РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.02.2018Справа № 910/21189/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України
до про за участю Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Темп-3000» стягнення заборгованості в розмірі 2 711 000,00 грн. заступника військового прокурора Білоцерківського гарнізону
Представники:
від Позивача: Гогія Ю.С. (представник за Довіреністю);
від Відповідача: Галя Є.С. (представник за Довіреністю);
Киричинський Д.В. (представник за Довіреністю);
від прокуратури: Леонідов В.О. (представник за посвідченням);
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (надалі також - «Позивач») звернулась до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Темп-3000» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості в розмірі 2 711 000,00 грн.
Позовні вимоги вмотивовано тим, що 04.08.2014 року між Військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Темп-3000» (Постачальник) було укладено Договір №149-14, згідно із п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати замовнику у власність код 32.99.1 Убори наголовні захисні; ручки для писання та олівці, дошки, штемпелі для датування, опечатування та нумерування; стрічки для друкарських машинок, штемпельні подушечки (Шолом кулезахисний, Бронежилет четвертого класу захисту), якість, кількість, асортимент та ціна яких, зазначена у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору, а замовник зобов`язується прийняти цей товар та оплатити на умовах цього договору. Як зазначає Позивач, Законом України від 01.07.2014 року № 1561-VII Про внесення зміни до Податкового кодексу України щодо спеціальних засобів індивідуального захисту та лікарських засобів (дата набрання чинності 23.07.2014), підрозділ 2 розділу XX Прикінцеві положення Податкового кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 13 - 17, ст. 112) доповнено пунктом 32 такого змісту: тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України: спеціальних засобів індивідуального захисту (каски, виготовлені відповідно до військових стандартів або технічних умов, чи їх еквіваленти та спеціально призначені для них компоненти (тобто підшоломи, амортизатори), що класифікуються у товарній підкатегорії 6506 10 80 00 згідно з УКТ ЗЕД, бронежилети, що класифікуються у товарній підкатегорії 6211 43 90 00 згідно з УКТ ЗЕД), виготовлених відповідно до військових стандартів або військових умов для потреб правоохоронних органів, Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, інших суб`єктів, що здійснюють боротьбу з тероризмом відповідно до закону; ниток для виготовлення бронежилетів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 5402 11 00 00 та 5407 10 00 00 згідно з УКТ ЗЕД; тканин (матеріалів) для виготовлення бронежилетів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 3920 10 89 90, 3921 90 60 00, 5603 14 10 00, 6914 90 00 00 згідно з УКТ ЗЕД. Однак, видаткові накладні постачальника включали суму ПДВ, в той час у зв`язку з вказаними змінами Відповідач був звільнений від оподаткування ПДВ. Крім того, за результатами проведення Державною фіскальною службою України документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Темп-3000» встановлено, що обсяг звільнених операцій від ПДВ складає 2 044 200 грн. 00 коп. За таких підстав, просить Суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Темп-3000» зайво перераховану суму ПДВ у розмірі 2 711 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву Відповідач зазначав, що Акт ревізії є лише засобом оформлення результатів ревізії, а тому не може розглядатися як підстава зменшення ціни договору на суму податку на додану вартість. Також з укладеного договору не вбачається, що вказаний товар придбавався Позивачем для цілей АТО, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 року порушено провадження у справі № 910/21189/17, судове засідання призначено на 20.12.2017 року.

20.12.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи по справі.

20.12.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення справи.

20.12.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло повідомлення по справі про наявність рішення суду з такого же спору, між тими ж сторонами, про той самий предмет.

20.12.2017 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли документи по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2017 року вирішено справу № 910/21189/17 розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 22.01.2018.

09.01.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

18.01.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про перенесення судового засідання.

18.01.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про подання доказів та клопотання про закриття провадження у справі.

18.01.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про проведення підготовчого судового засідання без участі представника Відповідача.

22.01.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

22.01.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло підтвердження того, що у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та не має рішення цих органів з такого спору.

В судове засідання 22.01.2018 року Сторони не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Представник Позивача подав клопотання про перенесення судового засідання, яке залишено Судом без розгляду, оскільки чинне господарське процесуальне законодавство України не передбачає можливості перенесення розгляду справи. Представник Відповідача подав клопотання про проведення підготовчого судового засідання без участі представника Відповідача, яке Судом розглянуто та задоволено.

