РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2018 Справа № 921/327/17-г
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю.,

За участю секретаря судового засідання Ваховської К.А.,

розглянувши в місті Києві у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскор-Україна»

До 1. Головного управління Державної фіскальної служби України в

Тернопільській області

2. Державної казначейської служби України

Про відшкодування матеріальної шкоди та зобов'язання вчинити дії

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Вербицький О.Р. по довіреності № 17 від 15.12.17

від відповідача-1: Папа Н.І. по довіреності № 5-29/38-120 від 03.01.18

від відповідача-2: Ковальова Н.С. по довіреності № 1001/10/19-00-10-02-12/2612 від 06.02.18

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аскор-Україна» (далі - позивач, ТОВ «Аскор-Україна») звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України в Тернопільській області (далі - відповідач-1), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-2), в якому просив:

- відшкодувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Аскор-Україна» матеріальну шкоду в розмірі 925 129,16 грн. як компенсація роздрібної вартості вилучених 12 та 13 липня 2012 року алкогольних напоїв в кількості 13 233 пляшок, що підлягали поверненню Товариству з обмеженою відповідальністю «Аскор-Україна» Управлінням податкової міліції ДПС в Тернопільській області, правонаступником якого є Головне управління Державної фіскальної служби України в Тернопільській області;

- зобов'язати Державну казначейську службу України здійснити безспірне списання коштів державного бюджету України в розмірі 925 129,16 грн.

Позов мотивований тим, що внаслідок проведення перевірки з питань додержання позивачем вимог законодавства про здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, оперуповноваженим ВПМ Тернопільської ОДПІ в Тернопільській області Синютою О.П. спільно з старшим оперуповноваженим з ОВС УПМ ДПС у Тернопільській області Заболотним М.С. проведено опис та вилучено зі складу позивача 13 233 пляшок ємністю по 0,5 л. та 0,7 л. алкогольних напоїв на загальну суму 236 777,15 грн., що підтверджується протоколом вилучення від 12.07.2012. Постановою слідчого від 21.07.2012 року в порушенні кримінальної справи стосовно працівників TOB «Аскор-Україна» за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.216 КК України - відмовлено на підставі п.2 ст.6 КПК України. За результатами розгляду матеріалів, що надійшли з ВПМ Тернопільської ОДПІ про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 164-5 КУпАП провадження в адміністративній справі закрито в зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, а також вирішено повернути ОСОБА_6 вилучені алкогольні напої, в складському приміщенні TOB «Аскор-Україна», в загальній кількості 13 233 пляшки ємкістю по 0,5 та 0,7 л., які зберігаються у ДПС у Тернопільській області. В подальшому, листами №110 від 24.02.2015 та №480 від 27.07.2015 TOB «Аскор-Україна» зверталося до керівників Тернопільської ОДПІ ДФС України в Тернопільській області про повернення алкогольних напоїв в кількості 13 233 пляшок, що вилучалися працівниками ВПМ Тернопільської ОДПІ в Тернопільській області, однак такі алкогольні напої не повернуто. Враховуючи наведене, позивач вважає, що за рахунок державного бюджету України йому підлягає відшкодуванню матеріальна шкода в розмірі 925 129,16 грн., як компенсацію роздрібної вартості вилучених алкогольних напоїв в кількості 13 233 пляшки.

Узагальнені заперечення на позов Головного управління Державної фіскальної служби України в Тернопільській області зводяться до того, що позивачем не підтверджено факту заподіяння йому шкоди або втрат немайнового характеру та не доведено незаконність дій (бездіяльність) Головного управління ДФС у Тернопільській області. Крім того, відповідач-1 зазначав, що рішенням Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової служби України № 000197 від 17.08.2012 застосовано до позивача штрафні санкції в розмірі 236 777,15 грн. за порушення зберігання алкогольних напоїв з підробленими марками акцизного податку, і вказане рішення в судовому порядку не скасовано.

Узагальнені заперечення на позов Державної казначейської служби України зводяться до того, що позивачем не надано жодних доказів, які б беззаперечно вказували на те, що матеріальної шкоди його майну завдано саме з вини відповідача-1, не доведено причинно-наслідковий зв'язок між діями чи бездіяльністю відповідача-2 та наслідками.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 30.05.2017 було порушено провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 22.11.2017 справу № 921/327/17-г було направлено до Господарського суду міста Києва за встановленою підсудністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 921/327/17-г було передано судді Трофименко Т.Ю.

