ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.02.2018                      Справа №905/3023/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієві          й М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ, ,

до відповідача, Комунального підприємства “Сервіс”, смт.Новоамвросіївське Донецької області, ,

про стягнення 61186,78 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: не з’явився, –

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м. Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №14/4-1105 від 12.12.2017р. до Комунального підприємства “Сервіс”, смт.Новоамвросіївське Донецької області, про стягнення боргу у загальній сумі 61186,78 грн., у тому числі:

- три проценти річних у сумі 3655,60 грн. та інфляційні витрати у сумі 57531,18 грн. на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, у зв'язку з несвоєчасним виконанням грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №4012/13-БО-6 від 12.12.2012р.

Ухвалою суду від 22.12.2017р. даний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №905/3023/17; визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 18.01.2018р.; встановлено строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову до 12.01.2018р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору купівлі-продажу природного газу №4012/13-БО-6 від 12.12.2012р. із відповідачем, несвоєчасне виконання останнім за ним своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу у грудні 2013р. та на тривале невиконання рішення господарського суду Запорізької області від 08.04.2015р. по справі №908/1351/15-г, внаслідок чого виникли підстави для донарахування інфляційних витрат починаючи з липня 2014р. по грудень 2015р. та 3% річних з 12.08.2014р. по 14.01.2016р.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано розрахунок заявлених позовних вимог, витяги сальдо та операцій по підприємству відповідача з 01.01.2013р. по 30.11.2015р., у копіях: договір купівлі-продажу природного газу №4012/13-БО-6 від 12.12.2012р. з додатковими угодами №1 від 19.07.2013р., №2 від 14.10.2013р. до нього; акти приймання-передачі природного газу №б/н від 31.10.2013р., №б/н від 30.11.2013р., №б/н від 31.12.2013р., №б/н від 22.01.2014р. за січень-квітень, жовтень-грудень 2013р., правоустановчі документи підприємства позивача.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 629, 655, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 174, 175, 193, 216-217, 231, 264-265 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 15, 54-57, 61, 64, 66, 67 Господарського процесуального кодексу України, а також на приписи листа Верховного Суду України №62-97-р від 03.04.1997р.

Ухвалою суду від 18.01.2018р. відкладено розгляд справи на 20.02.2018р.

Представник позивача у судове засідання 20.02.2018р. не з’явився.

Представник відповідача у судове засідання 20.02.2018р. не з’явився, витребувані документи не надав.

Як зазначено в ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також забезпечення з боку суду можливості відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом зв’язку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Дослідив матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо такого.

За приписами статті 7 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов’язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно приписів ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як свідчать матеріали справи, рішенням господарського суду Запорізької області від 08.04.2015р. по справі №908/1351/15-г позов задоволено: стягнуто з Комунального підприємства «Сервіс» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заборгованість у розмірі 85373,86грн., пеню у розмірі 19230,55грн., 3% річних у розмірі 4462,07 грн., інфляційні втрати у розмірі 10583,28грн. та судовий збір в сумі 2393,00 грн.

Даним судовим актом встановлено факт неналежного виконання обов'язку відповідачем щодо оплати отриманого газу у період січень-квітень, жовтень-грудень 2013р. та наявність боргу останнього перед позивачем у сумі 85373,86 грн. станом на 15.01.2015р. До того ж, досліджені та задоволені вимоги, зокрема, щодо стягнення з відповідача нарахованих 3% річних за період з 14.02.2013р. по 11.08.2014р., інфляційні витрати за період з травня 2013р. по червень 2014р., з огляду на порушення строків оплати, у тому числі, вказаного основного грошового зобов'язання, на підставі приписів ст.625 Цивільного кодексу України.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За відомостями позивача, що не спростовані відповідачем, за зобов'язанням грудня 2013р. за договором купівлі-продажу природного газу №4012/13-БО-6 від 12.12.2012р. борг в сумі 85373,86 грн. на теперішній час рахується у повному обсязі, так як відсутні оплати.

Відтак, з огляду на таке неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, донараховано та пред'явлено до стягнення, у межах провадження по даній справі, за зобов'язанням грудня 2013р. інфляційні витрати у сумі 57531,18 грн. за період з липня 2014р. по грудень 2015р., 3% річних у розмірі 3655,60 грн. за період з 12.08.2014р. по 14.01.2016р.

Прострочення відповідачем грошового зобов'язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обов'язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обов'язку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань” № 14 від 17.12.2013р. саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення, наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

У п.5.3 наведеної постанови зазначено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Фактичні обставини справи свідчать про те, що станом на 14.01.2016р. є наявною сума боргу 85373,86 грн. в повному обсязі.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат за прострочення основного зобов'язання грудня 2013р. становить 57531,18 грн. (донарахування здійснено на суму 95249,03 грн. з липня 2014р. по грудень 2015р.).

Дослідив розрахунок інфляційних витрат проведений позивачем та базу нарахування, вбачається, що останнім застосовано суму боргу за зобов'язанням грудня 2013р. з включенням суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у минулі періоди, оскільки дійсною сумою боргу, не обтяженою додатковими нарахуваннями, є 85373,86 грн.

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань” №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Таким чином, застосований позивачем розрахунок інфляційних витрат є не належним та не може бути прийнятий для нарахування цих вимог.

Здійснив перерахунок інфляційних витрат, за допомогою програми “Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН”, на суму 85373,86 грн. у межах визначеного періоду, суд дійшов висновку про їх дійсний розмір у цій частині у сумі 51566,50грн.

Одночасно, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі 3655,60 грн. (донараховано за зобов’язанням грудня 2013р. на суму 85373,86 грн. за період з 12.08.2014р. по 14.01.2016р.).

Перевіривши розрахунок даних позовних вимог, з урахуванням вищевикладеного, за допомогою програми “Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН”, суд дійшов висновку про правильність їх нарахування.

З огляду на таке, вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих 3% річних підлягають задоволенню у розмірі визначеному позивачем та інфляційні витрати - частково, у розмірі встановленому судом.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 7, 13, 42, 73-81, 86, 129, 202, 165, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ, до Комунального підприємства “Сервіс”, смт.Новоамвросіївське Донецької області, про стягнення боргу у загальній сумі 61186,78грн., у тому числі: три проценти річних у сумі 3655,60 грн. та інфляційні витрати у сумі 57531,18грн., задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства “Сервіс” (87333, Донецька область, Амвросіївський район, смт.Новоамвросіївське, вул.Зелена, буд.1, , банківські реквізити не вказано) на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (01601, м.Київ, Шевченківський район, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , п/р №1 у АТ “Ощадбанк”, МФО 300465) 55222,10 грн., у тому числі: 3% річних у сумі 3655,60 грн., інфляційні втрати у сумі 51566,50 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1444,03 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Рішення ухвалено 20.02.2018р.

6. Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня ухвалення судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

7. Повний текст рішення складено та підписано 20.02.2018р.

Суддя                      О.В. Кротінова