КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2018 р. Справа№ 910/17113/17
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу (вх. №09.1-04.1/218/18 від 10.01.2018) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Домашній текстиль» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017
у справі №910/17113/17 (суддя Ярмак О.М.)
за позовом Міністерства оборони України
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Домашній текстиль»
про стягнення 153 446,40 грн.

представники сторін у судове засідання не з`явились
ВСТАНОВИВ:
Міністерство оборони України (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Домашній текстиль» (відповідач у справі) про стягнення 153 446,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем строків поставки продукції, визначених договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби №286/3/16/117 від 23.09.2016, що згідно п. 8.3.3. договору, ст. 231 Господарського кодексу України є підставою для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Домашній текстиль» 105 062,40 грн пені та 48 384,00 грн штрафу .
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 (повний текст рішення підписано 15.11.2017) позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Домашній Текстиль» на користь Міністерства оборони України пеню у розмірі 105 062,40 грн, штраф в розмірі 48 384,00 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 301,70 грн.
Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції з посиланням на приписи ст.ст. 525. 526, 530, 546, 549, 610, 611 ЦК України, ст.ст. 230, 231 ГК України встановив факт порушення відповідачем строків поставки продукції та, відповідно, дійшов до висновку про правомірність позовних вимог та доведеність заявлених до стягнення сум.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК-Домашній текстиль», 25.11.2017 надіслав апеляційну скаргу б/н від 24.11.2017 (вх. №09-08.1/10221/17 від 30.11.2017), в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 у справі №910/17113/17 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач посилається на відсутність своєї вини у простроченні поставки продукції, оскільки стверджує, що у зв`язку з діями позивача, як замовника, які полягали у несвоєчасному затвердженні ним протоколу випробувань продукції, відповідач не міг своєчасно розпочати виробництво замовленого товару. Окрім того, відповідач зазначає, що місцевим господарським судом безпідставно не було взято до уваги той факт, що згідно з п. 12.4. договору відповідач в якості забезпечення належного виконання своїх зобов`язань перед позивачем щодо якості та строків поставки, сплатив позивачу забезпечення в сумі 34 560,00 грн, яке, на думку відповідача, повинно бути враховано при нарахуванні штрафних санкцій.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 (головуючий суддя Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Дикунська С.Я.) за апеляційною скаргою (вх. №09.1-04.1/218/18 від 10.01.2018) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Домашній текстиль» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 у справі №910/17113/17 відкрито апеляційне провадження та надано сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань в порядку, визначеному ГПК України.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018, враховуючи неподання сторонами заяв та клопотань у визначений судом строк та відсутністю необхідності для вчинення додаткових підготовчих дій, колегія суддів дійшла висновку про призначення справи до розгляду на 21.02.2018.
Представники сторін у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час і місце судового засідання сторони повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень №926 та №934. Про причини неявки сторони не повідомили, жодних заяв та клопотань до суду подано не було.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи належне повідомлення учасників процесу про дату і час розгляду справи, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, зазначає наступне.
23.09.2016 року між Міністерством оборони України (замовник за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТК-Домашній Текстиль» (постачальник за договором, відповідач у справі), відповідно до рішення тендерного комітету Міністерства оборони України (протокол від 14.09.2016 №75/351/7) був укладений договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/16/117 (а.с. 15-22).
Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язався у 2016 році поставити замовнику вироби текстильні готові для домашнього господарства (постільна білизна) (наволочка бавовняна), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни) вказані у цьому договорі.
Згідно з п.1.2. договору номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору, визначаються такою специфікацією: наволочка бавовняна, відповідність ДСТУ 3119-95, зразку еталону та затвердженому робочому зразку, строком постачання до 30.09.2016 (включно), загальною кількістю 40000 шт, ціна товару складає 691 200,00 грн в т.ч. ПДВ.
Пунктом 3.7 договору передбачено, що приймання товару оформлюється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений представником замовника. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару за якістю та направляється замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою.
Датою поставки товару вважається дата, вказана одержувачем замовника в акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника (п.6.3 договору).
Ціна договору згідно з п. 4.1. становить 691 200,00 грн, у тому числі ПДВ 115 200,00 грн.
Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення. (п.11.1. договору).
В подальшому сторонами вносились зміни та доповнення в частині порядку затвердження робочих зразків товару та порядку приймання товару за якістю (Додаткова угода від 22.11.2016 №1 до договору а.с. 23-24).
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов договору ТОВ «ТК-Домашній Текстиль» передало, а Міноборони України прийняло відповідно до акту приймального контролю (якості) від 14.12.2016 №1 (а.с. 14) товар у кількості 40000 шт за найменуванням наволочка бавовняна відповідність ДСТУ 3119-95, зразку еталону та затвердженому робочому зразку, при цьому, вказаний товар, відповідно до дати вказаної одержувачем замовника у зазначеному акті, був поставлений на склад військової частини №А2678 16.12.2016.
Таким чином, відповідач виконав обов`язок з поставки товару у повному обсязі, проте як обґрунтовано встановлено судом, зазначений товар був поставлений ТОВ «ТК-Домашній Текстиль» з порушенням строку поставки, визначеного умовами укладеного сторонами договору, на 76 діб.
У зв`язку з прострочкою поставки продукції Міністерство оборони України звернулось до відповідача з вимогою (претензія №286/11/9072 від 21.12.2016 а.с. 11) оплатити штрафні санкції (штраф та пеню), які нараховані в загальній сумі 153 446,40 грн. Доказів направлення відповіді на надіслану претензію та доказів її оплати відповідач не надав.
Частинами першою та другою ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу
Як визначено п. 1 ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як вірно встановлено місцевим господарським судом, факт несвоєчасної поставки відповідачем визначеного договором товару належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, що відповідно є підставою для застосування до винної особи відповідальності, яка передбачена умовами договору.
Частиною 1 ст. 216 ГК України унормовано, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частиною 2 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості
Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.
Відповідно до п. 8.3.3 сторони визначили, що за порушення строків виконання зобов`язання, постачальник сплачує пеню в розмірі 0,2 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.
З огляду на те, що укладений договір є державним контрактом, що його виконання здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету, що штрафні санкції, які просить стягнути позивач, застосовуються саме за порушення негрошового зобов`язання, колегія суддів дійшла висновку, про правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 0,2 % за кожен день прострочення поставки та штрафу в розмірі 7% від вартості товару, з яких допущено прострочення.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на відсутність своєї вини у прострочці поставки товару, оскільки посилання відповідача на ту обставину, що він отримав від позивача протокол випробування продукції лише 01.11.2016, а тому не зміг своєчасно розпочати виготовлення продукції жодними доказами не підтверджено. Ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні в апеляційному господарському суді відповідач не надав доказів того, що він своєчасно направив зразки продукції на погодження позивачеві, не надав доказів затвердження протоколу випробувань 01.11.2016, не надав самого протоколу випробувань та доказів його отримання 01.11.2016. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача з проханням відстрочити термін поставки продукції, внести зміни до договору в частині строків такої поставки, тобто відсутні докази того, що відповідачем, як постачальником, вчинялись дії для належного та своєчасного виконання покладеного на нього обов`язку.
З огляду на викладене апеляційний господарський суд вважає не доведеними посилання відповідача на відсутність своєї вини у несвоєчасній поставці продукції на адресу позивача.
Згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Твердження відповідача в апеляційній скарзі про подвійне притягнення його до відповідальності за п.8.3.3 та п.12.4 договору є помилковими та ґрунтуються на помилковому тлумаченні відповідачем умов договору.
Відповідно до п.12.1 договору постачальник забезпечив виконання своїх зобов`язань за договором у розмірі 5% від суми договору (платіжне доручення від 21 вересня 2016 № 876, видане ПАТ «ПУМБ» на суму 34 560, 00 грн.).
Положеннями п.12.4 встановлено, що замовник не повертає забезпечення виконання договору у разі, якщо постачальник не виконав умови договору стосовно якості та строків.
При цьому, підставою для повернення забезпечення договору є виконання постачальником всіх умов договору у повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості та строків і виключно за цінами згідно положень цього договору (п.12.2).
Таким чином, сплата постачальником 5% від суми договору є гарантійним платежем виконання постачальником своїх зобов`язань, проте умовами договору не передбачено, яким чином, таке забезпечення враховується сторонами при вчинені порушення зобов`язання, не передбачено порядку зарахування цієї суми коштів в рахунок погашення можливих штрафних санкцій, передбачених договором, а тому посилання на те, що такі кошти повинні бути враховані при визначенні штрафних санкцій не є таким, що відповідає встановленим у договорі положенням чи приписам цивільного законодавства.
З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду, вважає правомірним та обґрунтованим висновок Господарського суду міста Києва про доведеність позивачем факту прострочення поставки товару та існування підстав для покладення на відповідача відповідальності у вигляді 105 062,40 грн пені та 48 384,00 грн штрафу.
За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 у справі №910/17113/17 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення немає.
Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).
Керуючись ст. ст. 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК-Домашній текстиль» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 у справі №910/17113/17 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 у справі №910/17113/17 залишити без змін.
3. Справу №910/17113/17 повернути до Господарського суду міста Києва.
4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2017 у справі №910/17113/17.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 23.02.2018