За вказаних обставин суд визнав за необхідне прийняти справу до свого провадження та призначив її до розгляду у судовому засіданні за участю представників учасників судового процесу на 15.01.18 о 11:20 год. Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду міста Києва за адресою: 01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 44-Б, кабінет № 8.

15.12.2017р. набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017р. N2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Розглянувши матеріали справи № 921/321/17-г, господарський суд дійшов висновку, що справу №921/321/17-г, слід розглядати за правилами загального позовного провадження.

На виконання наведених приписів Господарського процесуального Закону, суд призначив підготовче засідання у справі на 15.01.2018 та встановив сторонам строки для подання ними документів на підтвердження своєї правової позиції в даному спорі.

У підготовчому судовому засіданні 15.01.2018 представником позивача подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи; представником відповідача-2 подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.02.2018

05.20.18 позивач через відділ діловодства суду подав відповідь на відзив.

У судовому засіданні 07.02.2018 оголошено перерву до 14.02.2018.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 14.02.2018, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши наявні в справі документи і матеріали, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі наказу від 12.07.2012 №109 та направлення від 12.07.2012 №215/21-1 регіональним управлінням Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів ДПС України у Тернопільській області, проведено перевірку місця зберігання оптових партій алкогольних напоїв з питань дотримання вимог чинного податкового законодавства в сфері обігу алкогольних напоїв, в ході, якої оперуповноваженим ВПМ Тернопільської ОДПІ в Тернопільській області проведено опис та вилучення зі складу TOB «Аскор-Україна» 13 233 пляшки ємністю по 0,5 л. та 0,7 л. алкогольних напоїв (горілка) виробника TOB «Лікеро-горілчаного заводу «Альтера», на загальну суму 236 777,15 грн., що підтверджується протоколом від 12.07.2012, зокрема: горілка «Хлібна Кристалівська особлива» міцністю 40% з датою розливу 24.03.2012, ємністю 0,5 літра кількості 299 пляшок, вартість однієї пляшки 17,70 грн. на загальну суму 299 х 17,70 грн. = 5292,30 грн.; горілка «Хлібна Кристалівська класична» міцністю 40% з датою розливу 21.03.2012 року, ємністю 0,5 літра, в кількості 329 пляшок, вартість однієї пляшки 17,70 грн. на загальну суму 329 х 17,70 грн. = 5823,30 грн.; горілка «Хлібна Кристалівська люкс» міцністю 40% з датою розливу 19.09.2011 року, ємністю 0,5 літра, в кількості 1658 пляшок, вартість однієї пляшки 17,70 грн. на загальну суму 1658 х 17,70 грн. = 29346,60 грн.; горілка «Кристалівська особлива» міцністю 40% з датою розливу 19.12.2011 року, ємністю 0,5 літра, в кількості 3119 пляшок, вартість однієї пляшки 17,70 грн. на загальну суму 3119 х 17,70 грн. = 55 206,30 грн.; горілка «Кристалівська пшенична» міцністю 40% з датою розливу 19.09.2011 року, ємністю 0,5 літра, в кількості 6483 пляшок, вартість однієї пляшки 17,70 грн. на загальну суму 6483 х 17,70 грн. = 114749,10 грн.; горілка «Березовий цвіт» міцністю 40% з датою розливу 19.05.2011 року, ємністю 0,5 літра, в кількості 436 пляшок, вартість однієї пляшки 17,90 грн. на загальну суму 436 х 17,90 грн. = 7804,40 грн.; горілка «Кристалівська Марочна Люкс» міцністю 40% з датою розливу 22.03.2012 року, ємністю 0,5 літра, в кількості 175 пляшок, вартість однієї пляшки 19,85 грн. на загальну суму 175 х 19,85 грн. = 3473,75 грн.; горілка «Кристалівська Марочна Особлива» міцністю 40% з датою розливу 13.05.2011 року, ємністю 0,5 літра, в кількості 672 пляшки, вартість однієї пляшки 19,85 грн. на загальну суму 672 х 19,85 грн. = 13339,20 грн.; горілка «Кристалівська Марочна Особлива» міцністю 40% з датою розливу 12.12.2011 року, ємністю 0,7 літра, в кількості 62 пляшки, вартість однієї пляшки 28,10 грн. на загальну суму 62 х 28,10 грн. = 1742,20 грн.