Суд зазначає, що 22.01.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив, проте всупереч частинам 5, 6 статті 165 Господарського процесуального кодексу України до відповіді на відзив не було додано документів, що підтверджують надіслання відповіді на відзив і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. За таких підстав, Суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Позивача направити відповідь на відзив і додані до нього докази Відповідачу, докази чого надати суду.

Розглянувши клопотання Позивача про витребування доказів, а саме, оригіналів документів, вилучених на підставі ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.07.2016 у справі № 357/7707/16-к прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону (договір № 149-14 від 04.08.2014, платіжні доручення, видаткові накладні, листи, документація конкурсних торгів), Суд відмовляє у його задоволенні з огляду на наявність належним чином засвідчених копій відповідних документів в матеріалах справи.

Що стосується клопотання Відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з наявністю рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2016 у справі №910/8667/16, яке набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, Суд зазначає.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

У п. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Суд зазначає, що підстави позовних вимог у справі № 910/21189/17 та у справі № 910/8667/16 різняться між собою. Так, підставою позову у справі №910/8667/16 є безпідставне включення відповідачем суми ПДВ до ціни товару, незважаючи на зміни, внесені до Податкового кодексу України, якими введено в дію звільнення від оподаткування податком на додану вартість операцій з ввезення на митну територію України спеціальних засобів індивідуального захисту. В той час як підставою позову у даній справі є проведення Державною фіскальною службою України документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-вирорбниче підприємство Темп-3000, за результатами якої складено Акт, яким встановлено, що обсяг звільнених операцій від ПДВ складає 2 044 200 грн. 00 коп.

За таких підстав, Суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для закриття провадження у справі №910/8667/16, а тому клопотання Відповідача задоволенню не підлягає.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 22.01.2018 року відкладено підготовче засідання на 07.02.2018 року.

01.02.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи документів.

07.02.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про зміну предмету позову.

07.02.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від заступника військового прокурора Білоцерківського району надійшла заява про вступ прокурора у справу.

В судове засідання 07.02.2018 року з`явились представники Сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2018 року заяву Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про зміну предмету позову від 07.02.2018 року по справі №910/21189/17 повернуто Заявникові.

В судовому засіданні 07.02.2018 року Суд на місці ухвалив - допустити до участі у справу Прокуратуру.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Прокуратури для надання часу ознайомитись з матеріалами справи та подати докази.

Суд на місці ухвалив - відкласти підготовче судове засідання на 20.02.2018 року.

Суд на місці ухвалив - встановити Прокуратурі строк до 7 днів з дня отримання позову, відзиву та відповіді на відзив для подання письмових пояснень.

Суд на місці ухвалив - запропонувати Позивачу направити позовну заяву та відповідь на відзив, а Відповідачу - відзив на адресу Прокуратури.

20.02.2018 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про зміну предмету позову.

В судове засідання 20.02.2018 року з`явились представники Сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2018 року заяву Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про зміну предмету позову від 19.02.2018 року по справі №910/21189/17 повернуто Заявникові.

Суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 21.02.2018 року.
В судовому засіданні 21 лютого 2018 року представник Позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав позовні вимоги та доводи позовної заяви. Представники Відповідача заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позову заяву, та просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник військового прокурора Білоцерківського району підтримав заявлені позовні вимоги Позивача, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
В судовому засіданні 21 лютого 2018 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.
Відповідно до статті 223 Господарського процесуального кодексу України,в судовому засіданні складено протокол судового засідання.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -
ВСТАНОВИВ
04.08.2014 року між Військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Темп-3000» (Постачальник) було укладено Договір №149-14, згідно із п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати замовнику у власність код 32.99.1 Убори наголовні захисні; ручки для писання та олівці, дошки, штемпелі для датування, опечатування та нумерування; стрічки для друкарських машинок, штемпельні подушечки (Шолом кулезахисний, Бронежилет четвертого класу захисту), якість, кількість, асортимент та ціна яких, зазначена у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору, а замовник зобов`язується прийняти цей товар та оплатити на умовах цього договору. (т.1 а.с.17-19)
Пунктом 3.1 Договору сторони погодили, що загальна сума договору складає 16 266 000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 20%: 2 711 000,00 грн.

Ціна на товар зазначається у специфікації із врахуванням тари, упаковки та інших витрат. Підставою для оплати вважається рахунок та накладна постачальника (п. 3.2. Договору).

