ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2018 р.Справа № 922/3860/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Шаповалову О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Солфід індастрі", м. Харків
про стягнення 102451,28 грн.
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 довіреність №04/09 від 04.09.2017р.;

відповідача не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Солфід індастрі", в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 75341,77 грн., що складається з: суми боргу по орендній платі у розмірі 26618,50 грн., 3% річних у розмірі 651,63 грн., пеню у розмірі 3042,83 грн., інфляційні втрати у розмірі 1683,62 грн., суму боргу по відшкодуванню комунальних послуг у розмірі 443,30 грн., пеню за прострочення відшкодування комунальних послуг у розмірі 3822,53 грн., інфляційні за прострочення відшкодування комунальних послуг у розмірі 2577,78 грн. Також, позивач просить покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн.

14.12.2018р. відповідачем у справі наданий відзив на позовну заяву за вх.№41964, в якому відповідач проти позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити, зазначає, що згідно договору оренди, укладеному між сторонами в орендованому приміщенні був розміщений офіс директора ТОВ "Солфід Індастрі", проте температура в орендованому приміщенні не відповідала вимогам Постанови Міністерства охорони здоров'я України від 01.12.1999р. №42 за якою температура повітря в робочій зоні повинна бути у холодний період 21-23 градусів, у теплий період 22-24 градуси. Відповідач зазначає, що звертався до позивача та зазначав проте, що в зимній період температура повітря в орендованому приміщенні досягає 10 градусів. На думку відповідача відповіддю на вказане звернення позивач визнав факт низької температури повітря та зменшив нарахування послуг на опалення. Відповідач зазначив, що згідно ч.6 ст. 762 ЦК України, наймача (відповідача) має бути звільнено від плати за весь час користування приміщенням, оскільки відповідач на мав можливості використовувати орендоване приміщення.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.12.2017р. призначено справу №922/3860/17 до розгляду в порядку загального позовного провадження. Почато у справі №922/3860/17 підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 16 січня 2018 року о 14:00.

Представник позивача до господарського суду Харківської області через канцелярію 16.01.2018р. надав заяву відповідно до ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, про збільшення позовних вимог по справі в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача 102451,28 грн., у тому числі: суму боргу по орендній платі у розмірі 36648,50 грн., 3% річних у розмірі 482,73 грн., пеню за прострочення внесення орендної плати у розмірі 4306,83 грн., інфляційні втрати за період прострочення відшкодування комунальних послуг у розмірі 2433,25 грн., суму боргу по відшкодуванню комунальних послуг у розмірі 48263,80 грн., 3% річних за період прострочення відшкодування комунальних послуг у розмірі 515,57 грн., пеню за період прострочення відшкодування комунальних послуг у розмірі у розмірі 4567,91 грн., інфляційні втрати за період прострочення відшкодування комунальних послуг у розмірі 3686,01 грн.

Також, 16.01.2018р. позивачем у справі надано відповідь на відзив за вх.№1222, в якому позивач зазначив, що не погоджується із вказаними відповідачем у відзиві на позов обставинами та неможливість користування орендованим приміщенням про які зазначає відповідач не підтверджена доказами. Листом №414 від 21.09.2017р. позивачем було здійснено виняток у вигляді перерахунку за опалення, про що просив відповідач влітку 2017р. Акти виконаних робіт по оренді та комунальним послугам до вересня 2017р. з боку відповідача підписувались без зауважень. Також позивач зазначив, що орендоване приміщення знаходиться в користуванні відповідача по теперішній час та позивачу не повернуто.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.01.2018р. у справі №922/3860/17 заяву про збільшення позовних вимог позивача прийнято судом. Відкладено підготовче засідання по справі №922/3860/17 на "12" лютого 2018 р. о 11:40.

У судовому засіданні 12.02.2018р. відбулося підготовче засідання за правилами встановленими статтями 196-205 ГПК України, судом з'ясовано всі питання на стадії підготовчого провадження та згідно п.3 ч.2 ст. 185 ГПК України, постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 26.02.2017р. о 10:30.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, у відзив на позов, що наданий раніше до суду проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Таким чином, виходячи з тлумачення норми ст. 13 ГПК України суд створив сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між ТОВ "Котельні лікарняного комплексу" - орендодавець та ТОВ "СОЛФІД ІНДАСТРІ" - орендар був укладений договір про оренду майна від 19.02.2016р.

Згідно з п.1.1. цього договору, орендодавець передав орендарю нежитлове приміщення, розташоване за адресою м. Харків, вул. Плеханівська, 117, загальною площею 19,29 кв.м.

21.03.2016р. орендодавцем та орендарем був підписаний акт прийому-передачі нежитлового приміщення.

Згідно п.3.1 договору, розмір орендної плати за місяць складає 964,50 грн.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 01.11.2016р. та акту прийому-передачі 01.11.2016 р. відповідачу було додатково надано в оренду нежитлового приміщення 57,75 кв.м., загальна площа складає 77,04 кв.м.

Розмір орендної плати за місяць складав 3852,00 грн.

Відповідно до додаткової угоди №2 від 01.12.2016р. та акту прийому-передачі 01.12.2016р. відповідачу було додатково надано в оренду нежитлове приміщення 23.26 кв.м., загальна площа складає 100,30 кв.м.

Розмір орендної плати з 01.12.2016р. за місяць складає 5015,00 грн. (50 грн. за 1 кв.м).

Згідно п. 4.2 договору, орендар зобов'язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з п. 4 ст. 286 ГК України строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно п.3.2. договору, орендна плата сплачується щомісяця в порядку попередньої оплати за наступний місяць до 5 числа поточного місяця.

