ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2018 р.Справа № 922/2590/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за первісним позовом Приватного акціонерного товариства "Укрбудтрансгаз", м. Київ 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Руновщина", м. Харків 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, м. Полтава
про та за зустрічним позовом до про зобов'язання повернути майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Руновщина", м. Харків Приватного акціонерного товариства "Укрбудтрансгаз", м. Київ визнання договору недійсним
за участю представників:

ПрАТ "Укрбудтрансгаз" - ОСОБА_2

ТОВ "Руновщина" - не з'явився

Державна інспекція сільського господарства в Харківській області - не з'явився

ОСОБА_1 - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року Закрите акціонерне товариство "Укрбудтрансгаз" (в подальшому назва змінена на Приватне акціонерне товариство "Укрбудтрансгаз") звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою про зобов'язання Товариство з обмеженою відповідальністю "Руновщина" вчинити дії щодо повернення майна, переданого на відповідальне зберігання за договором відповідального зберігання №11/11/13 від 11.11.2013 року, а саме: кукурудзу фуражну 3-го класу у кількості 1200 тонн, у зв'язку з невиконанням відповідачем (зберігачем) обов'язку з повернення такого майна.

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.09.2016 року попередні судові рішення про відмову в позові були скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи ТОВ "Руновщина" звернулося до господарського суду Харківської області з зустрічним позовом до Приватного акціонерного товариства "Укрбудтрансгаз" про визнання недійсним договору відповідального зберігання №11/11/13 від 11.11.2013 року у зв'язку з перевищенням повноважень його представником під час укладення спірного договору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.12.2016 року в задоволенні первісного позову та зустрічного позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 року зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.09.2017 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.04.2017 р. та рішення господарського суду Харківської області від 27.12.2016 р. скасовано в частині первісного позову та розподілу судових витрат, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

При цьому, Вищий господарський суд України у постанові від 06.09.2017 р. по справі вказував, що суди попередніх інстанцій достеменно не з'ясували чи перебувала кукурудза, яка є предметом позову, у позивача за первісним позовом на час укладання договору відповідального зберігання, і якщо так, то на якій правовій підставі, що є необхідною передумовою для передачі цього майна на зберігання, оскільки договір на зберігання є реальним договором, так як правовідносини за ним виникають з моменту передачі речі на зберігання. Також, Вищий господарський суд України вказував, що рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції в частині зустрічного позову про визнання недійсним договору зберігання в касаційному порядку не оскаржені, а тому судом касаційної інстанції в цій частині не переглядаються.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2017 р. змінено склад суду по справі та головуючим суддею по справі визначена суддя Буракова А.М.

Ухвалою господарського суду Харківської області по справі від 09.11.2017 р. була задоволена заява представника ПАТ "Укрбудтрансгаз" про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 06.12.2017 р. о 11:00.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.12.2017 р. розгляд справи відкладено на 18.12.2017 р. о 10:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.12.2017 р., у зв'язку з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 р., справу № 922/2590/15 призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 09.01.2018 р. о 12:30.

09 січня 2018 року судом була постановлена ухвала про відкладення підготовчого засідання на 22.01.2018 р. о 10:30.

22 січня 2018 року судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого провадження та призначена справа до судового розгляду по суті на 31.01.2018 р. о 11:00.

31 січня 2018 року судом була постановлена ухвала про відкладення розгляду справи на 14.02.2018 р. о 11:00.

Також, 14 лютого 2018 року судом була постановлена ухвала про відкладення розгляду справи на 21.02.2018 р. о 12:50.

Представник ПрАТ "Укрбудтрансгаз" у судовому засіданні 21.02.2018 р. позовні вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити первісний позов.

Інші учасники справи в призначене судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, суд встановив наступне.

