Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 910/260/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М;

представники сторін:

позивача - Слуценко Р.П.

відповідача - Лесик М.А.

третіх осіб - не з'явились

учасники справи:

позивач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області,

відповідач - Державне агентство автомобільних доріг України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - відкрите акціонерне товариство "Літос",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство інфраструктури України,

заявник скарги - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області,

розглянувши касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області,

на постанову Київського апеляційного господарського суду

від 11.09.2017

у складі колегії суддів: Сухового В.Г. (головуючого), Чорної Л.В., Хрипуна О.О.

у справі № 910/260/17

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області

до Державного агентства автомобільних доріг України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - відкритого акціонерного товариства "Літос"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерства інфраструктури України

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (далі - позивач) звернулося в Господарський суд міста Києва з позовом до Державного агентства автомобільних доріг України (далі - відповідач) про зобов'язання прийняти до сфери свого управління державне майно - цілісний майновий комплекс ,,Кам'янодробильний цех", що знаходиться за адресою: Донецька область, Старобешевський район, село Раздольне, за актом приймання-передачі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.01.2017 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Міністерство інфраструктури України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.03.2017 у справі № 910/260/17 позов задоволено повністю. Зобов'язано Державне агентство автомобільних доріг України прийняти до сфери свого управління державне майно - цілісний майновий комплекс ,,Кам'янодробильний цех", що знаходиться за адресою: Донецька область, Старобешевський район, село Раздольне, за актом приймання-передачі протягом тридцяти днів відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 27 Закону України ,,Про оренду державного та комунального майна". Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 апеляційну скаргу Державного агентства автомобільних доріг України задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2017 у справі № 910/260/17 скасовано, прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 року у справі №910/260/17, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області звернулось з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 та залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2017.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2018 у справі №910/260/17 визначено колегію суддів у складі: Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.01.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області на постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 у справі № 910/260/17.

Вказана скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції при вирішенні спору невірно застосовано приписи статті 27 Закону України ,,Про оренду державного та комунального майна", порушено вимоги статті 34 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, та в порушення вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, не забезпечено повного, об'єктивного та всебічного розгляду справи.

Відповідач у своєму відзиві зазначив, що касаційна скарга є необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Представник скаржника - Слуценко Р.П.. в судовому засіданні 14.02.2018 підтримав касаційну скаргу з підстав викладених в ній.

Представник відповідача - Лесик М.А. в судовому засіданні 14.02.2018 проти задоволення касаційної скарги заперечив з підстав викладених у відзиві на скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи встановлено наступне.

01.07.1997 між Донецьким регіональним відділенням Фонду державного майна України (орендодавець) - на даний час Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, та Відкритим акціонерним товариством ,,Літос" (орендар) було укладено договір оренди державного майна №207/97 (далі - договір), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування цілісний майновий комплекс державного підприємства (структурного підрозділу) ,,Кам'янодробильний цех" в селі Роздольне, склад та вартість якого визначена у відповідності з актом оцінки та передавальним балансом вказаного підприємства, складеним станом на 01.06.1997 та вартість якого складає 1 286 683 грн.

Пунктом 10.1 договору встановлено, що останній діє з 01.07.1997 до 01.07.2002. В подальшому сторонами договору неодноразово підписувались додаткові угоди, якими вносилися зміни в частині строку його дії.

25.06.2004 між орендодавцем та орендарем було підписано договір №1 про внесення змін до договору оренди №207/1997 від 01.07.1997, в якому сторони дійшли згоди продовжити термін дії договору оренди до 01.07.2009.

Строк дії договору оренди державного майна №207/97 від 01.07.1997 закінчився 01.07.2009 та сторонами продовжений не був.

Зазначені обставини встановлені рішенням господарського суду Донецької області від 17.12.2009 у справі №2/210пд за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до відкритого акціонерного товариства ,,Літос" про розірвання договору та зобов'язання повернути майно та в силу статті 35 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, не потребують доказування.

Даним рішенням зобов'язано відкрите акціонерне товариство ,,Літос" протягом п'ятдесяти семи днів з першого числа місяця, від дня набрання рішенням законної сили повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Донецькій області орендоване майно - цілісний майновий комплекс ,,Кам'янодробильний цех", розташований у селі Роздольне Старобешевського району, за актом приймання-передачі, відповідно до порядку повернення цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом ФДМУ від 07.08.1997 № 847.

Вказане рішення господарського суду Донецької області від 17.12.2010 у справі №2/210пд залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09.03.2010.