Також, за результатами перевірки складено Акт № 188/21-1/24627614 про результатами фактичної перевірки з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, в якому зазначено, що проведеною перевіркою встановлено факт зберігання алкогольних напоїв, які позначені марками акцизного податку з ознаками підроблення у місці зберігання оптових партій алкогольних напоїв. Разом горілчаної продукції зберігалось в кількості 13 233 пляшки, вартість якої по цінах придбання становить 236 777,15 грн.

Постановою оперуповноваженого ВПМ Тернопільської ОДПІ від 21.07.2012, в порушенні кримінальної справи стосовно працівників TOB «Аскор-Україна» за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.216 КК України відмовлено на підставі п.2 ст.6 КПК України 1960 року.

Також, пунктом 3 зазначеної постанови вирішено направити матеріали по факту зберігання алкогольних напоїв обклеєних підробленими марками акцизного податку стосовно директора TOB «Аскор-Україна» ОСОБА_6 в Тернопільський міськрайонний суд для вирішення питання притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.164-5 КУпАП.

Крім цього, пунктом 5 вказаної постанови вирішено вилучені працівниками податкової міліції в складському приміщенні TOB «Аскор-Україна» згідно протоколу від 12.07.2012 року алкогольні напої в кількості 13 215 пляшок ємкістю по 0,5 та 0,7 літра залишити на зберіганні в ДПС у Тернопільській області, до вирішення питання УПМ ДПС у Донецькій області щодо розпорядження ними.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.09.2012 провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 164-5 КУпАП - закрити в зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164-5 КУпАП, а також вирішено повернути ОСОБА_6 вилучені алкогольні напої, в складському приміщенні ТОВ «Аскор-Україна» в загальній кількості 13 233 пляшок ємністю по 0,5 л. та 0,7 л., які зберігаються у ДПС в Тернопільській області.

У наведеній постанові зазначено, що Працівниками ВПМ Тернопільської ОДНІ проведено зокрема відбір прозорої рідини розлитої в скляні пляшки об'ємом по 0,5 л. та 0,7 л., які виявлені в складських приміщеннях TOB «Аскор - Україна», згідно актів відбору взірців від 16.07.2012 та 18.07.2012. Відібрані скляні пляшки із рідиною прозорого кольору направлено в ДП «Тернопільстандартметрологія»для дослідження їх вмісту на предмет відповідності вимогам ДСТУ 4256:2003 «Горілки та горілки особливі. Технічні умови». Згідно наданих ДП «Тернопільстандартметрологія»протоколів випробувань від 20.07.2012 р. № 0325, № 0325 (1), № 0325 (2), № 0325 (3), № 0325 (4), 0325 (5), № 0324 (1), № 0324 (2), № 0324 (3), № 0324 (4), № 0324 (5), № 0324 (6), № 0324 (7), № 0324 (8) зразки направлених на дослідження рідин за міцністю відповідають вимогам ДСТУ 4256:2003 «Горілки та горілки особливі. Технічні умови».

Керівником Департаменту за результатами проведеної перевірки винесено рішення №000197 від 17.08.2012, яким застосовано до TOB «Аскор-Україна» фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 236 777,15 грн.

Згідно акту прийому передачі від 23.10.2012, затвердженого першим заступником начальника Тернопільської ОДПІ Тернопільської області, вилучені алкогольні напої у ТОВ «Аскор Україна», які були отримані останнім від ТОВ «Лікеро горілчаний завод «Альтера», передано працівникам управління податкової міліції ДПС у Донецькій області по матеріалах КОЗП №33 від 11.07.2012, зареєстрованих за ознаками злочину, передбаченого ст.216 КК України, а саме: горілка «Хлібна Кристалівська особлива», ємністю 0,5 літра кількості 299 пляшок; горілка «Хлібна Кристалівська класична», ємністю 0,5 літра, в кількості 329 пляшок; горілка «Хлібна Кристалівська люкс» ємністю 0,5 літра, в кількості 1658 пляшок; горілка «Кристалівська особлива» ємністю 0,5 літра, в кількості 3119 пляшок; горілка «Кристалівська пшенична» ємністю 0,5 літра, в кількості 6483 пляшок; горілка «Березовий цвіт» ємністю 0,5 літра, в кількості 436 пляшок; горілка «Кристалівська Марочна Люкс» ємністю 0,5 літра, в кількості 175 пляшок; горілка «Кристалівська Марочна Особлива» ємністю 0,5 літра, в кількості 672 пляшки; горілка «Кристалівська Марочна Особлива» ємністю 0,7 літра, в кількості 62 пляшки.

