РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
27.02.2018Справа № 910/333/18

Господарський суд міста Києва у складі: судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Жук В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи №910/333/18
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АБІТ-ТЕКС
до Міністерства оборони України
про стягнення 8 866 200,00 грн.

Представники сторін:
від позивача: Литвин В.В. за довіреністю № 5 від 04.01.2018;
від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю АБІТ-ТЕКС (далі-позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач) про стягнення 8 866 200,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, на виконання умов договору №286/3/17/158 від 22.06.2017, поставив відповідачу, визначений договором товар, проте відповідач взяті на себе зобов`язання за договором в частині здійснення розрахунків за поставлений товар не виконав, у зв`язку з чим виникла, заявлена до стягнення, заборгованість.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.01.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/333/18, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.02.2018.
06.02.2018 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з підстав того, що документи, які підтверджують постачання товару надані позивачем Міністерству оборони України після закінчення 2017 бюджетного року, а тому були відсутні підстави для реєстрації цих бюджетних зобов`язань. В свою чергу, приписами ч.12 ст.23 Бюджетного кодексу України, визначено, що усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду. Відтак, оскільки підтверджуючі документи, які могли б стати підставою для оплати, зареєстровані Міністерством оборони України лише у 2018 році, вони правомірно залишені відповідачем без реалізації, про що повідомлений позивач листом від 04.01.2018 року №286/6/59.
12.02.2018 позивач, через відділ діловодства Господарського суду міста Києва, подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що документи, які підтверджують факт поставки та є необхідними і достатніми для здійснення оплати надані та прийняті відповідачем разом із супровідним листом 26.12.2017, в той час як, бюджетний період становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Також позивач зауважує на тому, що відсутність бюджетних коштів (бюджетного фінансування) не є підставою для звільнення відповідача від виконання свого зобов`язання за договором.
Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.02.2018, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.02.2018.
Відповідач в судове засідання 27.02.2018 не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи по суті був повідомлений належним чином, про що свідчить протокол судового засідання від 13.02.2018 та відмітка представника відповідача на звороті ухвали про призначення справи на 27.02.2018 для розгляду по суті.
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відтак, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про судове засідання для розгляду справи по суті і не повідомив суду про причини неявки, суд на місці постановив розгляд справи по суті проводити за його відсутності.
У судовому засіданні 27.02.2018 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
У судовому засіданні 27.02.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -
ВСТАНОВИВ:

