ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2018

Справа № 910/22460/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Головатюка Л.Д. за участю секретаря судового засідання Рєпкіної Ю.Є., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 13, )

до Головного авіаційного координаційного центру пошуку і рятування (04212, м. Київ, вул. Малиновського, буд. 6, )

про стягнення 13 685,60 грн.

За участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві (далі – позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного авіаційного координаційного центру пошуку і рятування (далі - відповідач) про стягнення 13 685,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не належним чином виконує умови договору про відшкодування витрат на оплату комунальних послуг № 14Г/03-15 від 10.03.2015, у зв'язку з чим утворилася заборгованість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 порушено провадження по справі та призначено до розгляду на 18.01.2018.

05.01.2018 представник відповідача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав заперечення на позовну заяву. У поданих запереченнях відповідач зазначив, що спірна заборгованість виникла з вини позивача, яким було допущено помилку при розрахунку опалювальних площ за відповідний період. При цьому, за твердженнями відповідача, протягом спірного періоду останній своєчасно та в повному обсязі сплачував рахунки, які виставлялись позивачем, однак проти сплати додатково нарахованої суми в розмірі 13 685,60 грн. заперечив, оскільки таке зобов’язання не було взято на облік органами казначейства та не враховано при плануванні кошторису відповідача на 2017 рік. Також відповідач просив суд залишити судовий збір за позивачем, оскільки спір виник з неправильних дій останнього.

16.01.2018 представник позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав документи на виконання вимог ухвали суду від 14.12.2017.

17.01.2018 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві здійснило перерахунок вартості спожитих послуг за 2015, 2016 та 2017 роки. При цьому, відповідач сплатив додатково нараховану суму за 2017 рік, що на думку позивача, свідчить про визнання відповідачем також спірної заборгованості за 2015 рік.

Судове засідання 18.01.2018 не відбулося у зв'язку з викликом судді Головатюка Л.Д. для участі в судовому засіданні в Шевченківському районному суді міста Києва.

15.12.2017 набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункт 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно приписів ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що малозначними справами є:

- справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п’ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на те, що у справі № 910/22460/17 ціна спору не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а справа є не складною з огляду на наявні в ній матеріали, суд приходить до висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2018 постановлено здійснювати розгляд справи № 910/22460/17 у порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 15.02.2018.

31.01.2018 відповідачем подано до суду клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін по справі.

13.02.2018 року представник позивача через відділ діловодства Господарського суду міста Києва надав документи на виконання вимог ухвали суду від 18.01.2018.

У судовому засіданні 15.02.2018 оголошено перерву до 27.02.2018.

22.02.2018 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що закінчення строку дії договору не звільняє його сторін від обов’язку належного виконання господарських зобов’язань, які виникли на підставі такого договору. Позивач зазначив, що виконав умови Договору № 14Г/03-15 від 10.03.2015 у повному обсязі, натомість у відповідача наявна заборгованість у розмірі 13 685,60 грн.

Представник позивача у судовому засіданні 27.02.2018 надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких підтримав заявлені позовні вимоги.

У судовому засіданні 27.02.2018 представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення по суті спору.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі письмові пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (орендодавець) та Службою координації авіаційних робіт з пошуку та рятування Державної служби України з надзвичайних ситуацій (орендар) укладено договір оренди № 7038 нерухомого майна, що належить до державної власності.

Договором №7038/01 від 27.09.2015 про внесення змін до договору оренди №7038 від 27.01.2015 найменування орендаря змінено на Головний авіаційний координаційний центр пошуку і рятування (ідентифікаційний код 30971145) у зв’язку зі зміною повного найменування юридичної особи.

Згідно з пунктом 1.1 договору оренди №7038 від 27.01.2015 орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно – нежитлові приміщення загальною площею 223,0 кв.м., що знаходяться за адресою: м.Київ, вул. Малиновського, 6 (на п’ятому на шостому поверхах ДПРЧ-25), що перебуває на балансі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (ідентифікаційний код 38620155).

У пункті 5.10 договору оренди №7038 від 27.01.2015 орендар зобов’язався здійснювати витрати, пов’язані з утриманням орендованого майна; протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг.

Строк дії договору оренди №7038 від 27.01.2015 встановлений у пункті 10.1 цього договору та складає 2 роки 11 місяців з 27.01.2015 до 27.12.2017 включно.