Листом від 05.08.2015 № 1265/10/19-00-07-06-11/7976 ГУ ДФС у Тернопільській області у відповідь на лист позивача від 27.07.2015 № 480 повідомило позивача про те, що матеріали перевірки за фактом виявлення 12.07.2012 алкогольних напоїв у складському приміщенні ТОВ «Аскор Україна» в кількості 13 233 пляшки, із зазначенням виробника - ТОВ «Лікеро-горілчаний завод «Альтера», згідно листа від 21.07.2012 № 8947 /10/07-9010/120 та акту прийому-передачі вилучених ТМЦ від 23.10.2012, передано в управління податкової міліції ДПС у Донецькій області для прийняття рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.

12.08.2015 позивач звернувся до ГУ ДФС України у Донецькій області з листом № 518, в якому просив повідомити інформацію стосовно факту передачі податковою міліцією ДПС в Тернопільській області податковій міліції ДПС в Донецькій області вилучених у ТОВ «Аскор-Україна» алкогольних напоїв виробника ТОВ «Лікеро-горілчаний завод «Альтера» в кількості 13 233 пляшок на загальну суму 236 777,15 грн.

Листом від 04.09.2015 № 8206/10/05-99-07-06 ГУ ДФС України у Донецькій області повідомило позивача про те, що до липня 2014 року службова документація, в т.ч. листування з іншими регіональними підрозділами зберігалась в приміщенні Головного управління Міндоходів у Донецькій області за адресою: м.Донецьк, вул..Артема, буд.114, яке в липні 2014 року було захоплене невідомими особами. За вказаним фактом та заволодіння майном Головного управління Міндоходів у Донецькій області слідчим підрозділом Приморського РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області розпочате кримінальне провадження від 12.09.2014 року №001379 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.341 КК України. На даний час Головне управління ДФС у Донецькій області знаходиться у м.Маріуполь та співробітники не мають доступу до вищезазначеного приміщення, службової документації та вилучених товарно-матеріальних цінностей, які зберігаються на тимчасово неконтрольованою державою території, о в свою чергу не дає можливості підтвердити або спростувати факти, вказані у листі.

Крім того, позивачем для долучення до матеріалів справи надано документи в підтвердження придбання вилученого податковим органом товару, а саме:

- договір поставки № БГ-21 від 09.04.2012, згідно умов якого постачальник (ТОВ «Торговий дім Альтера») зобов'язався поставити покупцю (ТОВ «Аскор-Україна») алкогольні напої (товар) партіями згідно замовлень останнього, а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити на умовах даного договору;

- банківські виписки по особовому рахунку в підтвердження здійснення оплат постачальнику.

В свою чергу, у письмових поясненнях від 15.06.2017 та 14.07.2017 позивач зазначав, що вилучена податковим органом продукція у кількості 13 233 пляшки, була поставлена позивачу продавцем товару за видатковими накладними: ТДН000705 від 10.04.2012 - поставлено на суму 25 106,55 грн., № ТДН000756 від 17.05.2012 - поставлено на суму 50 710,50 грн., № ТДН000757 від 17.05.2012 - поставлено на суму 59 472,00 грн., № ТДН000832 від 02.07.2012 - поставлено на суму 11 727,20 грн., № ТДН000823 від 02.07.2012 - поставлено на суму 99 120,00 грн., які були вилучені в подальшому податковим органом під час проведення перевірки 13 та 13 липня 2012 року, та надані позивачем до матеріалів справи в копіях внаслідок відновлення останніх з внутрішньої операційної бази даних бухгалтерського обліку позивача.

