ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

28.02.2018 м. ДніпроСправа № 904/500/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення недобору провізної плати у розмірі 264 795,36 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність №1808 від 26 жовтня 2017 року, юрисконсульт відділу організації закупівлі продуктів харчування структурного підрозділу; ОСОБА_2, довіреність №1786 від 26 жовтня 2017 року, юрисконсульт 1 категорії

Від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №14-468юр від 02 листопада 2017 року, представник

С У Т Ь С П О Р У:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, яким просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" 263 761,68 грн. недобору провізної плати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № ПР/ДН-2-07/138/1808/НЮп від 02.01.2018 "Про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги", предметом якого є надання залізницею вантажовласнику послуг, пов'язаних із перевезенням вантажів та проведення розрахунків за ці послуги. ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" при перевезеннях металопродукції використовуються напіввагони, обладнані знімним дахом, після розвантаження вагони повертаються під наступне навантаження з додатковим обладнанням, до кінця 2016 року перевезення здійснювалися на особливих умовах.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 26.04.2016 № 161 "Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства транспорту та звязку України" затверджено зміни до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та звязку України від 26 березня 2009 року № 317, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2009 року за № 340/16356. Зокрема в пункті 24.1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги зазначено, що при перевезенні порожніх вагонів перевізника з додатковим обладнанням (перевізним пристосуванням), маса якого не включена до маси тари вагона, крім нарахованої за тарифною схемою 14 плати за перевезення вагона, стягується додаткова плата, яка нараховується за тарифною схемою 1 множенням ставки за 1 тонну (ставка понад 72,5 тонни) на розрахункову масу обладнання (перевізного пристосування). Якщо додаткове обладнання негабаритне, то плата за нього збільшується на 20%.

Позивач зазначає, що розрахунок плати за вказані перевезення повинен здійснюватися як за вантаж, тобто за тарифною схемою 1 для універсального вагону Збірника тарифів. Однак, за договором на особливі умови від 22.04.2016 № НЗ-1-18/89 перевезення здійснювалося за кодом ЄТСНВ - 421034, як порожній рейковий рухомий склад по схемі 14.1 Збірника тарифів. Дія вказаного договору скінчилася 31.12.2016.

При проведенні ревізії (акт перевірки від 03.08.2017) було виявлено, що після закінчення дії договору на особливі умови від 22.04.2016 № НЗ-1-18/89 залізницею за вказані перевезення не дотримано тариф за перевезення у розмірі 264 759,36 грн.

Відповідач заперечує проти позовних вимог та зазначає наступне:

26 квітня 2016 року Наказом Міністерства інфраструктури України № 161 внесені зміни до п. 24.1. Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ним послуги, а саме виключено плату за перевезення додаткового обладнання у порожніх вагонах. Розрахунок плати за вказані перевезення повинен здійснюватися як за вантаж, тобто за тарифною схемою 1 для універсального вагону Збірника тарифів. Однак, враховуючи те, що 22 квітня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір № НЗ-1-18/89 за яким сторони узгодили перевезення вантажів на особливих умовах, оплата за послуги до 31 грудня 2016 року здійснювалася на підставі Договору № НЗ-1-18/89. На думку позивача, починаючи з 1 січня 2017 року плата за перевезення порожніх власних (орендованих) вагонів з додатковим обладнанням мала б здійснюватися відповідно до збірника тарифів, як за перевезення вантажу масою 10 тон.

Відповідно до позовної заяви, послуги по яким позивач провів невірне нарахування, були надані у травні 2017 року. Свої розрахунки позивач здійснював за допомогою програмного забезпечення АРМ ТВК. Відповідач вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що відповідно до умов договору (п.2.3, 3.2) перевезень, обов'язок по обліку нарахованих і сплачених грошових коштів покладено на залізницю, та їй надано інструменти для перевірки правомірності нарахування та сплати грошових коштів за послуги - проведення звірки розрахунків. При цьому позивач у позовній заяві жодним чином не пояснює чому в обліку нарахування плати, що є зоною відповідальності позивача, було допущено помилку, а саме застосовано невірний коефіцієнт, та чому це не було виявлено на підставі актів звірки.