11 листопада 2013 року між позивачем за первісним позовом, як поклажодавцем, та відповідачем за первісним позовом, як зберігачем, укладено договір відповідального зберігання № 11/11/13, за умовами якого поклажодавець зобов'язався передати, а зберігач зобов'язався прийняти на зберігання майно: кукурудзу фуражну 3-го класу врожаю 2013 року в кількості 1200 т, загальною вартістю 1296000 грн., та в установлений строк повернути його поклажодавцю або особі, зазначеній ним як одержувач, відповідно до якісних показників, передбачених цим договором.

Згідно п. 1.2 договору зберігання встановлено, що майно, що доставляється на зберігання зберігачу згідно із цим договором, є власністю поклажодавця.

Сторони узгодили, що майно передається на зберігання за актом приймання-передачі підписаного уповноваженими представниками сторін, який є невід'ємною частиною цього договору (пункт 1.4 договору зберігання).

Майно передається на зберігання протягом строку дії договору за умови зберігання "до запитання", але не пізніше ніж до 31 грудня 2014 року. Строк зберігання кукурудзи рахується з моменту передачі його зберігачу на зберігання за актом приймання-передачі (пункт 1.5 договору зберігання).

Відповідно до пункту 1.6 договору зберігання - місцем зберігання майна є склад зберігача, розташований за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с.Рунівщина.

Пунктами 2.1.1, 2.1.5 договору зберігання встановлено обов'язок зберігача вживати всіх необхідних заходів для забезпечення схоронності майна протягом всього строку зберігання, а саме: з 11.11.2013 року по 31.12.2014 року, та повернути майно поклажодавцеві за першою вимогою останнього.

Пунктами 4.1 та 4.2 договору зберігання передбачено, що плата за зберігання майна становить 300 грн. на місяць та підлягає сплаті на користь зберігача шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок останнього або у будь-який інший спосіб передбачений чинним законодавством України, в тому числі шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в разі існування або виникнення таких. Розмір плати за зберігання може змінюватись пише за згодою сторін та такі зміни оформлюються додатковою угодою.

11 листопада 2013 року сторонами складено та підписано акт приймання-передачі майна на відповідальне зберігання, в якому зазначено, що поклажодавець передав, а зберігач прийняв за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Рунівщина, у строкове платне користування обумовлене договором майно (кукурудзу фуражну 3-го класу) в кількості 1200 т, загальною вартістю 1296000,00 грн.

Договір відповідального зберігання від 11 листопада 2013 року №11/11/13 та акт приймання-передачі майна на відповідальне зберігання від 11.11.2013 року, підписані у місті Київ з боку поклажодавця - головою правління ОСОБА_3 від імені ЗАТ "Укрбудтрансгаз", та з боку зберігача - ОСОБА_1, як директором ТОВ "Руновщина".

Згідно з пунктом 7.2 договору зберігання строк його дії становить з 11.11.2013 року по 31.12.2014 року.

Після закінчення строку дії договору зберігання поклажодавець направив зберігачу вимогу про повернення майна, переданого на відповідальне зберігання №05/01 від 05.01.2015 р.

Даний лист залишено зберігачем без реагування, майно поклажодавцеві не повернуто.

У зв'язку з цим, в квітні 2015 року поклажодавець звернувся до господарського суду з позовом у даній справі, в якому просив зобов'язати ТОВ "Руновщина" вчинити дії щодо повернення майна, переданого на відповідальне зберігання за договором відповідального зберігання №11/11/13 від 11.11.2013 року.

Позивач стверджує, що ПАТ "Укрбудтрансгаз" передав на зберігання ТОВ "Руновщина" відповідно до умов договору зберігання майно, яке ним одержано на підставі іншого договору, а саме: договору поставки №11-П від 11.11.2013 року (надалі договір поставки), укладеного між ТОВ "Руновщина", як постачальником, та ЗАТ "Укрбудтрансгаз", як покупцем.

Згідно з умовами пункту 1.2 договору поставки постачальник зобов'язався поставити і передати у власність покупцеві, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити кукурудзу 3-го класу, українського походження, 2013 року врожаю, насипом на умовах, передбачених даним договором.

