ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

26.02.2018р. Справа № 1/79

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Лабуня С.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву ОСОБА_1 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ №31/13-395 від 07.02.2018р. про видачу дубліката наказу у справі №1/79

за позовом: ОСОБА_1 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Макіївський металургійний комбінат», м.Макіївка, Донецька область

про стягнення заборгованості у розмірі 111660,00грн.

Представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

вір органу ДВС: не зявився

ВСТАНОВИВ:

В провадженні господарського суду Донецької області знаходилась справа №1/79 за позовом ОСОБА_1 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ до Відкритого акціонерного товариства «Макіївський металургійний комбінат», м.Макіївка, Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 111660,00грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.03.2003р. у справі №1/79 з Відкритого акціонерного товариства «Макіївський металургійний комбінат», м.Макіївка, Донецька область на користь ОСОБА_1 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ стягнуто заборгованість у розмірі 100000,00грн., відсотки у розмірі 9842,00грн., витрати по сплаті державного мита у розмірі 1700,00грн. та інформаційно-технічні послуги у розмірі 118,00грн.

24.03.2003р. господарським судом Донецької області на виконання вказаного рішення видано відповідний наказ.

13.02.2018р. до господарського суду Донецької області надійшла заява ОСОБА_1 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ №31/13-395 від 07.02.2018р. про видачу дубліката наказу у справі №1/79.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.02.2018р. прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ №31/13-395 від 07.02.2018р. про видачу дубліката наказу у справі №1/79; розгляд заяви призначено в судовому засіданні на 26.02.2018р.

У судове засідання 26.02.2018р. представники позивача, відповідача та ВДВС не зявилися; про місце, час та дату судового засідання сторони були повідомлені належним чином. Про причини неявки у судове засідання суд не повідомлено.

Заяв чи клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 акціонерне товариство «Макіївський металургійний комбінат», м.Макіївка, Донецька область про місце, час та дату судового засідання був повідомлені шляхом розміщення відповідної інформації на сторінці господарського суду Донецької області (у розділі Новини та події суду) офіційного веб-порталу Судова влада в Україні в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudu/).

Згідно підпункту 3.9.2 п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (із змінати та доповнення), у випадку не з'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950р., ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997р. №475/97 ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Беручи до уваги, що відповідно до ст.74 ГПК України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд, враховуючи належне повідомлення учасників судового процесу про дату судового засіданя, розглядає заяву за наявними матеріалами.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ №31/13-395 від 07.02.2018р. про видачу дубліката наказу у справі №1/79, суд дійшов висновку, що дана заява підлягає задоволенню з огляду на таке:

В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що наказ господарського суду Донецької області від 24.03.2003р. у справі №1/79 не виконано та внаслідок проведення антитерористичної операції на території міста Донецька виконавче провадження та наказ у цій справі було втрачено, з незалежних від стягувача причин.

Поряд з цим, у поданій заяві позивач зазначив, що листом №14.10-13/513 від 11.12.2017р. Кіровський відділ державної виконавчої служби м.Макіївка Головного територіального управління юстиції у Донецькій області повідомив ОСОБА_1 компанію Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, що згідно інформації з автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 24.03.2003р. у справі №1/79 про стягнення заборгованості з Відкритого акціонерного товариства Макіївський металургійний комбінат на користь ОСОБА_1 компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України завершено 10.11.2014р. відповідно до п.9 ст.47 Закону України Про виконавче провадження (в редакції чинній на 10.11.2014р.). Проте, копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 10.11.2014р. разом з оригіналом виконавчого документа на адресу стягувача органом ДВС не надіслано. У вказаному листі також зазначено про відсутність можливості надати будь-яку іншу інформацію у звязку з тим, що документи виконавчих проваджень у паперовому вигляді знаходяться на тимчасово непідконтрольній Україні території.

Суд зазначає, що відповідно до Указу Президента України №405/2014 від 14.04.14р. Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.14р. Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України на території міста Донецька та Донецької області розпочато проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Законом України «Про боротьбу з тероризмом», «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та інш. визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. 07.11.14р. розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р було затверджено перелік населених пунктів (зона АТО), на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. У зв'язку з чим виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території не проводяться.

Одже, з початку тимчасової окупації території м.Донецька діяльність органів державної виконавчої служби України на даній території є неможливою з незалежних від стягувача та боржника причин.

У звязку з проведення антитерористичної операції на території м.Донецька та Донецької області відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014р. №405/2014 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014р. Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України, та згідно інформації, розміщеної на офіційному сайті Міністерства юстиції України, орган державної виконавчої служби, що знаходився за адресою: м.Макіївка Донецької області було переміщено до м.Лиман Донецької області, яке знаходиться на території підконтрольній державній владі України.

