ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 лютого 2018 р. Справа № 903/950/17

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Хомич О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу №903/950/17

за позовом державного підприємства "Ковельське лісове господарство", м. Ковель

до фізичної особи-підприємця Бондарця Станіслава Григоровича, м. Луцьк

про стягнення 70 066,25 грн.,

у присутності:

представника позивача: Долгоселець Я. С. (довіреність № 777 від 24.11.2017р.),

представника відповідача: ОСОБА_3-адвокат (посв. № 166 від 26.07.2011р.),

в с т а н о в и в:

18.12.2017р. позивач звернувся з позовною заявою до господарського суду Волинської області, в якій просив стягнути з фізичної особи-підприємця Бондарця Станіслава Григоровича 60 939,64 грн. з них: 32 119,83 грн. заборгованості, 119,83 грн., збитків завданих інфляцією, за період з січня 2014р. по жовтень 2017р., 2 974,03 грн. процентів річних за період з 01.01.2014р. по 31.10.2017р.

На обгрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу необробленої деревини № 36/2013-КП від 10.10.2013р. щодо повного та своєчасного розрахунку за поставлений товар.

Ухвалою суду від 22.12.2017р. підготовче засідання призначено на 11.01.2018 року на 12 год.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву від 04.01.2018р. просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив обґрунтовує тим, що частина товарно-транспортних накладних, долучених позивачем до позовної заяви, не підписані відповідачем, отже вони не є доказами в розумінні ст.ст. 73, 91 Господарського процесуального кодексу України. Зазначає, що загальна сума переданого товару становить 35 417,25 грн., а не 70 066,25 грн., як зазначено в позовній заяві, а тому із врахуванням заборгованості позивача перед відповідачем, борг фізичної особи-підприємця Бондарця С. Г. перед позивачем відсутній.

Крім того, представник відповідача у відзиві від 04.01.2018р. заявляє про пропуск позивачем позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

В клопотанні від 04.01.2018р. представник відповідача просив суд розгляд справи відкласти у зв'язку із перебуванням в іншому судовому засіданні.

В судовому засіданні 11.01.2018р. представник відповідача подав клопотання про залишення клопотання про відкладення розгляду справи без розгляду.

В судовому засіданні 11.01.2018р. згідно із ст. 183 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 07.02.2018р. до 10 год. для ознайомлення позивачем з відзивом відповідача та подачі позивачем пояснень на відзив відповідача і заяву про застосування строку позовної давності.

07.02.2018р. позивач подав заяву № 82 від 06.02.2018р. про збільшення розміру позовних вимог: просив суд стягнути із фізичної особи-підприємця Бондарця С. Г. 70 066,25 грн. заборгованості за отриману лісопродукцію згідно з договором купівлі-продажу від 10.10.2013р. № 3/2013-КП.

Зазначив, що при поданні позовної заяви помилково зазначено, що відповідач частково погасив частину заборгованості за реалізовану йому необроблену деревину відповідно до договору купівлі-продажу необробленої деревини на суму 40 000 грн.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання.

Оскільки збільшення розміру позовних вимог - це процесуальне право позивача, передбачене ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв заяву позивача № 82 від 06.02.2018р. про збільшення розміру позовних вимог, а відтак має місце нова ціна позову - 70 066,25 грн., з якої й вирішується спір.

В судовому засіданні 07.02.2018р. позивач подав заяву про відмову від позову в частині стягнення із відповідача процентів річних в розмірі 2 974,03 грн. та інфляційних втрат в розмірі 32 119,83 грн.

Суд прийняв відмову позивача від позову в частині стягнення процентів річних в розмірі 2 974,03 грн. та інфляційних втрат в розмірі 32 119,83 грн., оскільки відмова позивача від позову не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та інтересів відповідача, інших осіб.

Ухвалою суду від 07.02.2018р. провадження у справі в частині стягнення процентів річних в розмірі 2 974,03 грн. та інфляційних втрат в розмірі 32119,83 грн. було закрито.

В судовому засіданні представник відповідача подав клопотання про оголошення перерви для ознайомлення із заявою позивача про збільшення позовних вимог та підготовки відзиву.

Суд задовольнив клопотання представника відповідача про оголошення перерви в судовому засіданні.

В судовому засіданні 07.02.2018р. згідно із ст. 183 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 19.02.2018р. за клопотанням представника відповідача для ознайомлення із заявою про збільшення позовних вимог № 82 від 06.02.2018р.

В судовому засіданні 19.02.2018р. відповідач подав відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому зазначив, що позивач передав відповідачу товар згідно з товарно-транспортними накладними від 10.12.2013р. на суму 15 731,10 грн., від 11.12.2013р. на суму 9 058,50 грн., від 12.12.2013р. на суму 10 627,65 грн., а всього на загальну суму 35 417,25 грн.

