Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2018 р. м. Житомир Справа № 906/1138/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А.

при секретарі: Сидорчук О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Білий В.Л., довіреність №3089/11-15 від 31.10.17,

від відповідача: Сидор Ю.Б., фізична особа-підприємець;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Житомирській області (м.Житомир)

до Фізичної особи-підприємця Сидора Юрія Богдановича (АДРЕСА_1)

про стягнення 102153,85грн,

з перервою в судовому засіданні з 05.02.18 до 20.02.18 згідно із ст.216 ГПК України.

Державна екологічна інспекція у Житомирській області звернулася до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача шкоди у розмірі 102153,85грн, заподіяної державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що в результаті проведеної перевірки державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища встановлено, що відповідач здійснив самовільне зайняття земельної ділянки водного фонду (став) площею 9,7093га в с.Семенівка Бердичівського району Житомирської області та здійснив скид води з поверхневої водойми за відсутності дозволу не спеціальне водокористування, що є порушенням вимог Земельного кодексу України, Водного кодексу України та підставою для відшкодування збитків, заподіяних державі.

05.02.18 відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №274/5737/16-а за позовом Сидора Ю.Б. до Державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Житомирської області Ясінського В.В. про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Вказане клопотання мотивоване тим, що накладене інспектором адміністративне стягнення не відповідає фактичних обставинам справи, а постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Вважає, що рішення суду в адміністративній справі матиме преюдиціальне значення для вирішення даної справи.

Розглянувши клопотання відповідача від 05.02.18 про зупинення провадження у справі, суд відхилив його як необґрунтоване, оскільки зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду в даній справі.

В призначене підготовче засідання з'явились представники сторін.

20.02.18 судом проведено підготовче засідання, за наслідками якого сторони відповідно до ч.6 ст.183 ГПК України погодились із закінченням підготовчого судового засідання по справі №906/1138/17 та переходом до розгляду справи по суті у судовому засіданні 20.02.18 (а.с.135).

Під час розгляду справи по суті представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.131-134).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 31.10.16 державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Житомирської області Ясінським В.В. та Іваницьким В.В. проведено обстеження земель водного фонду та водного об'єкту на території Івановецької сільської ради, який розташований в с.Семенівка на предмет законності використання зазначеного водного об'єкту та дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони водних і земельних ресурсів.

За результатами обстеження складено відповідний акт від 31.10.16 (а.с.10), в якому зазначено, що ФОП Сидор Ю.Б. здійснив самовільне зайняття земельної ділянки водного фонду (став) площею 9,7093 га в с.Семенівка Бердичівського району, чим порушив ст.ст.125,126 Земельного кодексу України та здійснив скид води з поверхневої водойми в с. Семенівка Бердичівського району в басейн річки Гнилопять за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, порушивши вимоги ст.48,49 Водного Кодексу України.

07.11.16 державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Ясінським В.В. складено протокол №000016 про адміністративне правопорушення та винесено постанову №000916 про застосування до ФОП Сидора Ю.Б. адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00грн. (а.с.18-19). Адміністративний штраф відповідачем сплачено в повному обсязі.

Позивачем обраховано завдані державі збитки відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 20.07.2009 №389 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 №767/16783), розрахований загальний розмір збитків внаслідок використання водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, який становить 1449,96грн та Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України №963 від 25.07.2007, розрахований загальний розмір збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки водного фонду Іванковецької сільської ради Бердичівського району (в межах населеного пункту) в сумі 100703,89грн (а.с.22, 24).

Таким чином, позивач вважає, що загальна сума завданих державі збитків внаслідок порушення природоохоронного законодавства становить 102153,85грн (100703,89грн + 1449,96грн).

Позивачем на адресу відповідача направлені претензії №74-4/3 та №75-5/3 про відшкодування заподіяних державі збитків, які залишені відповідачем без відповіді та задоволення (а.с.21,23), в зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до суду про примусове стягнення збитків.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд визнає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Відповідно до ст.ст. 13, 14 Конституції України, земля її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси є об'єктами права власності Українського народу. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст.ст. 46, 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" збитки, грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, стягуються по місцевих бюджетів, при яких створено фонди охорони довкілля, і спрямовуються па виконання робіт по відтворенню, підтриманню цих ресурсів у належному стані.

Згідно ст.69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода/збитки, заподіяна навколишньому природному середовищу внаслідок протиправних дій відповідача, в т.ч. порушенням законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному об'ємі.