Також, в матеріалах справи наявні:

- постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.12.2013 у справі № 2-а/1970/3484/12, якою задоволено позов Державної фіскальної служби України до ТОВ «Аскор-Україна» про стягнення фінансових санкцій у вигляді штрафу в сумі 236 777,15 грн., нарахованого на підставі рішення Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової служби України № 000197 від 17.08.2012 про застосування до позивача штрафні санкції в розмірі 236 777,15 грн. за порушення зберігання алкогольних напоїв з підробленими марками акцизного податку;

- постанова Тернопільського окружного адміністративного суду від 25.08.2016 у справі № 2-а/1970/3484/12 постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.12.2013 у справі № 2-а/1970/3484/12 скасовано за нововиявленими обставинами, у позові Державної фіскальної служби України до ТОВ «Аскор-Україна» про стягнення фінансових санкцій у вигляді штрафу в сумі 236 777,15 грн. - відмовлено. Постанова мотивована тим, що на момент виникнення спірних правовідносин податковий орган порушив вимоги діючого на той час податкового законодавства та виніс рішення "Про застосування фінансових санкцій" від 17 серпня 2012 року №000197 до ТОВ "Аскор - Україна" в сумі 236 777,15 грн. з порушенням порядку, передбаченому для стягнення податкового боргу без обов'язкового направлення платникові податків податкових вимог.

- ухвала Вищого адміністративного суду від 23.08.2016, якою залишено без змін ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2016 та ухвалу Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.11.2015 по справі № 2а/1970/3158/12, в якій залишено без задоволення заяву ТОВ «Аскор-Україна» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.10.2012, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013, якими відмовлено у позові ТОВ «Аскор-Україна» до Головного управління Державної фіскальної служби України у Тернопільській області, Державної фіскальної служби України про визнання нечинним та скасування акту від 12.07.2012 № 188/21-1/24627614 та рішення про застосування фінансових санкцій від 17.08.2012 № 000197. Судові рішення мотивовані тим, що сумнів заявника щодо повноважень спеціаліста Департаменту державної політики у сфері пробірного нагляду, документів суворої звітності та лотерейної діяльності Міністерства фінансів України, який проводив дослідження визначення автентичності акцизних марок, у відповідності до Національного стандарту України ДСТУ 4165:2003, - не є істотною для справи обставиною, що не була і не могла бути відомою на час розгляду справи.

Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов'язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов'язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов'язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов'язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин (постанова Верховного суду України від 18.03.2015 по справі № 3-18гс15).

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч.1 ст. 1174 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Частиною 6 статті 1176 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно ч.1 ст. 1192 Цивільного кодексу України, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, на відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох загальних умов відповідальності (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини заподіювача шкоди - суб'єкта владних повноважень, тобто за наявності трьох елементів складу правопорушення (протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками).

Разом з тим, одночасна наявність названих трьох елементів складу правопорушення є обов'язковою для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків (аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 24.01.2012 по справі № 38/67, від 01.03.2011 по справі № 13/68-10).

Збитками є грошове вираження майнової шкоди (з таким висновком погодився Верховний Суд України у постанові від 18.03.2015 по справі № 3-18гс15).

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України, збитками є :

-втрати, яких особа зазнала в зв»язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зазнала або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

-доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності, як відшкодування необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача і шкодою, при цьому згідно з положеннями статтей 1173, 1174 Цивільного кодексуУкраїни, шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача. При цьому на позивача покладено обов'язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Ч. 4 статті 48 Бюджетного кодексу України визначено, що вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов'язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов'язань, у судовому порядку.

У п. 7 рекомендацій Президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства України з питань митної справи" № 04-5/218 від 14.07.2005 роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із відшкодуванням майнової шкоди на підставі статей 1166, 1173 Цивільного кодексу України у зв'язку із неправомірно виданими талонами відмови у митному оформленні вантажу господарські суди повинні враховувати, що відповідальність за шкоду, яка завдана органами державної влади, несе держава за рахунок грошових коштів, які їй належать на праві власності (статті 326 - 327 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету.

Зі змісту статті 25 Бюджетного кодексу України вбачається, що державне казначейство здійснює безспірне списання з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийнято державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

Таким чином, оскільки розпорядження даним майном відбувається через відповідні фінансові органи держави, то саме зазначені фінансові органи мають бути відповідачами за позовами, що випливають з цього делікту.