Однак, зазначив, що позивачем при подачі позову пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Разом з цим звернув увагу суду на те, що товарно-транспортні накладні від 310.12.2013р. на суму 16 260 грн. від 11.12.2013р. на суму 9 318 грн., від 12.12.2013р. на суму 9 073 грн. відповідачем не підписані, тому вони не є належними доказами в розумінні ст.ст. 73, 91 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 19.02.2018р. суд ухвалив закрити підготовче провадження та керуючись ч. 6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України за письмовою згодою всіх учасників справи розпочав розгляд справи по суті, оскільки під час підготовчого судового засідання були вирішені всі питання, зазначені у частині другій статті 182 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача позову не визнав з підстав, викладених у відзиві.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 70066,25 грн. не підлягає до задоволення з огляду на таке.

10.10.2013р. між ДП "Ковельське лісове господарство" та фізичною особою-підприємцем Бондарцем С. Г. було укладено договір купівлі-продажу необробленої деревини №36/2013-КП.

Згідно з п. 1.1. договору за результатами проведення спеціалізованого аукціону із продажу ресурсів необробленої деревини заготівлі 4 кварталу 2013 року, який відбувся 14.10.2013р. продавець (позивач) передає у власність на умовах франко-нижній склад продавця пиловник сосна, а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі.

Згідно з п. 4.1. договору ціна на товар встановлена в гривнях за 1 куб м. і складає 495 грн. Загальна сума договору складає 49 500 грн.

Відповідно до п. 5.1. договору поставка товару за договором здійснюється згідно щомісячного графіку поставок, який є невід'ємною частиною даного договору на умовах франко-нижній склад продавця.

В додатку № 1 до договору сторони узгодили графік поставки деревини: за жовтень, листопад, грудень в обсягах 30, 35, 35, на суми 14 850 грн., 17 325 грн., 17 325 грн.

Відповідно до п. 7.1. договору платіж (передоплата 100% вартості) здійснюється шляхом банківського переказу коштів на розрахунковий рахунок продавця за кожну партію товару, згідно виставленого рахунку-фактури на протязі 5 календарних днів з дати пред'явлення рахунку до сплати.

Відповідно до п. 6.3. договору датою передачі товару продавцем та прийому його покупцем, тобто датою поставки вважається дата товарно-транспортної накладної.

Згідно з товарно-транспортною накладною від 10.12.2013р. відповідачу було поставлено пиловник на суму 15 731,10 грн., згідно з товарно-транспортною накладною від 11.12.2013р. на суму 9 058,50 грн., згідно з товарно-транспортною накладною від 12.12.2013р. на суму 10 627,65 грн., а всього на загальну суму 35 417,25 грн.

Ці товарно-транспортні накладні підписані та скріплені печатками фізичної особи-підприємця Бондарця С. Г., а тому є належними доказами, що підтверджують факт отримання товару відповідачем. Факту отримання товару за цими товарно-транспортними накладними представник відповідача в судовому засіданні не заперечував.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини четверта, пята статті 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач заявив про сплив строку позовної давності у відзиві від 04.01.2018р., в заяві від 04.01.2018р., у відзиві від 19.02.2018р.

Отже, у задоволенні позовної вимоги про стягнення 35 417,25 грн. заборгованості згідно з договором купівлі-продажу необробленої деревини № 36/2013-КП від 10.10.2013р. слід відмовити у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами на основі яких ведеться бухгалтерська звітність.

Статтею 9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського обліку. Згідно з цією нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; зміст та обсяг господарської операції; одиницю вимірювання господарської операції; посади осіб, за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості згідно з п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого Міністерством юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, повинні мати такі обов'язкові реквізити, як назва підприємства, установи, від імені якої складений документ, посади, прізвище і підписи осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 20.02.1998 року за № 363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, товарно-транспортна накладна - це є єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ.

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом вантажовідправник повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Вантажовідправник засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у вантажовідправника, другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику.

Довіреність № 52 від 10.12.2013р. на отримання пиломатеріалів виписана на Бондарця С. Г., однак на товарно-транспортних накладних від 13.12.2013р. на суму 9 073 грн. від 11.12.2013р. на суму 9 318 грн., від 10.12.2013 на суму 16 260 грн. підписи отримувача відсутні. Відповідач факт отримання товару за цими товарно-транспортними накладаними під час розгляду справи заперечував.

За таких обставин позивачем у встановленому законом порядку не доведено факту отримання відповідачем товару за товарно-траспортними накладними від 13.12.2013р. на суму 9 073 грн. від 11.12.2013р. на суму 9 318 грн., від 10.12.2013 на суму 16 260 грн., а всього на суму 34 651 грн. оскільки на них відсутні підписи отримувача.

Беручи до уваги викладене, у задоволенні позовної вимоги про стягнення 34 651 грн. заборгованості слід відмовити у зв'язку з недоведеністю позивачем факту передачі товару відповідачу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності із ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У зв'язку із відмовою в позові судові витрати на підставі до ст.129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 261, 267, 526, 599, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено: 22.02.2018р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя І. О. Якушева