Положенням п. 4.5 Договору встановлено, що поставлений постачальником товар, оплачується замовником за попередньо узгодженою обома сторонами ціною відповідно до п.3.2. договору.

У відповідності до п. 10.1 Договору він набирає чинності з дня його підписання та діє в строк до 31.12.2014р.
Специфікацією до Договору №149-14 від 04.08.2014 року Сторони узгодили найменування товару, одиниці виміру, ціну, кількість, суму у розмірі 16266000 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 20% 2711000 грн. 00 коп.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №149-14 від 04.08.2014 року Відповідач поставив товар, а Позивач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковими накладними №РН-о00924 від 11.08.2014р. на суму 1 419 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 236 500,00 грн.), №РН-С01070 від 29.08.2014р. на суму 1 374 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 229 00,00 грн.), №РН-С01071 від 29.08.2014р. на суму 135 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 22 500,00 грн.), №РН-С01149 від 12.09.2014р. на суму 553 800,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 92 300,00 грн.), №РН-С01210 від 19.09.2014р. на суму 519 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 86 500,00 грн.), №РН-С01259 від 29.09.2014р. на суму 579 750,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 96 625,00 грн.), №РН-С01296 від 03.10.2014р. на суму 1 419 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 236 500,00 грн.), №РН-С01324 від 09.10.2014р. на суму 5 174 100,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 862 350,00 грн.), №РН-С01345 від 11.10.2014р. на суму 3 327 750,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 554 625,00 грн.), №РН-С01363 від 15.10.2014р. на суму 1 764 600,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 294 100,00 грн.), а загалом на суму в розмірі 16 266 000 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 20% 2711000 грн. 00 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (т.1 а.с.20-29)
Крім того, на виконання умов Договору №149-14 від 04.08.2014 року Позивачем була здійснена оплата за поставлений товар, що підтверджується платіжними дорученнями №924 від 14.08.2014р. на суму 1 419 000,00 грн.; №1067 від 01.09.2014р. на суму 1 374 000,00 грн.; №1105 від 05.09.2014р. на суму 135 000,00 грн.; №1192 від 15.09.2014р. на суму 553 800,00 грн., №1243 від 22.09.2014р. на суму 519 000,00 грн.; №1327 від 30.09.2014р. на суму 579 750,00 грн.; №1364 від 06.10.2014р. на суму 1 419 000,00 грн., №1391 від 10.10.2014р. на суму 5 174 100,00 грн., №1407 від 13.10.2014р. на суму 3 327 750,00 грн.; №1438 від 16.10.2014р. на суму 1 764 600,00 грн. (т.1 а.с.30- 39)
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Законом України від 01.07.2014 року № 1561-VII Про внесення зміни до Податкового кодексу України щодо спеціальних засобів індивідуального захисту та лікарських засобів (дата набрання чинності 23.07.2014), підрозділ 2 розділу XX Прикінцеві положення Податкового кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 13 - 17, ст. 112) доповнено пунктом 32 такого змісту: тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України: спеціальних засобів індивідуального захисту (каски, виготовлені відповідно до військових стандартів або технічних умов, чи їх еквіваленти та спеціально призначені для них компоненти (тобто підшоломи, амортизатори), що класифікуються у товарній підкатегорії 6506 10 80 00 згідно з УКТ ЗЕД, бронежилети, що класифікуються у товарній підкатегорії 6211 43 90 00 згідно з УКТ ЗЕД), виготовлених відповідно до військових стандартів або військових умов для потреб правоохоронних органів, Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, інших суб`єктів, що здійснюють боротьбу з тероризмом відповідно до закону; ниток для виготовлення бронежилетів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 5402 11 00 00 та 5407 10 00 00 згідно з УКТ ЗЕД; тканин (матеріалів) для виготовлення бронежилетів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 3920 10 89 90, 3921 90 60 00, 5603 14 10 00, 6914 90 00 00 згідно з УКТ ЗЕД. Однак, видаткові накладні постачальника включали суму ПДВ, в той час у зв`язку з вказаними змінами Відповідач був звільнений від оподаткування ПДВ. Крім того, за результатами проведення Державною фіскальною службою України документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-вирорбниче підприємство «Темп-3000» встановлено, що обсяг звільнених операцій від ПДВ складає 2 044 200 грн. 00 коп. За таких підстав, просить Суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Темп-3000» зайво перераховану суму ПДВ у розмірі 2 711 000 грн. 00 коп.