Відповідно до ст.16 Конституції України, забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України є обов'язком держави.

Державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають природні ресурси, які залучені в господарській обіг, так і невикористані в народному господарстві в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ) ландшафти та інші природні комплексі є (ст.5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних питаннях, що виникають в галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів є Міністерство екології та природних ресурсів України та його органи на місцях, а саме Державна екологічна інспекція у Житомирській області, яка в межах своїх повноважень забезпечує реалізацію державної політики в галузі охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання природних ресурсів, поводження з відходами, забезпечення екологічної та у межах своєї компетенції радіаційної безпеки па території області.

Судом встановлено, що 03.08.12 між ФОП Сидор Ю.Б. (орендар, відповідач) та Бердичівською РДА (орендодавець) укладено договір оренди водного об'єкта загальнодержавної власності, за умовами якого орендодавець надає на підставі розпорядження голови Бердичівської РДА від 01.08.12 №385, та відповідно до ст.51 Водного кодексу України, постанови КМУ від 13.05.96 №502 "Про затвердження порядку користування землями водного фонду", а орендар приймає в строкове платне користування водний об'єкт загальнодержавної власності, який знаходиться на території Іванковецької сільської ради, за межами населених пунктів (басейн річки Гнилопять) орієнтовною площею 9,7093га, об'ємом 113,25тис. м.куб, на якому розташовані гідротехнічні споруди (гребля - насипна, земляна, ширина - 6м, висота - 5м, довжина 120м, ширина проїжджої частини - 4м, водопропускна споруда - шандорного типу, матеріал (бетон, метал), шириною - 12м., висота шахти - 3м, довжина під греблею - 6м.) для риборозведення. Об'єкт оренди є державною власністю і надбанням її громади, які мають до них вільний доступ для купання, напування худоби, розведення водоплавної птиці (а.с.12-13).

На підставі акту приймання-передачі від 03.08.12 орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування строком на 5 років вищевказаний водний об'єкт (а.с.13 на звороті).

20.11.12 ФОП Сидором Ю.Б в Державному управлінні охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області отримано дозвіл на спеціальне водокористування №1287-Ж. Термін дії дозволу з 20.11.12 по 20.11.17 (а.с.70-73).

Рішенням Іванковецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області №235 від 03.01.13, розглянувши заяву ФОП Сидора Ю.Б., викопіювання з планово-графічних матеріалів, рішення Іванковецької сільської ради та врахувавши дозвіл на спеціальне водокористування, відповідачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду із земель запасу водного фонду Іванковецької сільської ради, в межах населеного пункту, орієнтовною площею 14,5 га для спеціального водокористування (а.с.14).

На виконання рішення Іванковецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області №235 від 03.01.13 відповідачем розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ФОП Сидору Ю.Б. (код 10.01 - Для експлуатації та догляду за водними об'єктами) загальною площею 11,9623га, із земель водного фонду с.Семенівка, Іванковецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області.

За вказаних обставин, матеріалами справи підтверджено, що суб'єкт господарювання вживав необхідних заходів, спрямованих на оформлення свого права землекористування.

Крім того, відповідачем представлено суду Науково-біологічне обґрунтування експлуатації ставу, розташованого межах с.Семенівка, Іванковецької сільської ради, Бердичівського району, Житомирської області, погоджене Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області та Управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Житомирській області, яке було розроблено з метою його рибогосподарської експлуатації (Оригінал Науково-біологічного обґрунтування від 09.04.13 оглянуто в судовому засіданні 20.02.18 судом та представником позивача) (а.с.108-110).

Статтею 1 Закону України "Про аквакультуру" визначено, що науково-біологічне обґрунтування - документ, що містить обґрунтування тих чи інших заходів, які стосуються водних біоресурсів та/або середовища їх існування, на підставі аналізу наукових, науково-практичних, статистичних та інших даних; суб'єкти аквакультури - юридичні чи фізичні особи, які здійснюють рибогосподарську діяльність у сфері аквакультури відповідно до цього Закону.

Таким чином, ФОП Сидор Ю.Б. є суб'єктом аквакультури та користувачем водних біоресурсів ставу, розташованого в межах с.Семенівка, Іванковецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, серед іншого, на підставі Науково-біологічного обґрунтування експлуатації даної водойми.

Відповідно до ст.1 Водного кодексу України ставок - це штучно створена водойма місткістю не більше 1 млн. кубічних метрів води.