27.01.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та відповідачем підписано акт приймання-передачі орендованого майна за договором оренди №7038 від 27.01.2015.

10.03.2015 між Головним управлінням ДСНС у м. Києві (сторона 1) та Службою координації авіаційних робіт з пошуку та рятування Державної служби України з надзвичайних ситуацій, яка в подальшому змінила найменування на Головний авіаційний координаційний центр пошуку і рятування (сторона 2) укладено договір № 14Г/03-15 на відшкодування витрат на оплату комунальних послуг в будівлі ДПРЧ-25 по вул. Малиновського, 6 (далі – Договір).

Відповідно до пункту 2.1 Договору сторона 1 укладає угоди з постачальниками води, тепла та електроенергії на загальний об’єм послуг і відповідно сплачує їх. Вартість послуг, які споживає сторона 2 і відшкодовує стороні 1, визначається відповідно до методики розрахунку, який є невід’ємним додатком до договору.

Згідно з пунктом 2.3 Договору вартість послуг може бути зменшена або збільшена в залежності від фактичного споживання тепло-, водопостачання та електроенергії, а також при зміні тарифів.

Оплата відшкодування здійснюється стороною 2 на реєстраційний рахунок сторони 1 у безготівковому порядку у розмірі, передбаченому п. 2.1, протягом 10 календарних днів після отримання від сторони 1 акту надання послуг, складеного відповідно до акту зняття показників лічильника (п. 2.4 Договору).

У пункті 3.1 Договору сторони погодили, що щомісячно, до 29 числа, представник сторони 1 спільно з представником сторони 2 знімають показники лічильників води, тепла та електроенергії, засвідчують особистими підписами, розподіляють кількісні показники між споживачами відповідно до узгодженого сторонами механізму для подальшого оформлення стороною 1 стороні 2 акту наданих послуг на оплату і звітування стороною 1 перед постачальниками послуг.

Строк дії Договору встановлено сторонами з дати його підписання і до 31.12.2015 включно, а також передбачено що його умови застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладення, а саме з 01.01.2015 (п. 8.1 Договору).

У додатку №1 до Договору сторони виклали методику розрахунку вартості спожитих послуг, відповідно до якої вартість послуг визначається, виходячи з обсягу фактично спожитої теплової енергії пропорційно до займаної відповідачем площі. Станом на дату укладення Договору співвідношення площ становило 98,05% до 1,95%.

Додатковими угодами № 2 від 16.11.2015, № 3 від 17.12.2015, № 4 від 24.12.2015 сторонами вносились зміни до Договору в частині зміни орієнтовної суми договору.

Виконавцем послуг з теплопостачання у будівлі ДПРЧ-25 по вул. Малиновського, 6 у м. Києві є Публічне акціонерне товариство “Київенерго” на підставі укладеного з позивачем договору №230159 від 16.02.2005 на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Листом вих. №65/4/5547 від 12.10.2017 позивач повідомив відповідача, що при перевірці діяльності Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві за період з 10.05.2015 по 02.08.2017, проведеної Північним офісом Держаудитслужби, було встановлено, що внаслідок завищення опалювальних площ за період з січня 2015 року по квітень 2017 року позивачем було недоотримано від відповідача кошти за спожиту теплову енергію на загальну суму 44 369,57 грн., в тому числі: за 2015 рік – 13 685,60 грн., за 2016 рік – 22 103,95 грн., за 2017 рік – 8 580,02 грн. Разом з вказаним листом позивачем було направлено відповідачу відповідні рахунки на оплату.

У відповідь на лист позивача вих. № 65/4/5547 від 12.10.2017 відповідач у листі вих. №96-25/417 від 18.10.2017 вказав, що Головний авіаційний координаційний центр пошуку і рятування є бюджетною установою та утримується за рахунок державного бюджету, а тому зобов’язання з оплати вартості спожитих послуг за 2015-2016 роки не підлягають погашенню, оскільки такі зобов’язання не були взяті на облік органами казначейства. При цьому, відповідач зазначив, що заборгованість за 2017 рік може бути погашена після підписання додаткової угоди про внесення змін до договору на підставі відповідного акту наданих послуг.