24.10.2014 року Військовою частиною №1471 ДПС України надіслано лист за вих. №11/3054 на адресу Відповідача із проханням повернути ПДВ у розмірі 2 711 000,00 грн., сплаченого за умовами договору №149-14 від 04.08.2014р. (т.1 а.с.50) У відповідь на який Відповідач листом №1073 від 18.11.2014 року повідомив про прийняття товару за цінами, погодженими Сторонами у договорі. (т.1 а.с.51)
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Внаслідок укладення Договору №149-14 від 04.08.2014 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.
Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.
Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.
Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).
Згідно з приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до Закону України від 01.07.2014 року№ 1561-VII Про внесення зміни до Податкового кодексу України щодо спеціальних засобів індивідуального захисту та лікарських засобів (дата набрання чинності 23.07.2014), підрозділ 2 розділу XX Прикінцеві положення Податкового кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 13 - 17, ст. 112) доповнено пунктом 32 такого змісту:
тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України:
спеціальних засобів індивідуального захисту (каски, виготовлені відповідно до військових стандартів або технічних умов, чи їх еквіваленти та спеціально призначені для них компоненти (тобто підшоломи, амортизатори), що класифікуються у товарній підкатегорії 6506 10 80 00 згідно з УКТ ЗЕД, бронежилети, що класифікуються у товарній підкатегорії 6211 43 90 00 згідно з УКТ ЗЕД), виготовлених відповідно до військових стандартів або військових умов для потреб правоохоронних органів, Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, інших суб`єктів, що здійснюють боротьбу з тероризмом відповідно до закону; ниток для виготовлення бронежилетів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 5402 11 00 00 та 5407 10 00 00 згідно з УКТ ЗЕД; тканин (матеріалів) для виготовлення бронежилетів, що класифікуються у товарних підкатегоріях 3920 10 89 90, 3921 90 60 00, 5603 14 10 00, 6914 90 00 00 згідно з УКТ ЗЕД.

Згідно з п. 2 ст. 189 Господарського кодексу України ціна є істотною умовою господарського договору.

Зі змісту статті 632 Цивільного кодексу України вбачається, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, за виключенням випадків визначених законом, у яких ціни (тарифи, ставки тощо) встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.
Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2014 року між Військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Темп-3000» (Постачальник) було укладено Договір №149-14, згідно із п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати замовнику у власність код 32.99.1 Убори наголовні захисні; ручки для писання та олівці, дошки, штемпелі для датування, опечатування та нумерування; стрічки для друкарських машинок, штемпельні подушечки (Шолом кулезахисний, Бронежилет четвертого класу захисту), якість, кількість, асортимент та ціна яких, зазначена у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору, а замовник зобов`язується прийняти цей товар та оплатити на умовах цього договору. (т.1 а.с.17-19)
Пунктом 3.1 Договору сторони погодили, що загальна сума договору складає 16 266 000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 20%: 2 711 000,00 грн.