Статтею 76 Водного кодексу України врегульований порядок експлуатації водогосподарських систем, який полягає в тому, що робота водогосподарських систем (водосховищ, каналів та інших зв'язаних між собою водних об'єктів) регулюється шляхом встановлення відповідних режимів для кожного водного об'єкта системи з урахуванням прогнозу водності. Режим роботи цих систем встановлюється водогосподарськими огарками на підставі правил експлуатації водних об'єктів з урахуванням екологічних вимог та інтересів всіх водокористувачів.

Статтею 78 Водного кодексу України передбачено, що всі підприємства, установи та організації, які експлуатують водопідпірні, водопропускні, водозахисні або водозабірні споруди водогосподарських систем, зобов'язані дотримувати встановлених режимів роботи та правил експлуатації.

Як встановлено судом, ФОП Сидор Ю.Б. на земельній ділянці водного фонду та водному об'єкті в межах с.Семенівка, Бердичівського району Житомирської області проводить господарську діяльність та фактично його використовує.

12.10.16 сільський голова Іванковецької сільської ради звернувся до Бердичівської РДА з листом, в якому просив утворити комісію для обстеження гідроспоруди, яка потребує ремонту та знаходиться в с.Семенівка, вул.Шкільна (а.с.68)

17.10.16 комісія у складі: заступника голови Бердичівської райдержадміністрації Димидюк Л.В., начальника відділу житлово-комунального господарства, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Бердичівської райдержадміністрації Мельничук М.В., в.о. заступника начальника Бердичівського МУВГ Зінкевича Р.В., провідного фахівці Бердичівського МРВ ДСНС Охрімця О.І., голови Іванковецької сільської ради Шеретуна М.М., в присутності орендаря водного об'єкта ФОП Сидора Ю.Б., провела обстеження гідротехнічних споруд водойми площею водного дзеркала 9,7093га в с.Семенівка та встановила ряд недоліків споруд водойми, з метою попередження виникнення надзвичайних ситуацій пов'язаних із шкідливою дією вод в разі подальшої деформації конструктивних елементів гідротехнічних споруд запропонувала орендарю водойми ФОП Сидору Ю.Б. терміново вжити заходів для усунення виявлених недоліків, зокрема:

- виконати роботи по заміні ушкодженої засувки новою, з відновлення буто-бетонної вкладки водопропускної галереї та укріплення укосу нижнього б'єфу греблі над водопропускною галереєю;

- звернутись за отриманням режиму роботи водойми до сектору у Житомирській області Держводагентства України для спрацювання води орієнтовним об'ємом 63,0 тис. м.куб;

- розробити проектно-кошторисну документацію щодо проведення вказаних вище ремонтних робіт;

- створити аварійний запас матеріалів на випадок виникнення надзвичайних ситуацій.

З матеріалів справи вбачається, що орендар невідкладно звернувся до Сектору у Житомирській області Державного агентства водних ресурсів України та 20.10.16 отримав режим роботи водойми на 2016 рік, яким з метою виконання ремонтних робіт на гідротехнічній споруді водойми було дозволено ФОП Сидору Ю.Б. скид води, об'ємом 63тис. куб м., в період з 22.10.16 по 12.11.16 (а.с.17).

31.10.16 відповідачем було здійснено скид води з поверхневої водойми в с.Семенівка Бердичівського району в басейн р.Гнилопять, на підставі встановлених на відповідний термін дозвільних документів.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що ФОП Сидором Ю.Б. було отримано відповідні погодження на здійснення скиду води об'ємом 63 тис. куб.м. на орендованому об'єкті у період з 22.10.16 по 12.11.16.

Підставою для відшкодування збитків у сумі 1449,96грн позивач вказує здійснення ФОП Сидором Ю.Б. скиду води з поверхневої водойми в с.Семенівка, Бердичівського району за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

Статтями 46-48 ВК України передбачено два види водовикористання - загальне та спеціальне.

Відповідно до ст.47 ВК України, загальне водокористування здійснюється громадянами для задоволення їх потреб (купання, плавання на човнах, любительське і спортивне рибальство, водопій тварин, забір води з водних об'єктів без застосування споруд або технічних пристроїв та з криниць) безкоштовно, без закріплення водних об'єктів за окремими особами та без надання відповідних дозволів.

Частиною 1 ст.48 Водного кодексу України передбачено, що спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Абзацом 2 частини 3 статті 48 Водного кодексу України визначено, що не належать до спеціального водокористування скид води з водних об'єктів відповідно до встановлених для них режимів роботи для підтримання екологічних витрат у річці та з метою запобігання виникненню гідродинамічних аварій.