При вирішенні цієї категорії справ господарські суди повинні встановлювати наявність складу правопорушення, передбаченого статтею 1166 Цивільного кодексу України, а саме протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) з боку посадових осіб митниці, шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою.

При визначенні розміру завданої шкоди господарським судам потрібно враховувати ступінь вини потерпілої особи (стаття 1193 Цивільного кодексу України), зокрема, тих обставин, що груба необережність самого потерпілого може сприяти виникненню або збільшенню шкоди, що повинно призводити до зменшення шкоди, або відмови у її відшкодуванні.

Відповідно до пункту 35 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, МВС, ДПА, СБУ, ВСУ та Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 N 51/401/649/471/23/125, вилучені товари і продукція, а також майно, які можуть швидко псуватися, втратити свою вартість у зв'язку з моральним старінням, зберігання яких утруднено або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких прирівнюються до їх вартості і не можуть бути повернуті власнику, негайно після вилучення, огляду, проведення необхідних досліджень і перевірки їх якості органами Державної інспекції по якості товарів передаються спеціально виділеним підприємствам для реалізації в порядку, передбаченому чинним законодавством України, зокрема з дотриманням вимог постанови КМУ від 25.08.1998 № 1340 «Про порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним».

Пунктом 73 Інструкції визначено, що у випадках, коли поверненню власникам підлягають вилучені у них промтовари, вони повертаються за рішенням працівника органу дізнання, слідчого, прокурора, суду. Особі, якій повертаються вилучені у неї промтовари, надсилається повідомлення, копія якого підшивається до кримінальної справи. Повернення речей проводиться під розписку, про що в журналі робиться відповідна відмітка. У разі винесення вироку (ухвали) суду, постанови про закриття кримінальної справи, у якій вилучені товари, що швидко псуються, та продуктові товари, які потребували спеціальних умов зберігання, були реалізовані, їх власникам сплачується вартість вилученого за цінами, що існують на момент повернення.

За змістом пункту 86 Інструкції, у разі пошкодження, втрати вилучених речових доказів, цінностей та іншого майна заподіяні їх власникам збитки підлягають відшкодуванню на підставі Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказами Міністерства юстиції України №6/5, Генеральної прокуратури України №3, Міністерства фінансів України №41від 04.03.1996 року (далі - Положення). Незабезпечення належного обліку та умов зберігання, передачі речових доказів, цінностей та іншого майна, яке спричинило їх втрату, пошкодження, є підставою для притягнення до передбаченої законом відповідальності осіб, з вини яких настали вказані наслідки.

Пунктом 14 Положення визначено, що відповідно до частини 2 ст. 4 Закону майно, зазначене в п. 2 ст. 3 Закону (конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина або його спадкоємців, якщо воно сталося протягом шести місяців після направлення їм повідомлення.

Пересилка або доставка майна провадиться також за рахунок цих органів.

У разі, коли повернення майна в натурі неможливе, за рахунок підприємств, установ, організацій, яким воно було передано безоплатно, відшкодовується його вартість.

Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина.

Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина з вимогою про відшкодування шкоди.

Згідно з частиною 3 ст. 4 Закону у разі ліквідації підприємств, установ, організацій, яким майно було передано безоплатно, або недостатності у них коштів для відшкодування шкоди вартість майна (частина вартості) відшкодовується за рахунок державного бюджету.

У першому з цих випадків громадянин має право звернутися до фінансового органу за місцем свого проживання з вимогою про відшкодування йому повної вартості майна, а в другому випадку - тієї частини його вартості, яку підприємство, установа чи організація не взмозі йому сплатити внаслідок недостатності у них коштів.

У разі незгоди з рішенням фінансового органу громадянин може оспорити його в суді.

У випадку, коли майно було передано за плату, питання відшкодування його вартості за вимогою громадянина вирішує фінансовий орган, якщо кошти за майно надійшли до державного бюджету, або інший орган, що одержав кошти за це майно.

Рішення цих органів можуть бути оспорені громадянином в суді.