За умовами пункту 5.7 договору (в редакції додаткової угоди №2 від 27.08.2002) орендар зобов'язаний при припиненні договору повернути орендодавцеві або юридичній особі, вказаній орендодавцем, орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу.

Також, судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області від 25.04.2012 №00963 створено інвентаризаційну комісію та спільну комісію по розмежуванню та оцінці майна - цілісного майнового комплексу ,,Кам'янодробильний цех".

За результатами проведеної інвентаризації у складі ЦМК ,,Кам'янодробильний цех" встановлено нестачу основних засобів у кількості 6 одиниць первісною вартістю 1 343 800,37 грн., а залишковою вартістю 163 762,84 грн, в тому числі 2 одиниці колісних транспортних засобів первісною вартістю 1 134 073,02 грн та залишковою вартістю 150 730,07 грн.

Результати інвентаризації узагальнені зведеним актом та направлені листом від 13.07.2012 за №11-06-02-06481 на адресу Державного агентства автомобільних доріг України. В свою чергу, листом від 26.07.2012 за №3/10-1-4-1016/10 Державне агентство автомобільних доріг України надіслало на адресу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області погоджений зведений акт інвентаризації.

Відповідно до акта оцінки збитків від 28.02.2013, які завдані державі, загальна сума збитків внаслідок розкрадання, нестачі, знищення (псування) державного майна цілісного майнового комплексу ,,Кам'янодробильний цех", які необхідно компенсувати державному бюджету шляхом перерахування коштів склала 426 368,48 грн.

Листом від 21.03.2013 за №11-06-02-03209 позивач направив на адресу відповідача акт оцінки збитків та просив у найкоротший термін розглянути питання щодо прийняття по факту державного майна, яке залишилось, та визначити підприємство, на баланс якого буде передане вказане майно.

В подальшому, постановою господарського суду Донецької області від 13.06.2013 у справі №27/10Б відкрите акціонерне товариство ,,Літос" було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру по справі.

В межах справи про банкрутство Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області було визнано кредитором боржника - відкритого акціонерного товариства ,,Літос". При цьому, арбітражний керуючий повідомив позивача про нестачу у відкритого акціонерного товариства ,,Літос" 55 одиниць основних засобів загальною вартістю 759 273,54 грн.

Позивач листами від 31.07.2013 та 19.09.2013 звертався до Державного агентства автомобільних доріг України з проханням вирішити питання стосовно прийняття по факту державного майна, яке залишилось, та визначити підприємство, на баланс якого буде передано вказане майно.