За результатами розгляду господарським судом Донецької області скарги ОСОБА_1 компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (ухвала суду від 18.01.2018р.) на дії Кіровського відділу державної виконавчої служби м.Макіївка Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, визнані незаконними дії органу ДВС щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 10.11.2014р. з виконання наказу господарського суду Донецької області від 24.03.2003р. у справі №1/79; визнано недійсною постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 10.11.2014р. з виконання наказу господарського суду Донецької області від 24.03.2003р. у справі №1/79; визнано неправомірними дії органу ДВС щодо не надіслання постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 10.11.2014р. з виконання наказу господарського суду Донецької області від 24.03.2003р. у справі №1/79; зобов'язано орган ДВС Кіровського відділу державної виконавчої служби м.Макіївки Головного територіального управління юстиції у Донецькій області усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Даною ухвалою зокрема, встановлено, факт не надіслання оригіналу виконавчого документа на адресу стягувача внаслідок того, що матеріали виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Донецької області від 24.03.2003р. №1/79 залишені на території проведення антитерористичної операції.

Таким чином, за вказаних обставин наказ господарського суду Донецької області від 24.03.2003р. у справі №1/79 про стягнення заборгованості з Відкритого акціонерного товариства Макіївський металургійний комбінат на користь ОСОБА_1 компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України на виконанні органу державної виконавчої служби не перебуває та є втраченим.

За змістом приписів ст.18 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України судових рішень.

Зазначена процесуальна норма узгоджується з положеннями ч.5 ст.124 Конституції України, згідно із якою судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права визначено Законом України Про судоустрій і статус суддів, в ч.2 ст.13 якого встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Відповідно до ч.4 ст.13, ч.1 ст.55, ч.5 ст.124, п.9 ч.3 ст.129 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Конституційний Суд України п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.12р. № 18-рп/2012 вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

В п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.12р. по справі №11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно з приписами ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України Про міжнародні договори України і ст.4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

В силу норм ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. у справі Півень проти України судом вказано, що право на судовий розгляд, гарантований ст.6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005р. по справі Чіжов проти України (заява №6962/02) Європейським судом з прав людини зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії §1 ст.6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п.1 ст.6 Конвенції (ОСОБА_3 проти Італії, заява №22774/93, §74, ЄСПЛ 1999-V).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19.03.1997р. у справі Горнсбі проти Греції, Європейським судом наголошено, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод inter alia (серед іншого) захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконані або надмірно його затримувати. Держава зобовязана організовувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обовязок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Європейського суду у справі «Глоба проти України», no.15729/07, выд 05.07.12р.).

Таким чином, виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду.

Згідно ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, в у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

З урахуванням викладеного, судове рішення у справі №1/79, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконане.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглянув справу як суд першої інстанції. Наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до Закону України Про виконавче провадження (в редакції на день видачі наказу) строк предявлення до виконання виконавчого документу складає три місяці.

Відповідно до ст.29 Закону України Про виконавче провадження стягувач має право подати заяву про видачу дубліката виконавчого документа.

Підпунктом 19.4 пункту 19 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147VІІІ, чинної з 15.12.2017р., передбачено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для предявлення виконавчого документа до виконання.

Тобто, приписами цієї норми процесуального законодавства визначено право звернення до господарського суду із заявою про видачу дубліката наказу та підстави за яких суд розглядає означене звернення, в межах строку, встановленого для предявлення наказу до виконання.

Пунктом 1 ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на дату видачі наказу) визначено, що строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Оскільки наказ господарського суду Донецької області було предявлено до виконання (строк предявлення встановлений в три місяці, тобто до 12.06.2003р.) та було відкрите виконавче провадження, строк предявлення наказу до виконання було перервано. Отже, станом на момент розгляду заяви про видачу дублікату наказу вказаний строк не сплинув.

Дослідивши доводи та надавши оцінку обставинам, викладеним у заяві позивача та доданих до неї документах, суд, враховуючи встановлений Конституцією України принцип обовязковості судового рішення (п.9 ст.129), відповідність заяви приписам ГПК України, дійшов висновку, що наказ від 24.03.2003р. було втрачено не з вини стягувача, а з незалежних від нього обставин, що унеможливлює виконання ухваленого у даній справі судового рішення.

За вказаних обставин суд дійшов висновку заяву ОСОБА_1 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ №31/13-395 від 07.02.2018р. про видачу дубліката наказу у справі №1/79, задовольнити та видати дублікат наказу від 24.03.2003р. про примусове виконання рішення від 12.03.2003р. у справі №1/79.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.234, 235, п.п.19.4 п.19 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ №31/13-395 від 07.02.2018р. про видачу дубліката наказу у справі №1/79, задовольнити.

2. ОСОБА_1 компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ дублікат наказу від 24.03.2003р. про примусове виконання рішення від 12.03.2003р. у справі №1/79.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://dn.arbitr.gov.ua.

Ухвала набрала чинності 26.02.2018р., та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення.

Додаток: дублікат наказу від 24.03.2003р. про примусове виконання рішення від 12.03.2003р. у справі №1/79 на 1 аркуші.

Суддя М.О. Лейба