КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2018 р. Справа№ 910/43/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є.

та представників учасників провадження у даній справі у відповідності до протоколу судового засідання від 28.02.2018

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ "Глобальна платіжна мережа"

на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.01.2018

у справі № 910/43/18 (суддя Пасько М.В)

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Глобальна платіжна мережа"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.01.2018 у справі № 910/43/18 заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Глобальна платіжна мережа" про порушення справи про банкрутство з приєднаними до неї документами повернуто без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ТОВ "Глобальна платіжна мережа" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 09.01.2018 у справі № 910/43/18 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 у справі № 910/43/18 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та призначено її розгляд на 28.02.2018.

26.02.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ПАТ «Перший інвестиційний банк» надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника.

У судовому засіданні 28.02.2018 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, ГПК України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діє з 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 8 статті 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції повертаючи без розгляду заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Глобальна платіжна мережа" про порушення справи про банкрутство на підставі ст. 15 Закону зазначив про те, що у боржника відсутнє будь-яке майно, грошові кошти, що свідчить про відсутність у майбутній процедурі банкрутства можливості у заявника (боржника) для покриття судових витрат, здійснення яких є обов'язковим для законного перебігу процедури банкрутства підприємства в судовому порядку. З огляду на викладені обставини, зазначив, що у суду відсутні правові підстави вважати подану заяву такою, що відповідає змісту вимог, зазначених у Законі.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону господарський суд не пізніше п'яти днів з дня надходження до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство повертає її та додані до неї документи без розгляду, якщо зокрема, заява не відповідає змісту вимог, зазначених у цьому Законі.

Статтею 16 Закону встановлено загальні вимоги до оформлення та змісту заяви про порушення провадження у справі про банкрутство.

Спрощена процедура банкрутства, яка передбачена ст. 95 Закону (банкрутство боржника, що ліквідується власником), випливає з процедури добровільної ліквідації юридичної особи, тобто ліквідації юридичної особи за рішенням її учасників (власників) або органу, уповноваженого на це установчими документами.

Так, імперативними приписами абз. 2 ч. 1 ст. 95 Закону встановлено, що обов'язковою передумовою для звернення до господарського суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство є дотримання боржником порядку ліквідації юридичної особи відповідно до законодавства України.

Також відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону про банкрутство, яка має універсальний характер, заява про порушення провадження у справі про банкрутство подається боржником лише за наявності майна, достатнього для покриття судових витрат.

Отже, нормами Закону про банкрутство встановлено додаткову вимогу щодо заяви боржника у разі ініціювання ним провадження у справі про власне банкрутство (у т.ч. за ст. 95 Закону про банкрутство) - обов'язкову наявність у такого заявника майна, достатнього для покриття судових витрат, пов'язаних із здійсненням провадження у справі про банкрутство. У визначенні таких витрат слід враховувати, зокрема, оплату винагороди арбітражному керуючому у мінімальному розмірі не менше ніж за дванадцять місяців його роботи, відшкодування витрат на публікацію оголошень у справі, судового збору, сплаченого кредиторами тощо. Так, враховуючи встановлений ст. 37 Закону строк ліквідаційної процедури та розмір оплати послуг ліквідатора відповідно до ст. 115 Закону, мінімальна сума судових витрат на оплату послуг арбітражного керуючого (ліквідатора) за період ліквідаційної процедури, з розрахунку двох мінімальних заробітних плат на місяць (6 400,00 грн.), становить 76800,00 грн.

Відтак, відсутність у боржника майна, достатнього для покриття судових витрат, виключає можливість здійснення судом провадження у справі про його банкрутство в силу імперативних приписів ч. 4 ст. 11 Закону.

Вказаної позиції дотримувався Вищий господарський суд України у своїх постановах від 28.10.2015 у справі № 910/7322/15-г, від 15.11.2017 у справі № 910/23792/16, від 19.02.2015 у справі № 910/24553/14, від 14.11.2017 у справі № 908/2647/16, від 04.10.2017 у справі № 915/1492/16 та інших.

Судовою колегією встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що головою ліквідаційної комісії ТОВ "Глобальна платіжна мережа" до заяви про порушення провадження у справі про банкрутство, не надано доказів наявності у боржника майна, достатнього для покриття відповідних судових витрат. Так, з заяви голови ліквідаційної комісії вбачається, що у боржника відсутнє будь-яке майно, крім грошових коштів на рахунках в розмірі 56 423,71 грн., а дебіторська заборгованість становить 1 552,05 грн. Вказані показники підтверджуються лише письмовими відомостями поданими за підписом голови ліквідаційної комісії. В матеріалах справи відсутні виписки із банківської установи про наявність у боржника зазначених коштів у розмірі 56 423,71 грн. У судовому засіданні 28.02.2018 представник апелянта не спростував вказаних обставин, не надав пояснень, з яких причин проміжний ліквідаційний баланс складений станом на 10.11.2017 та копія якого наявна в матеріалах справи, не повністю відповідає тим відомостям, які надані головою ліквідаційної комісії.

Судова колегія звертає увагу апелянта на те, що в будь-якому випадку обсягу активів боржника очевидно не достатньо для покриття судових витрат у справі про банкрутство, оскільки, лише винагорода арбітражного керуючого - ліквідатора відповідно до ст. 115 Закону складає не менше двох середньомісячних заробітних плат керівника боржника, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Отже, у разі встановлення судом відсутності майна, достатнього для покриття судових витрат, господарський суд повинен повернути заяву боржника про порушення провадження у справі про банкрутство у зв'язку з тим, що заява не відповідає вимогам, зазначеним у Законі.

Оскільки заява голови ліквідаційної комісії ТОВ "Глобальна платіжна мережа" не відповідає вимогам, визначеним Законом, суд першої інстанції законно та обґрунтовано дійшов висновку про її повернення без розгляду.

У відповідності до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи, наведені апелянтом в апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ "Глобальна платіжна мережа", зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції від 09.01.2018 у даній справі. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваної ухвали у даній справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283 ГПК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТОВ "Глобальна платіжна мережа" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду м. Києва від 09.01.2018 у справі № 910/43/18 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/43/18 направити до господарського суду м. Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови підписаний 01.03.2018.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко