ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2018р. Справа №914/2494/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. за участі секретаря судових засідань Чорної І.Б. розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фізичної особи-підприємця Бабіч Тетяни Григорівни, м. Черкаси,

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1», с. Ставчани Пустомитівського району Львівської області,

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю «НВК «Зембуд-Сервіс», м. Київ,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібна нива», с. Косарі Кам»янського району Черкаської області,

про визнання договору недійсним

За участю представників:

від позивача не з»явився,

від відповідача 1 не з»явився,

від відповідача 2 не з»явився,

від третьої особи не з»явився.

Суть спору: Фізична особа-підприємець Бабіч Т.Г., м. Черкаси, звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1», с. Ставчани Пустомитівського району Львівської області, та Товариства з обмеженою відповідальністю «НВК «Зембуд-Сервіс», м. Київ, про визнання недійсним Договору за № 19-1 про відступлення права вимоги, укладеного між відповідачами у справі 19 вересня 2016 р. Позовні вимоги мотивовано тим, що Договір про відступлення права вимоги від 19 вересня 2016 р. укладено з порушенням вимог ст.ст. 79, 82, 207 ГК України, ч. 3 ст. 92 ЦК України. Зокрема: договір укладено відповідачем 1 без мети отримання прибутку, директор відповідача 1 діяв не в інтересах підприємства, яке він представляв, укладаючи спірний договір. Крім цього, позивач посилається на те, що у межах процедури банкрутства ТОВ «Хлібна нива» новий кредитор, Товариство з обмеженою відповідальністю «НВК «Зембуд-Сервіс-1», якому відступлено право вимоги до ТОВ «Хлібна нива» первісним кредитором (відповідачем 1 у справі) на підставі спірного договору, подав до суду три заяви про визнання недійсними договорів боржника, за які сплатив судовий збір в загальному розмірі 9600 грн., тоді як розмір його кредиторської вимоги становить 6730,5 грн. четвертої черги задоволення. Позивач стверджує, що спірний договір між відповідачами у справі укладено лише з однією метою, а саме: з метою оспорити договір уступки права вимоги, укладений між позивачем та третьої особою у справі, за яким позивачу третьою особою уступлено право вимоги до ОСОБА_4 Позивач вважає, що оспорюваний у справі № 914/2494/17 договір укладено не з метою задоволення кредиторських вимог, а з метою позбавлення позивача права вимоги боргу від боржника ОСОБА_4, внаслідок чого останній уникне відповідальності за невиконання зобов»язання, що суперечить законним інтересам позивача та не відповідає моральним засадам суспільства.

Згодом на адресу господарського суду Львівської області надійшла заява позивача від 08 грудня 2017 р. про припинення провадження у справі в зв»язку з його відмовою від позову. Однак, заявою від 12 грудня 2017 р. позивач просив вважати вищезгадану заяву відкликаною.

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву стверджує, що оспорюваний правочин відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України може бути визнаний недійсним судом лише у разі заявлення відповідної вимоги заінтересованою особою. Спірний договір укладено між відповідачами з дотриманням вимог ст.ст. 512, 513, 516 ЦК України, він не суперечить інтересам держави та суспільства. Господарським судом Черкаської області ухвалою від 16.11.2016 р. у справі № 925/2151/14 замінено кредитора у справі на підставі спірного договору з відповідача 1 на відповідача 2. Таким чином, відповідач 1 стверджує, що при прийнятті згаданої ухвали Господарський суд Черкаської області надав правову оцінку договору за № 19-1 про відступлення права вимоги. Відповідач 1 зазначає, що позивач не навів доводів та не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення з боку відповідачів на момент укладення спірного договору відступлення права вимоги прав та інтересів саме позивача. Позивача не визнано кредитором третьої особи у справі, тому позивач, на думку відповідача 1, не вправі звертатися з позовом про визнання недійсним договору, укладеного між відповідачами у справі.

