ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

23.02.2018р. № 904/735/18

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Васильєв О.Ю., розглянувши

Заяву: Товариства з обмеженою відповідальністю "Медхауз Свіс ГМБХ", м. Дніпро

До боржника: Фізичної особи - підприємця Каус Максима Едуардовича, м. Дніпро

Про: видачу судового наказу

ВСТАНОВИВ:

21.02.2018р. до господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Медхауз Свіс ГМБХ" про видачу судового наказу про стягнення з ФОП Каус М.Е. 7 152, 72 грн. ( в т.ч.: 4102, 12 грн. - основний борг; 1 392, 43 грн. - 30% річних; 1 083, 87 грн. - пеня; 574, 30 грн. - інфляційні втрати) заборгованості за договором поставки №233ДН від 11.04.2016р. (укладеного між сторонами).

Судом перевірено зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За результатами такої перевірки встановлено, що заява про видачу судового наказу підсудна Господарському суду Дніпропетровської області.

Відповідно до частини 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором.

Заявник посилається на договір поставки №233ДН від 11.04.2016р., підписаний між ТОВ "Медхауз Свіс ГМБХ" (продавець) та ФОП Каус М.Е. (покупець). За умовами зазначеного договору постачальник зобов'язався поставити непродовольчі товари відповідно до поданого покупцем замовлення, а покупець зобов'язався прийняти товар та своєчасно оплатити його вартість.

За твердженням заявника, на виконання умов вищезазначеного договору, ТОВ "Медхауз Свіс ГМБХ" у період з 11.04.2016р. по 03.11.2016р. поставило ФОП Каус М.Е. товар на загальну суму 27 436, 43 грн. (що підтверджується відповідними видатковими та товарно-транспортними накладними, підписаними ФОП Каус М.Е без зауважень).

Внаслідок неповної оплати ФОП Каус М.Е. вартості товару, отриманого на підставі видаткових та товарно-транспортних накладних, ТОВ "Медхауз Свіс ГМБХ" звернулось до суду із заявою про видачу наказу про стягнення заборгованості за договором поставки №233ДН від 11.04.2016р. в розмірі 7 152, 72 грн.

Як вбачається з поданої заяви, до складу заявленої суми боргу включено суму основного боргу в розмірі 4102, 12 грн., пеню в розмірі 1 083, 87 грн., 30% річних в розмірі 1 392, 43 грн. та інфляційних втрат в розмірі 574, 30 грн.

Пеня в розмірі 1 083, 87 грн., 30% річних в розмірі 1 392, 43 грн. та інфляційні втрати в розмірі 574, 30 грн. нараховані заявником внаслідок неналежного виконання ФОП Каус М.Е. зобов'язань за договором поставки №233ДН від 11.04.2016р.

Судом встановлено, що вимоги ТОВ "Медхауз Свіс ГМБХ" про стягнення з ФОП Каус М.Е пені, 30% річних та інфляційних втрат, не відповідають приписам ст.148 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не є заборгованістю за своєю правовою природою з огляду на наступне:

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, проценти, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, не є штрафними санкціями, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягнення пені.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних затрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Крім того, заявник просить суд стягнути з боржника суму пені у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, нарахованої за порушення боржником зобов'язань за договором.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приймаючи до уваги положення статті 230 Господарського кодексу України пеня є видом штрафних санкцій, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Суд звертає увагу, що господарський процесуальний кодекс України не передбачає можливості часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки він видається лише за умови безспірності вимог.

Як вбачається з аналізу вищенаведених норм законодавства, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів (у даному випадку договору поставки), інших письмових доказів, що підтверджують фактичне виконання договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків.

Зазначені обставини у сукупності дають обґрунтовані підстави вважати, що заява ТОВ "Медхауз Свіс ГМБХ" про видачу наказу оформлена з порушенням вимог, встановлених п.п.1,3 ч.1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд звертає увагу заявника, що відповідно до статті 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.1, 2, 8, 9 ч.1 ст.152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Тобто, заявник має право повторно звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ФОП Каус М.Е. заборгованості за договором поставки №233ДН від 11.04.2016р.

З урахуванням викладеного, заява ТОВ "Медхауз Свіс ГМБХ" про видачу судового наказу задоволенню не підлягає.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 Господарського процесуального кодексу України в частині вимог про стягнення з боржника суми основного боргу, пені та штрафу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись статтями 147, 148, 150, 152 - 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Медхауз Свіс ГМБХ" у задоволенні заяви про видачу судового наказу з вимогами до ФОП Каус М.Е. про стягнення 7 152, 72 грн. ( в т.ч.: 4102, 12 грн. - основний борг; 1 392, 43 грн. - 30% річних; 1 083, 87 грн. - пеня; 574, 30 грн. - інфляційні втрати) заборгованості за договором поставки №233ДН від 11.04.2016р.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 22.02.2018р.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Ю.Васильєв