ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2018 р. Справа № 18/1964/11

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Пелипенко Н.М.

секретар судового засідання Кохан Ю.В.

за участю:

стягувача - Бабешка М.І. (особисто)

представника боржника - адвоката ОСОБА_2 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 665 від 28.05.2009; ордер на надання правової допомоги ПТ № 043412 від 27.02.2018)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мигаля Володимира Олексійовича, Полтавська область, м. Хорол (вх. №225 П/3) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 04.01.2018 у справі № 18/1964/11 (суддя Гетя Н.Г.; повний текст ухвали складено 09.01.2018)

по заяві Бабешка Миколи Івановича, Харківська область, м. Чугуїв

про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу від 20.07.2012 №18/1964/11 до виконання

за позовом Фізичної особи - підприємця Бабешка Миколи Івановича, Харківська область, м. Чугуїв

до Фізичної особи - підприємця Мигаля Володимира Олексійовича, Полтавська область, м. Хорол

про зобов'язання вчинити дії та стягнення 97500,00 грн.

та за зустрічним позовом Фізичної особи - підприємця Мигаля Володимира Олексійовича, Полтавська область, м. Хорол

до Фізичної особи - підприємця Бабешка Миколи Івановича, Харківська область, м. Чугуїв

про стягнення 46894,40 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 04.01.2018 по справі № 18/1964/11 задоволено заяву Бабешка Миколи Івановича про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу від 20.07.2012 по справі №18/1964/11 до виконання. Поновлено строк пред'явлення до виконання наказу від 20.07.2012 по справі №18/1964/11 з моменту набрання ухвалою чинності по 04.01.2021.

ФОП Мигаль Володимир Олексійович із даною ухвалою не погодився, подав апеляційну скаргу, вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою, безпідставною, такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи, та невірним наданням оцінки доданим до заяви доказам, а тому просить ухвалу Господарського суду Полтавської області від 04.01.2018 по справі № 18/1964/11 скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви Бабешка М.І. про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу від 20.07.2012 №18/1964/11 до виконання.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в матеріалах справи відсутні докази поважності причин неможливості своєчасного надання стягувачем у даній справі наказу Господарського суду Полтавської області про примусове виконання рішення від 20.07.2012 по справі №18/1964/11, яким встановлено строк для пред'явлення державному виконавцю до 21.07.2013, оскільки в період з 20.07.2012 по 21.07.2013 Бабешко М.І. не знаходився на лікуванні у медичних закладах, а згідно наданих до справи виписок з медичних карток рухався самостійно, тому мав можливість пред'явити державному виконавцю вказаний наказ до виконання і при цьому його стан здоров'я не перешкоджав вчиненню цих дій. Водночас, заявник апеляційної скарги стверджує про те, що судом першої інстанції було запізно повідомлено ФОП Мигаля В.О. про дату та час розгляду заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання по справі №18/1964/11, а саме ФОП Мигаль В.О. отримав ухвалу суд від 28.12.2017 про призначення заяви до розгляду на 04.01.2018 на 11.00 із запізненням у другій половині дня 04.01.2018. Однак судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що на момент розгляду заяви в матеріалах справи були відсутні відомості про належне повідомлення ФОП Мигаля В.О. про розгляд даної заяви, чим порушено права останнього, передбачені статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Мигаля Володимира Олексійовича, Полтавська область, м. Хорол на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 04.01.2018 у справі № 18/1964/11.

Стягувач - Бабешко М.І. надав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 1595 від 15/02/2018), в якому вважає апеляційну скаргу ФОП Мигаля В.О. незаконною, необґрунтованою та безпідставною, а тому просить залишити її без задоволення. Стягувач посилається на те, що суд першої інстанції правильно і об'єктивно вивчив обставини справи та перевірив докази, надані в підтвердження заяви стягувача про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу від 20.07.2012 №18/1964/11 до виконання. Просить залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.02.2018 справу № 18/1964/11 за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Мигаля Володимира Олексійовича, Полтавська область, м. Хорол (вх. №225 П/3) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 04.01.2018 призначено до розгляду на 27.02.2018 о 14:15 год.