Відповідач 2 у відзивах на позовну заяву, поданих суду 19.12.2017 р. та 16.02.2018 р., просить відмовити у задоволенні позову. При цьому відповідач 2 посилається на те, що сторони спірного договору, скориставшись встановленим ст. 627 ЦК України принципом свободи договору, уклали Договір за № 19-1 про відступлення права вимоги. Згаданим договором, на думку відповідача 2, не порушено прав та охоронюваних законом свобод і інтересів позивача. Відповідач 2 вважає, що головною підставою для звернення до суду з позовом є намагання позивача затягнути розгляд справ, які перебувають у провадженні Господарського суду Черкаської області. Провадження у цих справах порушені за заявами відповідача 2 у справі щодо банкрутства ТОВ «Хлібна нива». У ході розгляду цієї справи виявлено обставини, що свідчать про наявність ознак кримінально караних діянь, вчинених групою осіб, до якої входить адвокат Бабіч Т.Г., з метою виведення грошових активів із ліквідаційної маси банкрута та подальшого їх привласнення. З метою затягування розгляду інших справ за участю відповідача 2, позивачкою й подано позов у справі № 914/2494/17. Оспорення відповідачем 2 договору про відступлення права вимоги, укладеного 10.04.2013 р. між ТОВ «Хлібна нива» та ТОВ «Правова допомога», не може бути підставою для оспорення договору № 19-1 від 19.09.2016 р.

Від позивача 08.02.2018 р. надійшло на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представники відповідачів та третьої особи у судове засідання 20.02.2018 р. не з»явились, хоча належним чином були повідомлені судом про дату, час та місце його проведення.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.12.2017 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібна нива», с. Косарі Кам»янського району Черкаської області. Розгляд справи відкладався з підстав, наведених у наявних в матеріалах справи ухвалах суду. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.01.2018 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

Між відповідачами у справі 19 вересня 2016 р. укладено Договір про відступлення права вимоги № 19-1. За цим договором відповідач 1 передав, а відповідач 2 прийняв право вимоги, що належить відповідачу 1 і став кредитором за Договором транспортного перевезення № 250112/1М від 25 січня 2012 р., укладеним між відповідачем 1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хлібна нива». Господарським судом Черкаської області 04.12.2014 р. порушено провадження у справі № 925/2151/14 про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібна нива». Ухвалою цього ж суду від 16 листопада 2016 р. на підставі згаданого Договору № 19-1 замінено кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібна нива» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» на Товариство з обмеженою відповідальністю «НВК «Зембуд-сервіс» на суму вимог 6730,5 грн.

Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, Господарський суд Львівської області дійшов висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, ст. 207 ГК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За загальновизнаним принципом права необхідною умовою задоволення судом позову є порушення, невизнання чи оспорення відповідачем (відповідачами) прав або охоронюваних законом інтересів позивача на момент його звернення з таким позовом до суду. У матеріалах справи відсутні та позивачем суду не надані докази того, що уклавши спірний договір, відповідачі порушили, оспорили чи не визнали будь-яке право позивача або його охоронюваний законом інтерес. Посилання позивача на укладення спірного договору з порушенням вимог ст.ст. 79, 82, 207 ГК України, ч. 3 ст. 92 ЦК України, без мети отримання прибутку, та укладення цього договору директором відповідача 1 не в інтересах підприємства не є доказом порушення прав або охоронюваних законом інтересів позивача. Наведене, за умови його доведення у встановлений законом спосіб, може свідчити радше про порушення прав та охоронюваних законом інтересів відповідача 1, ніж позивача. Проте у матеріалах справи відсутні та позивачем суду не надані докази, які б свідчили про право позивача діяти від імені та в інтересах відповідача 1 у справі і звертатись до суду за захистом його прав та охоронюваних законом інтересів. Використання відповідачем 2 наданих йому законодавством України прав, у межах провадження у справі про банкрутство, не може бути визнано доказом невідповідності угоди про уступку права вимоги вимогам закону або ж доказом укладення цієї угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. Договір, яким позивачу уступлено третьою особою право вимоги до ОСОБА_4, міг бути ос пореним і за відсутності спірного Договору № 19-1, укладеного між відповідачами у справі, зокрема первісним кредитором - відповідачем 1. У матеріалах справи відсутні та позивачем суду не надані докази того, що спірний договір укладено з метою позбавлення позивача права вимоги боргу від боржника ОСОБА_4 та доказів, що Договір № 19-1 суперечить інтересам позивача і не відповідає моральним засадам суспільства. Докази визнання позивача кредитором третьої особи у справі відсутні.

За таких наведених обставин, суд дійшов висновку, що позов є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити.

На підставі ст. 129 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись 2, 3, 13, 74,76, 77, 78, 79, 86,129, 236-241, 247-252 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

3. Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому Главою 1 Розділу ІV ГПК України.

Повне рішення складено 22.02.2018 р.

Суддя Бортник О.Ю.