Ціна на товар зазначається у специфікації із врахуванням тари, упаковки та інших витрат. Підставою для оплати вважається рахунок та накладна постачальника (п. 3.2. Договору).
Специфікацією до Договору №149-14 від 04.08.2014 року Сторони узгодили найменування товару, одиниці виміру, ціну, кількість, суму у розмірі 16266000 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 20% 2711000 грн. 00 коп.
Суд зазначає, що Сторони, підписавши Договір №149-14 від 04.08.2014 року без заперечень та зауважень, в добровільному порядку погодили всі істотні умови договору, в тому числі й ціну договору, самостійно визначили і погодили взаємні права й зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Частиною 1 ст. 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, на виконання умов Договору №149-14 від 04.08.2014 року Відповідач поставив товар, а Позивач в свою чергу прийняв вказаний товар, що підтверджується видатковими накладними №РН-о00924 від 11.08.2014р. на суму 1 419 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 236 500,00 грн.), №РН-С01070 від 29.08.2014р. на суму 1 374 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 229 00,00 грн.), №РН-С01071 від 29.08.2014р. на суму 135 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 22 500,00 грн.), №РН-С01149 від 12.09.2014р. на суму 553 800,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 92 300,00 грн.), №РН-С01210 від 19.09.2014р. на суму 519 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 86 500,00 грн.), №РН-С01259 від 29.09.2014р. на суму 579 750,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 96 625,00 грн.), №РН-С01296 від 03.10.2014р. на суму 1 419 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 236 500,00 грн.), №РН-С01324 від 09.10.2014р. на суму 5 174 100,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 862 350,00 грн.), №РН-С01345 від 11.10.2014р. на суму 3 327 750,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 554 625,00 грн.), №РН-С01363 від 15.10.2014р. на суму 1 764 600,00 грн. (в т.ч. ПДВ у розмірі 294 100,00 грн.), а загалом на суму в розмірі 16 266 000 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ 20% 2711000 грн. 00 коп., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку. (т.1 а.с.20-29)
Крім того, на виконання умов Договору №149-14 від 04.08.2014 року Позивачем була здійснена оплата за поставлений товар, що підтверджується платіжними дорученнями №924 від 14.08.2014р. на суму 1 419 000,00 грн.; №1067 від 01.09.2014р. на суму 1 374 000,00 грн.; №1105 від 05.09.2014р. на суму 135 000,00 грн.; №1192 від 15.09.2014р. на суму 553 800,00 грн., №1243 від 22.09.2014р. на суму 519 000,00 грн.; №1327 від 30.09.2014р. на суму 579 750,00 грн.; №1364 від 06.10.2014р. на суму 1 419 000,00 грн., №1391 від 10.10.2014р. на суму 5 174 100,00 грн., №1407 від 13.10.2014р. на суму 3 327 750,00 грн.; №1438 від 16.10.2014р. на суму 1 764 600,00 грн. (т.1 а.с. 30-39)
Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що у зв`язку з повним й належним виконанням кожною зі Сторін Договору №149-14 від 04.08.2014 року своїх зобов`язань, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається відповідно до норм чинного законодавства України.

Також Суд зазначає, що у рішенні Господарського суду міста Києва від 29.06.2016 року у справі №910/8667/16 встановлено, що умови Договору № 149-14 від 04.08.2014 року не містять посилань на те, що шоломи кулезахисні Каска-1М та бронежилети Корсар М3с підлягають використанню саме в оборонних цілях при проведенні антитерористичної операції та/або при запровадженні воєнного стану. Крім того, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що шоломи кулезахисні та бронежилети, які є предметом договору поставки № 149-14 від 04.08.2014р. поставлялись саме для забезпечення проведення антитерористичної операції, а також їх відповідності класифікації товарним підкатегоріям 6506 10 80 00 та 6211 43 90 00 згідно УКТ ЗЕД. За таких підстав, у Суду відсутні правові підстави для застосування до умов Договору № 149-14 від 04.08.2014 року норм Закону України від 01.07.2014 року№ 1561-VII Про внесення зміни до Податкового кодексу України щодо спеціальних засобів індивідуального захисту та лікарських засобів.
Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").
Відповідно до частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом..
Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2016 року у справі № 910/8667/16, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити.

Щодо доводів Позивача стосовно обов`язковості використання податкової пільги платником податків - відповідачем, Суд вважає за доцільне зазначити, що в силу п. 30.4. статті 30 Податкового кодексу України платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету.

Виходячи з цього, Суд зазначає, що само по собі отримання платником податку податкової пільги не тягне за собою її загальнообов`язкове використання, а навпаки - ставиться в залежність від волевиявлення одержувача цієї пільги на її подальше використання.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин п. 32 Прикінцевих положень Податкового кодексу України, а отже, і неможливість зменшення ціни Договору №149-14 від 04.08.2014 року на вартість сплаченого податку на додану вартість у розмірі 2 711 000,00 грн.