26.02.2018 ФОП Мигаль В.О. надав суду апеляційної інстанції заперечення на відзив на апеляційну скаргу (вх. № 1845 від 26.02.2018), в якому вважає доводи Бабешка М.І. необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що виключали взагалі його можливість з'явитися до виконавчої служби у терміни вказані у наказі і надати його на виконання. Крім того, ФОП Мигаль В.О. зазначив, що Бабешко М.І. мав процесуальне право діяти через представника по довіреності, яку можливо було оформити навіть лікарні. Разом з цим, ФОП Мигаль В.О. просить суд апеляційної інстанції врахувати, що в наказі від 20.07.2012 витребувано у Фізичної особи- підприємця Мигаля Володимира Олексійовича на користь фізичної особи-підприємця Бабешка Миколи Івановича - автомобіль вантажний КАМАЗ марки 54112, 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, який Бабешку М.І. не належить і взагалі не зареєстрований, що підтверджується листом від 26.01.2012 УМВС України в Полтавській області. За вказаних обставин, скаржник вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, є незаконною та необґрунтованою і підлягає скасуванню.

Присутні у судовому засіданні 27.02.2018 стягувач (особисто) та уповноважений представник боржника підтримали свої правові позиції по справі.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог частин першої, другої та п'ятої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши та проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи, розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Основного Закону України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п'ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року ЄСПЛ вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Як свідчать матеріали справи, рішенням Господарського суду Полтавської області від 05.07.2012 у справі №18/1964/11 первісний позов задоволено частково та витребувано у Фізичної особи - підприємця Мигаля Володимира Олексійовича на користь Фізичної особи - підприємця Бабешка Миколи Івановича - автомобіль вантажний КАМАЗ марки 54112, 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

20.07.2012 Господарським судом Полтавської області на виконання вказаного рішення видано наказ за №18/1964/11.

Вказаний наказ до виконання в примусовому порядку стягувачем у встановлені строки не пред'являвся.

27.12.2017 стягувач - Бабешко М.І. звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу Господарського суду Полтавської області від 20.07.2017 №18/1964/11 до виконання.

Дану заяву стягувач обґрунтував тим, що він з поважних причин пропустив встановлений строк для пред'явлення державному виконавцю наказу № 18/1964/11 від 20.07.2012 до виконання, оскільки більше 15 років є інвалідом 2 групи та з 2012 року тривалий час перебував на стаціонарному лікуванні. В підтвердження вказаних обставин Бабешко М.І. додав до заяви виписки з медичних карт амбулаторного (стаціонарного) хворого та відповідні посвідчення про інвалідність.

Дослідивши посилання стягувача у поданій заяві, судом першої інстанції зазначено, що пропуск строку пред'явлення наказу до виконання унеможливлює виконання рішення суду та порушує права Бабешка М.І., а причини пропуску строку пред'явлення наказу Господарського суду Полтавської області від 20.07.2012 №18/1964/11 до виконання є поважними і за наведених заявником обставин та наданих доказів визнані судом об'єктивно непереборними та такими, що не залежали від волевиявлення стягувача.

У підсумку, з огляду на конституційний принцип обов'язковості виконання судових рішень на всій території України та подані заявником докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення заяви стягувача, поновивши строк пред'явлення наказу суду від 20.07.2012 №18/1964/11 до виконання з моменту набрання ухвалою чинності по 04.01.2021.

Колегія суддів апеляційної інстанції повністю погоджується з наведеним висновком місцевого господарського суду, оскільки вважає його зробленим за результатами повного і всебічного розгляду всіх обставин справи на підставі належним чином досліджених та оцінених доказів. Натомість наведені боржником в апеляційній скарзі доводи вказаних висновків суду першої інстанції жодним чином не спростовують.

15.12.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017, що діє з 15.12.2017) встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 327 Господарського процесуального кодексу України України).

Відповідно до частин першої та другої статті 329 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, і розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Причини поважності пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання оцінюються судом, виходячи з обґрунтування поважності цих причин, наданих доказів за правилами статей 73, 74, 76, 77, 78, 79 ГПК України.

При цьому, процесуальне законодавство не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

Таким чином, з огляду на положення статей 73, 74, 86 Господарського процесуального кодексу України суд, користуючись наданим правом, в кожному конкретному випадку причини поважності пропуску процесуального строку оцінює, зважаючи на обґрунтування поважності цих причин та наданих доказів.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів приймає до уваги те, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними і пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій. Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз'яснення причин пропуску і підстав, з яких стягувач вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у стягувача не було можливості.

