ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 лютого 2018 р.

Справа № 903/835/17

Господарський суд Волинської області у складі судді Костюк С. В., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Авторемпостач"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВМП"

про стягнення 8 422,43 грн.

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з.

У зв’язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Суть: Позивач – ТзОВ "Компанія "Авторемпостач" ставив вимогу стягнути з відповідача – ТзОВ "ВМП" 10101,47 грн., з них 8239,41 грн. заборгованості за поставлений товар, 597,53 грн. інфляційних, 150,00 грн. – 3% річних, 1114,53 грн. пені.

При обґрунтуванні заявленої вимоги посилається на договір № 13 від 01.02.2013 року, відповідно до якого Продавець зобов’язувався продати Покупцеві за його заявкою у власність автозапчастини (товар), належної якості, а Покупець зобов’язався придбати та здійснити оплату на умовах і на протязі дії цього договору.

Позивачем на виконання договору № 13 від 01.02.2013 року було поставлено відповідачу товар, однак останній лише частково виконав свої зобов’язання по оплаті товару, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 8239,41 грн.

Позивачем на адресу відповідача 10.10.2017 року було направлено претензії, з метою досудового врегулювання спору. Однак відповідач не виконав своїх зобов’язань по оплаті товару.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України позивачем нараховано 3% річних в сумі 150,00 грн. та 597,53 грн. інфляційних.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що у випадку порушення порядку та строків оплати Покупець зобов’язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки оплати прострочення строків оплати. На підставі даного пункту нараховано пеню в розмірі 1114,53 грн.

При правовому обґрунтуванні своїх позовних вимог посилається на норми ст. ст. 526, 610, 612, 625, 692 ЦК України.

Заявою про зменшення розміру позовних вимог від 11.12.2017 року, просить стягнути з відповідача 8422,43 грн., з них 6975,51 грн. заборгованості за поставлений товар, 850,04 грн. пені, 477,88 грн. інфляційних, 119,00 грн. 3 % річних та 1600,00 грн. судового збору.

Право на зменшення суми позову надано ст. 46 ГПК України. Судом розглянуто заяву позивача про зменшення суми позову та задоволено її, тому спір розглядається на суму 8422,43 грн.

Ухвала суду від 30.01.2018 року було надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною в позовній заяві: 45400, Волинської області, м.Нововолинськ, вул.Луцьк,3 повернулась до суду. Згідно з поштовою відміткою на конверті причиною повернення є «за не запитом».

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Оскільки явка повноважних представників не визнавалась судом обов’язковою, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З матеріалів справи, вбачається, що між ТзОВ «Компанія «Авторемпостач» (Продавець) та ТзОВ «ВМП» (Покупець) було укладено договір № 13 від 01.02.2013 року (а.с. 16).

Відповідно до. п. 1.1. Продавець зобов’язувався продати Покупцеві за його заявкою у власність автозапчастини (товар), належної якості, а Покупець зобов’язався придбати та здійснити оплату на умовах і на протязі дії цього договору. Конкретний асортимент, кількість та вартість товару визначається у накладних на товар, які після складання становлять невід’ємну частину цього договору (п.1.2).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що продаж товару здійснюється за попередньою заявкою Покупця, яку він складає на підставі асортиментного переліку Продавця. Заявка, складена Покупцем, є приблизною і уточнюється під час вибірки товару на складі Продавця. Остаточний узгоджений асортимент та кількість товару вказується у видатковій накладній на товар.

Умовами договору, а саме п. 3.4 передбачено, що Покупець здійснює оплату за товар шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок Продавця, не пізніше 30 числа поточного місяця.

Позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачу товар згідно видаткових накладних № LST-000553 від 10.07.2015 року, № LST-000034 від 23.01.2017 року, № LST-000211 від 20.03.2017 року, № LST-000212 від 20.03.2017 року, однак відповідач здійснив лише часткову оплату товару, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 6975,51 грн.

10.10.2017 року позивачем було направлено відповідачу претензії, з метою досудового врегулювання спору. Однак відповідач так і не виконав своїх зобов’язань по оплаті товару.

За загальними нормами ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших актів, договору ,а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Суб’єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст.2 ГК України.

Пунктом 6 ст. 231 ГК України, передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.4 договору визначено, що у випадку порушення порядку та строків оплати Покупець зобов’язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки оплати прострочення строків оплати.

Згідно з розрахунком позивача сума пені складає 850,04 грн., яка підлягає стягненню з відповідача (а. с. 85-86).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку позивача сума 3% річних складає 119,00 грн., індекс інфляції 477,88 грн. (а.с. 85-86).

При розгляді вимоги про стягнення 3 % річних в сумі 119,00 грн. та інфляційних в сумі 477,88 грн. судом враховано те, що матеріалами справи підтверджено прострочення платежу, тому позивачем зроблено розрахунок 3% річних та індексу інфляції правомірно і дані суми підлягають стягненню з відповідача.

17.01.2018 року позивачем подано додаткові пояснення в яких останній просить стягнути з відповідача – ТзОВ «ВМП» понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. Для підтвердження понесених витрат додає копії: договору про надання правничої допомоги від 20.10.2017 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, акту виконаних робіт від 17.01.2018 року, платіжного доручення № 9171 від 16.01.2018 року.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов’язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оскільки матеріалами справи підтверджено витрати позивача на професійну правничу допомогу, вимога про покладення на відповідача даних витрат підлягає задоволенню на суму 2000,00 грн.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з викладеного вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки спір до розгляду доведено з вини відповідача, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1600,00 грн. в силу ст.129 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.193, 230, 231 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 549, 610, 612, 655 Цивільного кодексу України, ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України , господарський суд України,-

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВМП» (45400, Волинська область, м.Нововолинськ, вул.Луцька,3, , п/р 836 в ЦФ ПАТ «Кредобанк», в м.Львів, МФО 325365, ІПН 93) в користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Авторемпостач" 8422,43 грн., з них 6975,51 грн. заборгованості за поставлений товар, 850,04 грн. пені, 477,88 грн. інфляційних, 119,00 грн. 3 % річних, а також 1600,00 грн. витрат по судовому збору та 2000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Рівненського апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

22.02.2018 року.

Суддя                                                                      С. В. Костюк