При зверненні до суду з вказаним позовом Позивач також зазначав, що за результатами проведення Державною фіскальною службою України документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Темп-3000» встановлено, що обсяг звільнених операцій від ПДВ складає 2 044 200 грн. 00 коп.
Як вбачається з матеріалів справи, Державною фіскальною службою України за результатами документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Темп-3000» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час фінансових операцій з постачання бронежилетів та шоломів кулезахисних Військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, оплату яких здійснено згідно з договором від 04.08.2014 р. №149-14 за період з 01.08.2014 по 31.10.2014 складено Акт від 20.06.2017 року, яким встановлено порушення п.32 підрозділу 2 розділу ХХ Прикінцевих положень, п.187.1 ст. 187, п.198.5 ст. 198, п.199.2, п.199.3 ст. 199 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р., в результаті чого завищено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 112 795 грн. при здійсненні фінансово господарських операцій з постачання Військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України бронежилетів та шоломів кулезахисних за період з 01.08.2014 по 31.10.2014; порушення п.32 підрозділу 2 розділу ХХ Прикінцевих положень, п.14.1.56 п.14.1 ст. 14, пп.135.15.16 п.135.5 ст. 135, п.199.2, п.199.3 ст. 199 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р., в результаті чого занижено податок на прибуток підприємств, що підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 20 303 грн. при здійсненні фінансово господарських операцій з постачання Військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України бронежилетів та шоломів кулезахисних за період з 01.08.2014 по 31.10.2014. (т.2 а.с.46-75)
У п. 3 Порядку інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 (далі - порядок) передбачено, що акт ревізії це документ, який складається посадовими особами органу державного фінансового контролю, що проводили ревізію, фіксує факт її проведення та результати. Заперечення, зауваження до акта ревізії (за їх наявності) та висновки на них є невід`ємною частиною акта.

Відповідно до п. 50 Порядку за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Частиною 2 ст. 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Відповідно до ч. 4 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо).
Підпунктом 6 пункту 4 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 р. № 236 передбачено, що Державна фіскальна служба України здійснює контроль за дотриманням податкового і митного законодавства, законодавства щодо трансфертного ціноутворення, законодавства щодо адміністрування єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого законом покладено на ДФС.
Суд зазначає, що акт перевірки вказаного контролюючого органу може бути підставою для вжиття ним в межах своєї компетенції відповідних заходів реагування, в тому числі, притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку, а не для встановлення певного зобов`язання в межах господарсько-договірних відносин.
Таким чином, Суд приходить до висновку, що акт Державної фіскальної служби України від 20.06.2017 року, складений за результатами документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-вирорбниче підприємство «Темп-3000» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час фінансових операцій з постачання бронежилетів та шоломів кулезахисних Військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, лише фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Зазначений акт ревізії не може змінювати, припиняти (частково або повністю) договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними видатковими накладними.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України №3-69гс13 від 22.01.2013 року.
В той же час, Суд зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2018 року по справі №826/8371/17 визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення рішення Офісу великих платників ДФС від 22.03.2017 року №, №. (т.2 а.с. 12-19) У вказаному рішенні зазначено, що з огляду на правомірність відображення позивачем у податковому обліку та у складі податкових зобов`язань з податку на додану вартість відповідних сум податку по взаємовідносинах із Військовою частиною НОМЕР_1 ДПС, отримані суми не підлягають включенню до складу доходів що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування. Враховуючи викладене, на думку суду, висновки акта перевірки про порушення ТОВ «НВП «ТЕМП-3000» норм Податкового кодексу України щодо завищення позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість та заниження доходів, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток у зв`язку з цим, нормативно та документально не підтверджуються, відповідно, оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню як протиправні.
Відповідно до частини 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом..
Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Таким чином, судове рішення у справі № 826/8371/17 не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть йому суперечити, а тому факт документального непідтвердження завищення позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість та заниження доходів, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток, про що зазначено в акті перевірки про порушення ТОВ «НВП «ТЕМП-3000» норм Податкового кодексу України, встановлено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2018 року по справі №826/8371/17, яке набрало законної сили.
Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Враховуючи вищевикладене, оскільки сторони погодили ціну товару в Договорі, зміна умов якого в односторонньому порядку не допускається, товар був поставлений та прийнятий Позивачем без заперечень і зауважень, а також оплачений у повному обсязі, Суд приходить до висновку, що Військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України не надано Суду належних та допустимих доказів порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Темп-3000» умов укладеного між сторонами Договору, положень законодавства України та прав Позивача.
Таким чином, позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Темп-3000» про стягнення заборгованості в розмірі 2 711 000,00 грн. є необґрунтованими, безпідставними та не підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.
На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -
ВИРІШИВ
1. У задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Темп-3000» про стягнення заборгованості в розмірі 2 711 000,00 грн. - відмовити повністю.
2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Дата складання та підписання повного тексту рішення: 26 лютого 2018 року.

Суддя О.В. Чинчин