Кількість товару складає 1200 тонн (одна тисяча двісті тонн 00 кг) +/- 10% за вибором постачальника (пункт 2.1 договору поставки).

Загальна вартість 1200 т кукурудзи склала 1296000 грн. (пункт 3.1 договору поставки).

Згідно з п. 4.1 договору поставки постачальник здійснює поставку товару в повному обсязі на умовах ЕХW за адресою: Харківська область, Зачепилівський район, с. Руновщина в строк до 01.12.2014 р.

При цьому, право власності на товар переходять до покупця з моменту повної оплати товару останнім. Передача товару відбувається за актом приймання-передачі товару, який укладається між сторонами (пункт 4.2. договору поставки).

Згідно п.4.3. договору датою поставки товару є дата вказана в акті приймання - передачі.

Таким чином, до предмета доказування у вказаній справі належить, зокрема факт набуття ПАТ "Укрбудтрансгаз" права власності на майно: кукурудзу фуражну 3-го класу врожаю 2013 року в кількості 1200 т., загальною вартістю 1296000,00 грн.

Згідно з ч. 1,2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи відповідний акт приймання-передачі товару, передбачений п.4.2. договору поставки, в матеріалах справи відсутній.

Під час нового розгляду справи сторонами не було надано до суду доказів в підтвердження наявності такого акту.

За таких обставин господарський суд приходить до висновку, що акт приймання-передачі товару за договором поставки між сторонами не було складено, а передача товару за договором поставки у відповідності до умов п.4.2. договору не відбулася.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається наявності інших первинних документів, які би підтверджували здійснення господарської операції з передачі кукурудзи між сторонами за договором поставки.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку, що відповідачем за первісним позов не була передана позивачу за первісним позовом на підставі договору поставки кукурудза, яка є предметом договору зберігання.

Разом з цим, з наявної у справі банківської виписки по рахунку позивача за первісним позовом вбачається, що останній відповідно до умов договору поставки №11-П від 11.11.2013 р. у грудні 2013 року здійснив перерахування коштів за даним договором поставки (дата проводки 11.12.2013 р.), що підтверджується банківською випискою ПАТ "ЮНЕКС БАНК" (том 3 а.с. 210 - 215).

Отже, відповідно до умов п.4.2. договору поставки позивач набув право власності на товар тільки 11.12.2013 р., тобто через місяць після укладення договору зберігання.

Таким чином, станом на момент укладення договору зберігання №11/11/13 від 11.11.2013 р. майно, що мало бути передано на зберігання, не належало на праві власності позивачу за первісним позовом, оскільки таке право у нього виникло лише після повної оплати даного майна згідно договору поставки №11-П від 11.11.2013 р.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України здійснення права власності полягає в володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд.

Виходячи з вагомості права власності поряд з іншими цивільним правами законом встановлена його непорушність (ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до цієї ж норми закону ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною 2 статті 321 Цивільного кодексу України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Частиною 1 статті 936 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно частини 1 статті 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Частиною 1 статті 946 Цивільного кодексу України передбачено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Відповідно до статті 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Отже, враховуючи положення статті 949 Цивільного кодексу України України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві лише ту річ, яка фактично була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Відповідно до п.1.2 договору зберігання майно, що доставляється на зберігання зберігачу є власністю поклажодавця.

Крім того, пунктом 3.1.1 договору зберігання було передбачено обов'язок поклажодавця передати зберігачеві майно на зберігання не пізніше, ніж через 3 календарних дні після набрання чинності цим договором, тобто до 14.11.2013 р. включно.

Однак, ПАТ "Укрбудтрансгаз" не надано суду будь-яких інших актів приймання-передачі майна на відповідальне зберігання до договору зберігання №11/11/13 від 11.11.2013 р., ані тих що складені до 14.11.2013, ані складених після отримання права власності на майно згідно договору поставки №11-П від 11.11.2013 р.