Позивач зазначає, що у відповідача обліковується заборгованість за період з лютого 2016 року по січень 2018 року, що складає 36648,50 грн. (нараховано 81155,74 грн., з яких сплачено 44507,24 грн.).

У звязку із простроченням платежів по орендній платі позивачем нараховано 3% річних у розмірі 482,73 грн., пеню за прострочення внесення орендної плати у розмірі 4306,83 грн., інфляційні втрати за період прострочення відшкодування комунальних послуг у розмірі 2433,25 грн., суму боргу по відшкодуванню комунальних послуг у розмірі 48263,80 грн., 3% річних за період прострочення відшкодування комунальних послуг у розмірі 515,57 грн., пеню за період прострочення відшкодування комунальних послуг у розмірі у розмірі 4567,91 грн., інфляційні втрати за період прострочення відшкодування комунальних послуг у розмірі 3686,01 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.3 ст. 285 ГК України орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору про оренду, згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк, а наймач в свою чергу сплачує орендну плату за користування майном.

Орендар (відповідач) свої обов'язки по сплаті орендної плати не виконував належним чином, перерахування орендної плати за користування переданим приміщенням здійснював помилково та несвоєчасно, в результаті чого у нього виникла заборгованість.

Заперечення відповідача щодо неможливості користування орендованим майном та звільнення його від сплати орендної плати згідно ч.6 ст. 762 ЦК України, судом не приймаються з огляду на наступне.

Згідно ч.6 ст. 762 ЦК України встановлено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Приписами статей 73, 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідач у справі зазначає про лист від 13.07.2017р. із проханням вирішити проблеми з опаленням, проте не зазначає про неможливість використання орендованого приміщення.

На вказаний лист позивачем надано відповідь: лист №414 від 21.09.2017р. в якому позивач зазначив, що як виняток здійснить перерахунок за опалення.

Матеріали справи свідчать, що всі акти виконаних робіт по оренді та комунальним послугам за період з лютого 2016р. по вересень 2017р. підписані з боку відповідача без зауважень, що свідчить про відсутність з боку відповідача (орендаря) щодо умов наданих в орендованому приміщенні в тому числі й опалення.

Згідно п. 4.9 договору всі витрати орендодавця, пов'язані з утриманням майна експлуатаційні витрати) включаючи використання електроенергії, водокористування, забезпечення теплом відшкодовуються орендодавцю орендарем окремо на підставі обґрунтованих рахунків орендодавця (розрахунків фактичних витрат) а також у випадку встановлення орендарем лічильників - на підставі їх показників.

Обов'язок отримувати рахунки згідно умов договору покладається на орендаря з 5 по 15 число кожного місяця. При відсутності мотивованих заперечень на протязі 15 днів після закінчення календарного місяця розмір відшкодування витрат вважається погодженим з боку орендаря.

Заперечень від орендаря до позивача не надходило, відповідачем такі заперечення до суду не надано, а відповідно й акти виконаних робіт за жовтень - грудень 2017р. та розмір відшкодування комунальних послуг вважаються узгодженими згідно п.4.9.договору, що укладений між сторонами.

Орендарем (відповідачем) не надано до суду звернень до орендодавця (позивача) із претензіями щодо стану приміщень та неможливістю користування приміщеннями.

Згідно ч.2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Проте, приміщення, що орендоване відповідачем у справі на час розгляду справи не повернутий та договір оренди, що укладений між сторонами є діючим, а отже наявне зобов'язання відповідача по оплаті за користування майном.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині стягнення коштів в сумі: 36648,50 грн. (сума основного боргу за період з лютого 2016р. по січень 2018р.), 48263,80 грн. (сума боргу по відшкодуванню комунальних послуг за вищевказаний період) правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Окрім того, позивач просить суд стягнути на його користь 3% річних у розмірі 482,73 грн., пеню за прострочення внесення орендної плати у розмірі 4306,83 грн., інфляційні втрати за період прострочення відшкодування комунальних послуг у розмірі 2433,25 грн., , 3% річних за період прострочення відшкодування комунальних послуг у розмірі 515,57 грн., пеню за період прострочення відшкодування комунальних послуг у розмірі у розмірі 4567,91 грн., інфляційні втрати за період прострочення відшкодування комунальних послуг у розмірі 3686,01 грн.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.8.1. договору, за несвоєчасне внесення орендної плати та строку оплати комунальних послуг орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення, від розміру заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних, суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Судовий збір у розмірі 1600,00 грн. із врахуванням ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 29, 42, 86, 91, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Солфід індастрі" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 117, офіс 3, , п/р 4100 в ПАТ «УКРСИББАНК» м. Харків, МФО 351005) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, м. Харків, вул. Балакірєва, 3, , р/р 82 в філії ХОУ АТ «ОЩАДБАНК», м. Харків, МФО 351823) заборгованість у розмірі 102451,28 грн., у тому числі: суму боргу по орендній платі у розмірі 36648,50 грн., 3% річних у розмірі 482,73 грн., пеню за прострочення внесення орендної плати у розмірі 4306,83 грн., інфляційні втрати за період прострочення відшкодування комунальних послуг у розмірі 2433,25 грн., суму боргу по відшкодуванню комунальних послуг у розмірі 48263,80 грн., 3% річних за період прострочення відшкодування комунальних послуг у розмірі 515,57 грн., пеню за період прострочення відшкодування комунальних послуг у розмірі у розмірі 4567,91 грн., інфляційні втрати за період прострочення відшкодування комунальних послуг у розмірі 3686,01 грн. та судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Згідно зі ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області.

Повне рішення складено 02.03.2018 р.

Суддя ОСОБА_2