Спір у справі виник у зв’язку з неправомірною, на думку позивача, відмовою відповідача сплатити додатково нараховану суму за спожиту теплову енергію за 2015 рік.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов’язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір № 14Г/03-15 на відшкодування витрат на оплату комунальних послуг в будівлі ДПРЧ-25 по вул. Малиновського, 6 як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов’язків.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

При цьому, відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Стаття 613 Цивільного кодексу України встановлює, що кредитор є таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Як зазначалось судом, у пункті 2.4 Договору сторони передбачили, що оплата відшкодування здійснюється стороною 2 на реєстраційний рахунок сторони 1 у безготівковому порядку у розмірі, передбаченому п. 2.1, протягом 10 календарних днів після отримання від сторони 1 акту надання послуг, складеного відповідно до акту зняття показників лічильника.

Тобто, обов’язок відповідача оплачувати спожиті комунальні послуги безпосередньо пов'язаний з фактом виставлення позивачем відповідних рахунків на оплату (актів наданих послуг).

Матеріали справи свідчать, що у період з січня по грудень 2015 року позивачем складались відповідні акти наданих послуг, які в повному обсязі оплачувались відповідачем.

Однак, 12.10.2017 позивачем було направлено відповідачу рахунок №29 від 02.10.2017 на оплату додатково нарахованої суми в розмірі 13 685,60 грн. за послуги з теплопостачання за Договором за 2015 рік.

При цьому, зі змісту наданого позивачем розрахунку ціни позову та інших письмових пояснень по справі вбачається, що додаткове нарахування було здійснено у зв’язку з виявленням помилки при здійсненні попередніх розрахунків за спірний період, а саме було встановлено завищення опалюваної площі службових (нежитлових) приміщень по 25-ДПРЧ.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов’язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У даному випадку судом прийнято до уваги, що відповідач не висловив заперечень проти розрахунків, проведених позивачем, та не спростував розміру заявленої до стягнення суми. До того ж, у відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що після отримання претензії позивача вих. №65/4/5547 від 12.10.2017 та витягу з акту ревізії Головним авіаційним координаційним центром пошуку і рятування було сплачено додатково нараховану суму за 2017 рік в розмірі 8 580,02 грн., а також визнав, що протягом 2015 року отримував комунальні послуги своєчасно та в повному обсязі Однак, відповідач заперечив проти погашення спірної заборгованості, оскільки такі зобов’язання не є бюджетними та виникли після закінчення строку дії договору.

З приводу вказаних заперечень господарський суд зазначає, що, дійсно, згідно з п.20 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України, визнається порушенням бюджетного законодавства.

Бюджетним зобов'язанням є будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому (п. 7 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України).

Порядок здійснення реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, який затверджено на виконання частини 7 статті 48 Бюджетного кодексу України наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 №309 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.03.2012 за №419/20732 (далі – Порядок), також визначає, що бюджетним фінансовим зобов'язанням є зобов'язання розпорядника бюджетних коштів (одержувача бюджетних коштів) сплатити кошти за будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, тобто - бюджетна кредиторська заборгованість та/або попередня оплата, яка передбачена законодавством; зобов'язанням є будь-яке розміщення замовлення, укладення договору чи виконання інших аналогічних операцій, здійснене розпорядником або одержувачем бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з порушенням норм, установлених Бюджетним кодексом України, законом України про Державний бюджет України та рішенням про місцевий бюджет, в частині перевищення повноважень.

Таким чином, чинне законодавство розрізняє поняття “бюджетне зобов’язання” та “господарське зобов’язання”, які відповідач безпідставно ототожнює.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 Цивільного кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (стаття 627 Цивільного кодексу України).

При цьому, закінчення строку дії договору не звільняє його сторін від обов’язку належного виконання господарських зобов’язань, які виникли на підставі такого договору.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, враховуючи принцип обов’язковості належного виконання господарського зобов’язання, приймаючи до уваги, що відповідачем не було спростованого розміру здійсненого позивачем донарахування за договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до Головного авіаційного координаційного центру пошуку і рятування про стягнення 13 685,60 грн. підлягають задоволенню.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Головного авіаційного координаційного центру пошуку і рятування (04212, м. Київ, вулиця Малиновського, будинок 6, ідентифікаційний код 30971145) на користь Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у місті Києві (01601, м. Київ, вулиця Володимирська, будинок 13, ідентифікаційний код 38620155) 13 685 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят п’ять) грн. 60 коп. заборгованості, 1600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 28.02.2018.

Суддя Л.Д. Головатюк