Колегією суддів апеляційної інстанції за наведеними у клопотанні стягувача доводами, на підставі ретельного дослідження наданих на їх підтвердження доказів, встановлено, що стягувач є більше 15 років інвалідом 2-ї групи і з 2012 року та по теперішній час перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у медичних закладах м. Харкова, центрі медичної реабілітації та санаторного лікування, в зв'язку з наявністю тяжких хвороб: цукровий діабет II типу середньої тяжкості, мерцательна аретмія, гіпертонічна хвороба, гіпертензія серця, центральна форма з ураженням шийного, грудного, поперекового відділів хребта, непроліферативна діабетична ретинопатія обох очей, виражений больовий синдром та інше. В зв'язку з цими хворобами Бабешко М.І. потребував і потребує, як у 2012 році, так і до цього часу постійного нагляду та лікування у хірурга, ендокринолога, ревматолога, кардіолога, травматолога та інших лікарів. Про наявність цих хвороб Бабешко М.І. надав до матеріалів справи виписки із медичних карт та виписний епікриз, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Зважаючи на те, що зазначені стягувачем причини (хвороба) є непереборними та об'єктивними і не залежали від його волі, суд першої інстанції обґрунтовано визначився, що стягувач не міг виконати рішення суду та надати наказ державному виконавцю про витребування автомобіля, а тому аргументовано визнав причини пропуску строку пред'явлення наказу господарському суду № 18/1964/11 від 20.07.2012 до виконання поважними.

Наведені обставини також визнаються судом апеляційної інстанції причинами, які створювали непереборні труднощі для вчинення належних та своєчасних дій, пов'язаний їх пред'явленням наказу господарського суду № 18/1964/11 від 20.07.2012 до виконання.

Приймаючи до уваги гарантоване Конституцією України право стягувача на повернення йому автомобіля за рішенням Господарського суду Полтавської області від 20.07.2017 №18/1964/11, наказ на виконання якого не пред'являвся, ретельно оцінивши докази й мотиви заявника, уважно вивчивши обставини справи, колегія суддів в даному конкретному випадку вважає вмотивованим висновок суду першої інстанції про визнання поважними причин пропуску строку пред'явлення наказу від 20.07.2012 по справі №18/1964/11 до виконання, що зумовило законне, справедливе та обґрунтоване поновлення цього строку.

Посилання скаржника на те, що дану справу по заяві стягувача про поновлення пропущеного строку для пред'явлення наказу до виконання було розглянуто за відсутності відомостей про належне повідомлення ФОП Мигаля В.О. про цей розгляд, колегією суддів відхиляються, оскільки неявка боржника не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку, а отже права ФОП Мигаля В.О. при розгляді заяви стягувача судом першої інстанції не були порушені.

Доводи скаржника про те, що в період з 20.07.2012 по 21.07.2013 Бабешко М.І. не знаходився в лікуванні у медичних закладах, а згідно висновків наданих до справи виписок з медичних карток рухався самостійно, тому мав можливість пред'явити державному виконавцю вказаний наказ на виконання і при цьому його стан здоров'я не перешкоджав вчиненню цих дій, колегією суддів відхиляються, оскільки за встановлених фактичних обставин не спростовують поважності причин пропуску стягувачем строку пред'явлення наказу у даній справі до виконання.

Водночас, під час апеляційного розгляду справи колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що Фізична особа - підприємець Мигаль Володимир Олексійович будучи обізнаним про наявність рішення господарського суду у даній справі та відповідного наказу за цим рішенням, протягом тривалого терміну в добровільному порядку це рішення не виконує, хоча відповідно до статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України, а невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Колегія суддів не приймає до уваги наданий скаржником лист УМВС України в Полтавській області від 26.01.2012 № 11/9-423 на підтвердження тієї обставини, що з державним номерним знаком 27288 ХА автомобіль марки КАМАЗ зареєстрованим не значиться, а з 28.05.1996 був зареєстрований автомобіль SKODA FAVORIT та 14.02.2006 знятий з обліку для реалізації, оскільки предметом даного судового розгляду є виключно заява про поновлення пропущеного строку пред'явлення наказу до виконання, а не встановлення власника спірного автомобіля.

Отже, обставини, що викладені боржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Господарського суду Полтавської області від 04.01.2018 у справі № 18/1964/11 прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця Мигаля Володимира Олексійовича задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 73-74, 76, 86, 129, 269, 270, 271, 273, пунктом 1 частини першої статті 275, 276, 282, 284 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мигаля Володимира Олексійовича, Полтавська область, м. Хорол залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 04.01.2018 у справі № 18/1964/11 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01.03.18

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Пелипенко Н.М.