Державне агентство автомобільних доріг України у адресованому позивачу листі від 25.09.2013 за №6127/2/10.1-4-1644/10 зазначило, що позивачем не надано акт приймання-передання майна із оренди та не підтверджено факт повернення державного майна. У вказаному листі відповідач зазначив, що для прийняття подальшого рішення відносно розпорядженням державним майном, яке перебувало в оренді, необхідно здійснити процедуру повернення майна орендодавцю, а також вказав, що Державні підприємства промислової діяльності у сфері управління Укравтодору відсутні і передача державного майна до статутного капіталу господарського товариства (ПАТ ,,ДАК ,,Автомобільні дороги України") діючим законодавством не передбачена. Крім того, зазначеним листом Державне агентство автомобільних доріг України запропоновано позивачу прийняти рішення щодо приватизації цього майна у порядку, визначеному чинним законодавством.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначав, що до укладення вищевказаного договору оренди повноваження з управління майном - цілісним майновим комплексом ,,Кам'янодробильний цех", що знаходиться за адресою: Донецька область, Старобешевський район, село Раздольне, здійснювала Українська державна корпорація по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних шляхів ,,Укравтодор", правонаступником якої є відповідач - Державне агентство автомобільних доріг України. За твердженням позивача, він неодноразово звертався до відповідача з вимогою прийняти відповідний об'єкт оренди у своє управління, однак в порушення вимог статті 19 Конституції України, частини 3 статті 27 Закону України ,,Про оренду державного та комунального майна", пункту 4.30 Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №456/2011, пункту 10.13 Положення про Державне агентство автомобільних доріг України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №439, відповідач від прийняття майна ухиляється.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав про те, що у справі відсутні докази фактичного повернення спірного майна на баланс Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області. Також відповідач посилається на організаційні та структурні зміни, що відбулися у дорожньому господарстві України від часу укладення договору оренди, внаслідок яких до сфери управління Державного агентства не відносяться державні підприємства промислової діяльності, на баланс яких можна було б передати майновий комплекс, а для того, щоб передати цей комплекс до статутного капіталу суб'єкта господарювання - ВАТ ,,Державна акціонерна компанія ,,Автомобільні дороги України", утвореного на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 221, немає законних підстав. Також відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо заявлених позивачем вимог.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.03.2017 у справі № 910/260/17 позов задоволено повністю. Зобов'язано Державне агентство автомобільних доріг України прийняти до сфери свого управління державне майно - цілісний майновий комплекс ,,Кам'янодробильний цех", що знаходиться за адресою: Донецька область, Старобешевський район, село Раздольне, за актом приймання-передачі протягом тридцяти днів відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 27 Закону України ,,Про оренду державного та комунального майна". Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Мотивуючи зазначене рішення, суд першої інстанції, пославшись на встановлені ним обставини, положення Цивільного кодексу України, Закону України ,,Про оренду державного та комунального майна", дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у даній справі та наявність правових підстав для їх задоволення, з тих підстав, що Договір оренди №207/97 від 01.07.1997 припинився у зв'язку із закінчення строку його дії, та враховуючи, що Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області як орендодавцем спірного майна вирішено питання про передачу об'єкта оренди органу, який до укладення договору оренди здійснював повноваження з управління відповідним майном, в силу частини 3 статті 27 вищевказаного Закону у відповідача виник обов'язок прийняти спірний майновий комплекс в своє управління.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 апеляційну скаргу Державного агентства автомобільних доріг України задоволено. Рішення господарського суду міста Києва від 23.03.2017 у справі № 910/260/17 скасовано, прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Вказана постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що лише після встановлення наявності у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє. Суд першої інстанції, не встановивши наявність у позивача суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, вдався до дослідження та оцінки фактичних обставин справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог правильно застосував до спірних правовідносин норми чинного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Згідно з частиною 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Реалізуючи передбачене статтею 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності, підприємств, заснованих на майні, врегульовані нормами Закону України ,,Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до приписів частини 1 статті 27 Закону України ,,Про оренду державного та комунального майна" (надалі - Закон), у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Положеннями частини 3 статті 27 Закону унормовано, що у разі припинення договору оренди за обставин, зазначених у частині першій цієї статті, орендар окремого індивідуально визначеного майна зобов'язаний повернути це майно відповідному підприємству, господарському товариству, створеному в процесі приватизації (корпоратизації), або його правонаступнику.

У разі припинення за цих же обставин договору оренди цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу орендар за згодою орендодавця передає об'єкт оренди органу, який до укладення договору оренди здійснював повноваження з управління відповідним майном. Зазначений орган або його правонаступник зобов'язаний протягом тридцяти днів прийняти об'єкт оренди в своє управління.

Порядок здійснення комплексу заходів і процедур, пов'язаних з поверненням орендованого державного майна, в тому числі поверненням цілісних майнових комплексів державних підприємств та організацій, їх структурних підрозділів, цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів після припинення (внаслідок закінчення строку) договору оренди, розірвання договору оренди за погодженням сторін або за рішенням суду врегульовано Порядком повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 №847 (надалі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 Порядку (в редакції, чинній на момент припинення договору) повна інвентаризація майна орендного підприємства здійснюється інвентаризаційною комісією, утвореною орендодавцем на перше число місяця, в якому закінчується строк договору оренди, або розривається договір оренди за домовленістю сторін чи за рішенням суду, арбітражного суду.

Відповідно до пункту 9 Порядку за даними інвентаризації складаються протокол про результати інвентаризації та протокол розподілу вартості майна між орендодавцем і орендарем, які Комісія подає на погодження орендарю і затвердження орендодавцю. На основі протоколу про результати інвентаризації складається передаточний баланс з виділенням по кожному рядку часток держави і орендаря.

Після закінчення свої роботи Комісія подає орендодавцеві і орандареві, зокрема, акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу орендного підприємства, з зазначенням у ньому державної і орендної часток у майні; акт приймання - передачі від орендаря орендодавцю державної частки у майні орендного підприємства (підпункти ,,в", ,,г" пункту 18 Порядку).

Згідно з пунктом 20 Порядку після затвердження акта оцінки визначена за ним державна частка у цілісному майновому комплексі орендного підприємства повертається орендодавцю згідно з актом приймання - передачі майна, а пунктом 22 встановлено, що до моменту підписання акта приймання - передачі майна, що було в оренді, його балансоутримувач відповідає за належне утримання і збереження майна.