Щодо пропущення позивачем строку позовної давності, відповідач зазначає, що враховуючи що внесення змін до збірника тарифів відбулося 26 квітня 2016 року Наказом Міністерства інфраструктури України № 161, та позивач був повідомлений про нові тарифи на послуги. Навіть беручи до уваги, що до 31 грудня 2016 року діяли особливі умови перевезення (відповідно до Договору № НЗ-1-18/89 від 22 квітня 2016 року), то починаючи з 1 січня 2017 року позивач повинен був проводити нарахування плати на підставі діючих тарифів. Відповідач звертає увагу на те, що послуги за всіма накладними які перераховані у позовній заяві були надані ще в травні 2017 року, що підтверджується відповідними записами у п.51,52, 55,56 накладних. Оскільки послуги з перевезення вантажів було надано у березні 2017 року, то з урахуванням 5 ст. 315 Господарського кодексу України та 137 статуту залізниць, строк позовної давності сплив 21 листопада 2017 року.

Позивач вважає, що недобір провізної плати було виявлено під час ревізії, що проводилася ревізорами відділу комерційної роботи та маркетингу Криворізької дирекції залізничних перевезень регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", про що було складено відповідний акт від 3 серпня 2017 року. На підставі акту ревізії, позивачем 7 серпня 2017 року було складено акт загальної форми № 6231. Однак, на думку відповідача, акт загальної форми № 6231 від серпня 2017 року, складено не по факту виявлення недобору, а лише для фіксування результатів ревізії яка була проведена 3 серпня 2017 року, що не відповідає правилам складання актів, оскільки особи які підписали акт загальної форми 6231 від серпня 2017 року, не виявляли факт недобору і фактично не можуть засвідчити обставини, що стали підставою для складання акту.

Відповідач не визнає належним доказом і акт ревізії. В акті ревізії не зазначено, час перевірки, місце перевірки, що саме перевіряли (накладні, виписку по особовому рахунку, в якій формі), за який період часу здійснювалася перевірка.

Додатково зазначає, що як акт ревізії, так і акт загальної форми, які надані позивачем до позовної заяви, є неналежно оформленими документами, оскільки містять посилання на додаток - перелік накладних та додаток - перелік вагонів, при цьому не зазначено про дату складення додатків та такі додатки є безномерними. Зазначене виключає можливість встановити факт того, що перевірка проводилась саме за накладними та вагонами зазначеними у самому акті загальної форми. Не надано жодного доказу того, що позивач був позбавлений можливості виявити такі порушення раніше ніж було проведено ревізію

В даному випадку, на думку відповідача, строк позовної давності необхідно рахувати з дати надання послуг (дата накладної), тому, що обов'язок по веденню обліку нарахованих і сплачених грошових коштів покладено саме на позивача. І саме позивач, повинен бути обізнаний які тарифи діють в період надання послуг, та як вони нараховуються і сплачуються контрагентами. Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає, що в його діях відсутня будь-яка вина, яка могла б спричинити нанесення позивачу заявлених ним збитків. Як зазначив Вищій Господарський Суд України в своїй Постанові від 16.03.2010 за № 7/135 "Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою винної сторони та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки". Позивачем у позовній заяві не умотивовано наявність вини відповідача, прямого причинного зв'язку між протиправними діями Відповідача та виникненням шкоди, що позбавляє право на застосування в даних правовідносинах статті 1166 ЦК України. Тому, на думку відповідача, недоведеність правової підстави позову та правомірності позовних вимог є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177-185, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Оголосити перерву у судовому засіданні на 27 березня 2018 року о 12:00 год., яке відбудеться у приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області в залі судового засідання № 3-208 (11) за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка (Куйбишева), 1.

Позивачу у строк до 24 березня 2018 року:

- надати до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій викласти свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення.

Роз'яснити учасникам, що відповідні заяви по суті справи повинні відповідати вимогам статей 161-165 Господарського процесуального кодексу України та мають бути подані у строк, визначений в ухвалі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Звернути увагу сторін на те, що відповідно до статті 135 Господарського процесуального кодексу України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зокрема, за ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу.

Інформацію про дату та час розгляду справи можна отримати за електронною адресою суду: http://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/spisok/csz/

Суддя ОСОБА_4