Відповідно до п. 4.1 договору зберігання передбачена плата за зберігання майна в розмірі 300,00 грн. на місяць, що підлягає сплаті на користь зберігача шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок останнього або у будь-який інший спосіб передбачений чинним законодавством України.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази оплати ПАТ "Укрбудтрансгаз" зберігання товару на виконання п. 4.1 договору зберігання.

Також, в матеріалах справи відсутні докази здійснення між сторонами переписки з приводу виконання умов договору зберігання.

Крім того, згідно декларацій про обсяг зберігання власного зерна ТОВ "Руновщина" станом на 01.09.2013 р., 01.10.2013 р., 01.11.2013 р., 01.12.2013 р. на склад відповідача за первісним позовом кукурудза 3-го класу у кількості 1200 тон у листопаді 2013 року не надходила, що свідчить про відсутність дій спрямованих на передачу майна та його оприбуткування ТОВ "Руновщина".

Також, з висновку судової економічної експертизи № 6543 від 24.11.2015 р. вбачається, що підтвердити факт передачі позивачем за первісним позовом за актом приймання-передачі на зберігання зерна відповідачу за первісним позовом не надається за можливе, тобто станом на 11.11.2013 р. не підтверджується достатніми доказами факт передачі 1200 тон кукурудзи фуражної 3-го класу на зберігання відповідачу за первісним позовом.

Приймаючи до уваги вищевикладене, та те, що право власності на кукурудзу, яка є предметом позову, позивач за первісним позовом набув за договором поставки після укладання договору зберігання, суд дійшов висновку, що 1200 тон кукурудзи фуражної 3-го класу вартістю 1296000,00 грн. не могли бути передані на зберігання відповідачу за первісним позовом на підставі договору зберігання.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки після укладання договору зберігання, позивач за первісним позовом набув право власності на кукурудзу за договором поставки, яка йому не була передана відповідачем за первісним позовом, суд зазначає, що позивач за первісним позовом не позбавлений права вимагати від відповідача за первісним позовом передання оплаченого товару (кукурудзи 3-го класу у кількості 1200 тонн) або повернення суми попередньої оплати (1296000,00 грн.) саме на підставі договору поставки № 11-П від 11.11.2013 р.

Втім, підстави для повернення відповідачем за первісним позовом позивачу за первісним позовом кукурудзи фуражної 3-го класу у кількості 1200 тонн на підставі договору відповідального зберігання № 11/11/13 відсутні, оскільки позовні вимоги про повернення майна, яке фактично не було передано на зберігання, не можуть бути задоволені.

За таких обставин вимога позивача за первісним позовом про зобов'язання ТОВ "Руновщина" вчинити дії щодо повернення майна, переданого на відповідальне зберігання по договору відповідального зберігання №11/11/13 від 11.11.2013 р., є такою, що не підлягає задоволенню.

Таким чином, в задоволенні первісного позову необхідно відмовити повністю.

Згідно ч.1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, повязаних розглядом справи, належать витрати на проведення експертизи.

Частиною 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, судовий збір, відповідно до приписів ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на позивача за первісним позовом.

Відповідно до ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що відповідачем за первісним позовом були понесені витрати на проведення економічної експертизи № 6543 у розмірі 11088,00 грн., дані судові витрати у розмірі 11088,00 грн., відповідно до приписів ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на позивача за первісним позовом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 180, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 319, 321, 328, 526, 626, 692, 693, 712, 936, 938, 946, 949 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 45, 73, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову відмовити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Укрбудтрансгаз" (03061, м. Київ, вул. Суздальська, буд. 13, ідентифікаційний код 24937036) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Руновщина" (49000, м. Дніпро, Донецьке шосе, буд. 122 К, корпус 6, кімната 32, ідентифікаційний код 30385932) витрати на проведення експертизи у розмірі 11088,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 02.03.2018 р.

Суддя ОСОБА_4