22.06.2017 року між Міністерством оборони України (далі замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АБІТ-ТЕКС» (далі постачальник, позивач), відповідно до рішення тендерного комітету замовника (протокол від 26.05.2017 №75/199/11) укладено договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/17/158, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується у 2017 році поставити замовнику індивідуальне обмундирування військова уніформа 35811300-5 (Куртка вітровологозахисна зимова (вид 1)) у загальній кількості 10000 штук, у строки: до 20.07.2017 року 5000 шт. та до 30.09.2017 року 5000 шт., а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни) вказані в договорі (п. п. 1.1, 1.2 договору).
Загальна вартість за договором становить 17 732 400,00 грн (п.1.2 договору).
Місцем поставки товару є об`єднанні центри забезпечення Тилу Збройних Сил України згідно з рознарядкою та ростовкою Міністерства оборони України, які є невід`ємною частиною договору, з обов`язковим дотриманням передбачених ними вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів Замовника та черговості відвантажень (п.6.2 договору).
02.10.2017 року сторони підписали додаткову угоду №2 до договору, якою продовжили строки постачання: до 15.09.2017 року (включно) та до 26.11.2017 року (включно). При цьому, додатком №1 до даної додаткової угоди підписано рознарядку Міністерства оборони України за умовами якої товар повинен бути поставлений філії в/ч НОМЕР_1 в м. Хмельницький по вул. Чорновола, 39 у визначені додатковою угодою строки та кількості.
За умовами п. 3.7 договору приймання товару оформляється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений представником Замовника. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару за якістю та направляється Замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою.
Датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника (п. 6.3 договору).
В свою чергу, розрахунки за фактично поставлений товар, відповідно до п.п. 5.1, 5.2 договору, проводяться протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розкладом, то про це зазначається у рахунку-фактурі), з додаванням акту приймального контролю якості товару, на якому повинен бути оригінал підпису одержувача замовника, засвідчений мастичною печаткою, який підтверджує одержання товару; видаткової накладної постачальника та повідомлення-підтвердження.
Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.03.2018, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення (п. 11.1 договору, в редакції додатковою угодою №3 від 13.11.2017 року).
Як встановлено судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів, на виконання умов даного договору, позивач на підставі рознарядки Міністерства оборони України поставив відповідачу, за визначеним ним місцем, 5000 шт. узгодженого товару на загальну суму 8 866 200,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №91 від 01.12.2017 (печатка про отримання 08.12.2017), актом приймального контролю якості №1 від 01.12.2017 (печатка про отримання 08.12.2017) та повідомленням-підтвердженням №136 від 08.12.2017 отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, закуплених Міністерством оборони України в централізованому порядку, які підписані уповноваженими особами сторін без заперечень та скріплені печатками.
При цьому, позивач, на виконання п.п. 5.1, 5.2 договору, супровідним листом №71-12/17 від 26.12.2017 надав відповідачу для своєчасного розрахунку за поставлений товар рахунок-фактуру №66 від 01.12.2017 на суму 8 866 200 грн, який підписаний керівником постачальника, з застереженням в ньому про відсутність в штатному розписі посади головного бухгалтера, видаткову накладну №91, акт приймального контролю (якості) товару №1 та повідомлення підтвердження №136.
Про виконання позивачем своїх зобов`язань за договором поставки №286/3/17/158, свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо поставки визначених товарів.
Втім, відповідач оплату поставленого товару, на підставі виставленого позивачем рахунку-фактури №66 від 01.12.2017, не здійснив, повернувши платіжні документи на оплату товару без виконання листом №286/6/59 від 04.01.2018 року, з підстав того, що вони були надані позивачем після 12-00 години 26.12.2017 року.
Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання, в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Пунктом 5.1 договору сторони визначили, що розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі).
Судом встановлено, що позивач, на виконання п. 5.1 договору, супровідним листом №71-12/17 від 26.12.2017 року надав відповідачу належним чином оформлений рахунок- фактуру №66 на суму 8 866 200 грн, а отже у відповідача виник обов`язок оплатити отриманий за договором товар.
При цьому, суд не приймає до уваги умову п. 5.1 договору про те, що оплата за поставлений товар відбувається за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України, оскільки наведена умова з урахуванням приписів статей 251, 252 Цивільного кодексу України не є подією, яка має неминуче настати зі спливом певного періоду, а тому не може бути відкладальною умовою та не створює для сторін цивільних прав та обов`язків щодо визначення іншого строку оплати ніж визначено договором - 30 банківських днів з дня надання рахунку.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
При цьому, п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки позивачем відповідачу узгодженого товару на суму 8 866 200,00 грн. та факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної оплати отриманого товару на підставі виставленого позивачем рахунку, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які досліджені в судовому засіданні та відповідають вимогам ст. ст. 76-79 ГПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.
Відповідач же під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.
При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про відсутність підстав для оплати через неможливість реєстрації фінансових зобов`язань, які не передбачені в поточному році, в органах державної казначейської служби України, оскільки відсутність бюджетних асигнувань на цілі договору в поточному році не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, про що вказано в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004 та у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005.
Обов`язок відповідача сплатити суму боргу, додатково обґрунтовується і тим, що згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Відповідач, як юридична особа, самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями за договором, і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, в тому числі і органів державного казначейства.
Між сторонами виникли господарські відносини, а приписи Господарського кодексу України не передбачають привілейованого становища суб`єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету.
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 202, 232, 233, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, суд-
В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю АБІТ-ТЕКС до Міністерства оборони України про стягнення 8 866 200,00 грн. задовольнити повністю.
2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд.6, ідентифікаційний код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АБІТ-ТЕКС (01103, м. Київ, бульвар Дружби Народів, буд. 28-А, н/п 6, оф.1, ідентифікаційний код 39830791) заборгованість в розмірі 8866200 (вісім мільйонів вісімсот шістдесят шість тисяч двісті) грн. 00 коп. та 132993 (сто тридцять дві тисячі дев`ятсот дев`яносто три) грн. 00 коп. судового збору.
3. Видати відповідний наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 05.03.2018.

Суддя Т.В.Васильченко