Господарським судом апеляційної інстанцій під час розгляду справи встановлено наступне.

Як зазначалось вище, рішенням господарського суду Донецької області від 17.12.2009 у справі №2/210пд за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до Відкритого акціонерного товариства ,,Літос" про розірвання договору та зобов'язання повернути майно, яке набрало законної сили 09.03.2010, встановлено обставини щодо припинення орендних правовідносин сторін за договором оренди державного майна №207/97 від 01.07.1997, та, як наслідок, зобов'язано Відкрите акціонерне товариство ,,Літос" протягом п'ятдесяти семи днів з першого числа місяця, від дня набрання рішенням законної сили повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Донецькій області орендоване майно - цілісний майновий комплекс ,,Кам'янодробильний цех", розташований у селі Роздольне Старобешевського району, за актом приймання-передачі, відповідно до порядку повернення цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом ФДМУ від 07.08.1997 № 847.

Нормами статті 129-1 Конституції України встановлено обов'язковість виконання судового рішення, що також відображено в ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України.

Судом апеляційної інстанції встановлено вчинення позивачем, як орендодавцем дій щодо повернення спірного майна з оренди, а саме: створено інвентаризаційну комісію та спільну комісію по розмежуванню та оцінці майна - цілісного майнового комплексу ,,Кам'янодробильний цех", якою складено протоколи про результати інвентаризації.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено відсутність в матеріалах справи акту приймання - передачі від орендаря орендодавцю державної частки у майні орендного підприємства, наявність якого передбачено підпункту ,,г" пункту 18 Порядку повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди. Окрім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, з письмових пояснень наданих позивачем (т.2 а.с. 76-82) вбачається, що рішення господарського суду Донецької області від 17.12.2009 у справі №2/210пд на даний час не виконано. 06.06.2011 державним виконавцем служби Старобешівського районного управління юстиції Донецької області було відкрите виконавче провадження (ВП №27005630). 29.08.2011 державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі а.11 ч. 1 ст. 49 Закону України ,,Про виконавче провадження" (у зв'язку з тим, що виконати рішення без участі боржника неможливо).

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що, в даному випадку, звертаючись з позовом, позивач не зазначає, за захистом яких своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів він звертається, оскільки матеріалами справи підтверджується, що він, як орендодавець, реалізував своє волевиявлення щодо повернення майна, переданого в оренду, про що вказано в рішенні, яке є чинним і підлягає обов'язковому виконанню. Неможливість виконання рішення не може бути підставою для звернення до суду з позовом до відповідача про зобов'язання вчинити дії щодо майна, яке за рішенням суду має бути передано саме позивачу за актом приймання - передачі, за відсутності факту передачі цього майна.

Судом апеляційної інстанції правомірно встановлено, що виходячи з логічної конструкції частини 3 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", передумовою повернення майна з оренди після припинення договору оренди, є обов'язок орендаря повернути орендодавцеві (позивачеві) об'єкт оренди на умовах, визначених в договорі, відповідно до положень частини 1 названої статті.

Договір оренди (пункт 5.7), в свою чергу, визначає обов'язок орендаря при припиненні договору повернути орендодавцеві або юридичній особі, вказаній орендодавцем, орендоване майно в належному стані.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про реалізацію позивачем свого права (пункт 5.7 договору) на повернення саме йому орендованого майна.

Що ж до процедури повернення майна з оренди, яка закріплена Порядком повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, то суд апеляційної інстанції вірно встановив, що така процедура позивачем не завершена в частині прийняття орендодавцем майна за актом приймання - передачі (пункт 18).

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції правильно встановив відсутність у даному випадку порушення саме відповідачем прав і охоронюваних законом інтересів позивача.

Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів Касаційного господарського суду не приймає до уваги доводи скаржника, які викладені в касаційній скарзі, з огляду на те, що вони фактично зводяться до переоцінки доказів, що не є компетенцією Верховного Суду

З огляду на зазначене, Касаційний господарський суд дійшов висновку про те, що доводи скаржника про порушення норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження. Судом апеляційної інстанції повно досліджено матеріали справи, дана вірна оцінка обставинам справи та вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 314, 315 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 Верховний Суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області на постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 у справі № 910/260/17 залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 у справі № 910/260/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Білоус

Судді С.В. Жуков

Н.Г. Ткаченко