Відтак, скид води з водних об'єктів відповідно до встановлених для них режимів роботи для підтримання екологічних витрат у річці та з метою запобігання виникненню гідродинамічних аварій не належать до спеціального водокористування та не потребує отримання відповідного дозволу.

Разом з тим, судом встановлено, що на момент проведення перевірки у ФОП Сидора Ю.Б. був наявний дозвіл на спеціальне водокористування №1287-Ж, виданий Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області ФОП Сидору Ю.Б. Термін дії дозволу з 20.11.12 по 20.11.17 (а.с.70-72).

З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, про необґрунтованість позовних вимог Державної екологічної інспекції у Житомирській області в частині стягнення 1449,96грн збитків, заподіяних державі внаслідок використання водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, оскільки ФОП Сидор Ю.Б. довів, що здійснюючи скид води з поверхневої водойми в с.Семенівка Бердичівського району Житомирської області в басейн р.Гнилопять діяв в межах закону на підставі дозвільних документів.

Щодо стягнення шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки водного фонду в сумі 100703,89грн суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, про що зазначено вище, що відповідач на момент проведення перевірки мав Науково-біологічне обґрунтування експлуатації ставу, розташованого в межах с.Семенівка, Іванковецької сільської ради, Бердичівського району, Житомирської області, погоджене Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області та Управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Житомирській області, яке було розроблено з метою його рибогосподарської експлуатації. Також 20.11.12 відповідач отримав у Державному управлінні охорони навколишнього природного середовища в Житомирській області дозвіл на спеціальне водокористування №1287-Ж. Термін дії дозволу з 20.11.12 по 20.11.17 (а.с.70-73). Матеріалами справи також підтверджується, що відповідач вживає необхідні заходи, спрямовані на оформлення свого права землекористування.

Щодо Розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки водного фонду Іванковецької сільської ради Бердичівського району, складеного спеціалістами Державної екологічної інспекції в Житомирській області, за яким розмір заподіяної шкоди складає 100703,89грн (а.с. 22), суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Розрахунок здійснювався за формулою: Шс=Пс х Нп х Кф х Кі, де

Шс - розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, гривень;

Пс - площа самовільно зайнятої земельної ділянки, гектарів;

Нп - середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням, визначений у додатку 1, з урахуванням переліків наведених у додатках 2 і 3;

Кф - коефіцієнт функціонального використання земель, визначений у додатку 4;

Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2007 та наступні роки, що визначаються, відповідно до Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2000р. № 783.

Судом встановлено, що відповідно до Методики, додаток №4 при визначені показника Кф, застосовується коефіціент 1, а не 10, який застосовується до природних територій та об'єктів природно-заповідного фонду (природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища).

Статтею 46 Земельного кодексу України встановлено, що до земель іншого природоохоронного призначення належать земельні ділянки, в межах яких є природні об'єкти, що мають особливу наукову цінність. Межі земель іншого природоохоронного призначення закріплюються на місцевості межовими або інформаційними знаками. Порядок використання земель іншого природоохоронного призначення визначається законом.

Частиною 1 ст.58 Земельного кодексу України встановлено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Відповідно до частини 1, 2 ст.61 Земельного кодексу України, прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: а) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; б) зберігання та застосування пестицидів і добрив; в) влаштування літніх таборів для худоби; г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; ґ) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; д) миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.

Разом з тим, земельна ділянка водного фонду (став) площею 9,7093га в с.Семенівка Бердичівського району не підпадає під ознаки ані територій, ані об'єктів природно-заповідного фонду, а також не є землею природно-заповідного та іншого природо-охоронного призначення.

За вказаних обставин, оскільки позивачем в основу розрахунку збитку, завданого державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, використані невірні вихідні розрахункові дані, які не підтверджуються належними та допустимими доказами, розрахунок такої шкоди є необґрунтованим та недоведеним.

Слід зазначити, що відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина завдавача шкоди.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою, в свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Зібрані у справі докази свідчать про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами завдання відповідачем шкоди у вказаному розмірі, що виключає можливість притягнення відповідача до відповідальності у відповідності до ст. 1166 ЦК України та стягнення заявлених збитків

Згідно із ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки позивач не довів обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд відмовляє в задоволенні позову повністю.

Судовий збір у розмірі 1600,00грн покладається на позивача відповідно до п.2 ч.4 ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.123, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 01.03.18

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 3прим.:

1 - до справи;

2,3 -сторонам (рек.з повід)