/13, на які заявник посилається як на підставу неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм права, вбачається, що їх прийнято за інших фактичних обставин, ніж у справі №910/18739/16. Так, у справах №5023/414/11 та №910/23253/13 Вищим господарським судом України здійснено касаційний перегляд рішень судів апеляційної інстанції, прийнятих за результатами розгляду спорів про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута в ліквідаційній процедурі, тоді як у справі №910/18739/16 спірні правовідносини виникли на стадії розпорядження майном боржника. Отже, рішення суду касаційної інстанції у справах №5023/414/11 та №910/23253/13 не підтверджують факту неоднакового застосування судом касаційної інстанції положень частини 3 статті 8 Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011 у подібних правовідносинах.

19. Судом відхиляється як доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм Закону про банкрутство надана заявником постанова Вищого господарського суду від 10.03.2016 у справі №17/04/05/10-01-14-05-08/4129, оскільки провадження у зазначеній справі про банкрутство порушено ухвалою суду від 24.11.2000 та здійснювалося на стадії розпорядження майном боржника відповідно до Закону про банкрутство в редакції до набрання чинності Закону України №4212-VI від 22.12.2011, тоді як справа №910/18739/16 була порушена ухвалою суду від 15.11.2016 із введенням процедури розпорядження майном згідно із Законом про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011.

20. З аналізу змісту ухвали Вищого господарського суду України від 06.06.2017 у справі №910/18739/16 та постанови Вищого господарського суду України від 05.10.2016 у справі №925/100/15 не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, оскільки встановлені у зазначених справах фактичні обставини та процесуальні дії суду касаційної інстанції не є подібними. Так, у справі №910/18739/16, про перегляд якої подано заяву, судом касаційної інстанції відмовлено у прийнятті касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду про повернення апеляційної скарги, тоді як у справі №925/100/15 Вищим господарським судом України скасовано постанову апеляційного суду, прийняту за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції про зміну розпорядника майна боржника, з підстав недодержання судом апеляційної інстанції вимог процесуального закону щодо повторного розгляду справи на стадії апеляційного провадження.

21. Разом з тим, до заяви про перегляд ухвали суду касаційної інстанції у справі №910/18739/16 заявником додано Постанову від 04.11.2015 у справі №3-957гс15, в якій Верховний Суд України зробив висновок про те, що у справах про банкрутство, на які поширюється дія Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011, розгляд питання про призначення арбітражного керуючого завершується із прийняттям рішення за результатами апеляційного провадження, з огляду на спеціальні норми частини 3 статті 8 цього Закону, якими визначено порядок оскарження судових рішень у процедурі банкрутства в касаційному порядку.

При цьому, ухвалою від 06.06.2017 у справі №910/18739/16 Вищий господарський суд України відмовив у прийнятті до провадження касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду, якою повернено апеляційну скаргу боржника на ухвалу суду першої інстанції в частині призначення розпорядника майна, тобто процесуальної ухвали апеляційного суду з прийняттям якої не може ототожнюватися завершення апеляційного провадження з перегляду ухвали місцевого господарського суду про призначення розпорядника майна в апеляційному порядку.

Отже, заявником доведено невідповідність ухвали Вищого господарського суду України від 06.06.2017 у справі №910/18739/16 викладеному у Постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі №3-957гс15 висновку щодо застосування у подібних правовідносинах частини 3 статті 8 Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011, що є підставою для перегляду такої ухвали суду касаційної інстанції відповідно до пункту 3 частини 1 статті 111-16 ГПК України.

22. Статтею 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

23. Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).

24. Отже, право на оскарження судових рішень у судах першої та апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судових захист. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів людини і громадянина. Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути забезпечене, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження (рішення КСУ №11-рп/2012 від 25.04.2012 у справі №1-12/2012 та №11-рп/2007 від 11.12.2007 у справі №1-33/2007).

25. Згідно з частиною 3 статті 97 ГПК України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991, чинній на момент звернення боржника з касаційною скаргою, на ухвалу про повернення апеляційної скарги може бути подана касаційна скарга.

26. Отже, господарським процесуальним законом визначено право касаційного оскарження ухвали суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги на судове рішення (ухвалу, постанову, рішення) місцевого господарського суду, що є складовою права на доступ до суду, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є держава Україна.

27. При цьому, право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

28. Відтак, при вирішенні питання про можливість прийняття до провадження та розгляду по суті касаційної скарги на ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги за відмовою у відновленні строку на апеляційне оскарження, суд касаційної інстанції не врахував, що приписи частини 3 статті 8 Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011 не можуть обмежувати загальних процесуальних норм щодо права на перегляд в касаційному порядку ухвал апеляційного суду, які обмежують розгляд спору в суді апеляційної інстанції (ухвал про повернення апеляційних скарг, ухвал про відмову у прийнятті апеляційних скарг), оскільки право на апеляційний розгляд в даному випадку не може обмежуватися як таке, що гарантоване конституційними нормами та нормами процесуального права відповідно до ГПК України.

29. Суд зазначає, що у рішенні від 09.03.2011 у справі "Буланов та Купчик проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом.

30. При цьому, надмірний формалізм під час відмови у розгляді касаційної скарги заявника, суттєво обмежує його право на перегляд справи у касаційному порядку, що є порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.12.2016 у справі "ТОВ "ФРІДА" проти України").

31. Отже, відмова суду касаційної інстанції у прийнятті до провадження касаційної скарги боржника на ухвалу апеляційного суду про повернення апеляційної скарги боржника на ухвалу підготовчого засідання суду першої інстанції в частині призначення розпорядника майна внаслідок відмови у відновленні строку на апеляційне оскарження порушує гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право боржника на доступ до суду та позбавляє його можливості ефективного захисту своїх прав і законних інтересів в суді апеляційної інстанції, яке гарантовано процесуальним законодавством як загальний принцип судочинства та практики ЄСПЛ.

32. Суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви ТОВ "Західбудінвест компані консалтинг" про перегляд ухвали суду касаційної інстанції в порядку Розділу XII-2 ГПК України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991.

33. Відповідно до частини 1 статті 111-25 ГПК України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991, Суд задовольняє заяву за наявності однієї з підстав, передбачених частиною 1 статті 111-16 цього Кодексу, та має право у разі порушення судом норм процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у справі або полягає у порушенні правил підвідомчості (предметної підсудності) скасувати судове рішення повністю або частково і передати справу на розгляд до відповідного суду першої, апеляційної чи касаційної інстанції.

34. Статтею 286 ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017, визначено, що судом касаційної інстанції у господарських справах є Верховний Суд.

35. За результатами перегляду рішення суду касаційної інстанції в порядку Розділу XII-2 ГПК України в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991 Суд дійшов висновку про задоволення заяви боржника про перегляд Верховним Судом України ухвали суду касаційної інстанції у справі №910/18739/16, скасування ухвали Вищого господарського суду України від 06.06.2017 у справі №910/18739/16 з переданням справи №910/18739/16 з касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Західбудінвест компані консалтинг" на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 для здійснення касаційного провадження Верховним Судом.

На підставі викладеного та керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, статтями 111-23, 111-24, 111-25 Господарського процесуального кодексу України в редакції до набрання чинності Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Західбудінвест компані консалтинг" про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого господарського суду України від 06.06.2017 у справі №910/18739/16 задовольнити.

Ухвалу Вищого господарського суду України від 06.06.2017 у справі №910/18739/16 скасувати.

Справу №910/18739/16 з касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Західбудінвест компані консалтинг" на ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 передати для здійснення касаційного провадження Верховним Судом.

Постанова є остаточною, набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.В. Білоус

В.Г. Пєсков