У випадках, коли майно було знищене, втрачене або пошкоджене під час знаходження у розпорядженні органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури чи суду, з вимогою про відшкодування вартості майна громадянин має право звернутися до цих органів, а якщо неможливість повернення майна в натурі виникла після передачі його фінансовому органу, вимога пред'являється до цього органу.

З зазначеною вимогою до вказаних органів громадянин має право звернутися протягом шести місяців після направлення йому повідомлення.

Розгляд зазначеної вимоги громадянина до органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури або суду провадиться в місячний термін і в порядку, передбаченому п. 12 Положення.

Вимога громадянина до фінансового органу також розглядається в місячний термін з дня його звернення.

Постанова органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури може бути оскаржена громадянином відповідному прокуророві.

Якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

При відмові суду у позові про відшкодування вартості знищеного, втраченого чи пошкодженого майна за рахунок коштів органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури або суду вона відшкодовується відповідним фінансовим органом у порядку, встановленому п. 13 Положення.

Вартість майна відповідно до частини 4 ст. 4 Закону визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, до обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги входять, зокрема, факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на порушення інтересу позивача, на захист якого подано позов, або утверджують за собою право, яке належить позивачу тощо, тобто ті, які свідчать про те, що право (інтерес) позивача порушене або оспорюється. Зазначені обставини входять до підстав позову і підлягають дослідженню, оскільки, суд, приймаючи рішення, має встановити чи мають місце факти порушення чи оспорення суб'єктивного матеріального права чи інтересу, на захист якого подано позов.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (ст. 12 Цивільного кодексу України).

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб'єктам цивільного права.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 Цивільного кодексу України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Абзацом 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, визначено способи захисту порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. (абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком їх у ст. 16 Цивільного кодексу України, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

З урахуванням наведеного вище, суд зазначає, що ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, проте, обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом заявлення вимог про відшкодування позивачу матеріальної шкоди та зобов'язання Державної казначейської служби України здійснити безспірне списання коштів державного бюджету України - не відповідає ефективному засобу захисту, оскільки заявлена вимога про відшкодування шкоди не містить чіткого визначення особи, якій вона адресована, як не містить і прохання позивача стягнути вказані кошти. При цьому, суд першої інстанції позбавлений права самостійно змінювати та/або визначати за позивача формулювання позовних вимог (тобто фактично, предмет позову).

Крім того, суд зазначає, що вимога позивача про зобов'язання Державної казначейської служби України здійснити безспірне списання коштів державного бюджету України в розмірі 925 129,16 грн. - є передчасно заявленою, та такою, що стосується порядку виконання рішення суду

Щодо суті спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов наступних висновків.

Позивачем визначено розмір заподіяної майнової шкоди, виходячи з обсягу вилучених у нього алкогольних напоїв, а реальність заподіяної шкоди обґрунтовувалась неможливістю їх повернення в повному обсязі, і на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» позивачем зроблено відповідних розрахунок, виходячи з розрахунку 1 літра 100%-го спирту та міцність вилученого товару 40%. При цьому, матеріали справи не містять відомостей, що міцність вилученої продукції складає саме 40%, а відтак, обгрунтованість наданого позивачем розрахунку - не підтверджена належними, допустимими та достатніми доказами.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували знищення, пошкодження, або не можливість повернення відповідачами позивачу вилученої у нього алкогольної продукції. При цьому, суд зазначає, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.09.2012 провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 164-5 КУпАП - закрито в зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164-5 КУпАП, а також вирішено повернути ОСОБА_6 вилучені алкогольні напої, в складському приміщенні ТОВ «Аскор-Україна» в загальній кількості 13 233 пляшок ємністю по 0,5 л. та 0,7 л., які зберігаються у ДПС в Тернопільській області. Вказана постанова є чинною. Проте, відомостей про пред'явлення її до примусового виконання у визначеному законом порядку в частині повернення майна, і відповідно, неможливості такого виконання органом виконання судових рішень з підстав знищення та/або втрати продукції фіскальним органом - позивачем також не подано.

З огляду на викладене, оцінивши усі доводи сторін, перевіривши обставини справи в сукупності з наявними у справі доказами, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає повністю.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

В момент звернення позивача з відповідним позовом у травні 2017 року, п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення) було передбачено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Аскор-Україна» - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 20.02.2018.

Суддя Т.Ю. Трофименко