ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2018р. справа № 913/783/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників учасників справи:
від позивача: ОСОБА_5 (адвокат, довіреність від 04.10.2017р.);
від відповідача: ОСОБА_6 (адвокат, довіреність №ББУ/СА80/СЛ/17 від 11.12.2017р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
ухваленого 05.12.2017р. (повний текст підписано 11.12.2017р.) у м. Харків
у справі №913/783/17 (суддя Зюбанова Н.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецгрупп», м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області
про стягнення 1024010,52грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоспецгрупп», м. Київ (Позивач) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області (Відповідач) про стягнення коштів у сумі 1024010,52грн. за договором на надання транспортних послуг навантажувача №40-СА-АБ від 27.12.2016р., з яких заборгованості в сумі 952004,59грн., пені в сумі 44737,35грн., інфляційних втрати в сумі 16571,14грн. та 3% річних в сумі 10697,44грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 05.12.2017р. (повний текст підписано 11.12.2017р.) у справі №913/783/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецгрупп» були задоволені частково стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» заборгованість за договором на надання транспортних послуг навантажувача №40-СА-АБ від 27.12.2016р. в сумі 952004,59грн., пеню в сумі 5000,00грн., 3% річних у сумі 10697,44грн. та інфляційні втрати в сумі 16571,14грн.

Рішення місцевого суду було вмотивоване доведеності матеріалами справи факту невиконання Відповідачем договірних зобовязань, передбачених п.4.4 договору на надання транспортних послуг навантажувача №40-СА-АБ від 27.12.2016р. щодо повної та своєчасної оплати наданих послуг. Своєю чергою, частковість задоволення позовних вимог була зумовлена зменшенням місцевим судом суми стягуваної пені в порядку п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній, на час розгляду справи судом), у звязку з знаходженням Відповідача на частині території Луганської області, яка тимчасово не контролюється українською владою, захопленням та втратою майна підприємства у березні 2017р.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Луганської області від 05.12.2017р. у справі №913/783/17 скасувати, а позовну заяву залишити без розгляду.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає безпідставну відмову останнього у задоволенні клопотання Відповідача про припинення провадження у справі та неврахування судом факту наявності третейського застереження, викладеного у п.6.5. договору №40-СА-АБ від 27.12.2016р., відповідно до якого всі спори, що виникають між сторонами у звязку з виконанням договору або стосуються його зміни, припинення, недійсності підлягають розгляду та вирішуються в третейському суді («ad hoc»)

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя доповідач) Попков Д.О., судді Чернота Л.Ф., Зубченко І.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 26.12.2017р. було відкрито апеляційне провадження у справі та запропоновано сторонам до 12.01.2018р. включно надати до Донецького апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.01.2018р. було призначено розгляд апеляційної скарги на 21.02.2018р. об 14:25 з повідомлення учасників справи.

12.01.2018р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоспецгрупп» через канцелярію суду було надано відзив на апеляційну скаргу б/н б/д (а.с.а.с.242-244), за змістом якого проти її доводів та вимог заперечувало та зазначило про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, оскільки третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. Таким чином у сторін правовідносин існує виключна правова можливість, а не обовязок, звертатися до третейського суду, що цілком узгоджується з рішенням Конституційного суду України №1-рп/2008 від 10.01.2008р., постановою Верховного суду України від 18.10.2017р. у справі №910/8318/16 та позицією Вищого господарського суду України, викладеною в його постановах.

Указом Президента України №454/2017р. від 29.12.2017р. «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» (який набрав чинності 16.01.2018р. (офіційне опублікування в Офіційному віснику України, 2018, №5) відповідно до пп.6 п.161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, ч.3 ст.19, ч.3 ст.26 та п.40 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було постановлено про ліквідацію, зокрема, Донецького апеляційного господарського суду та утворення Східного апеляційного господарського суду в апеляційному окрузі, що включає Донецьку, Луганську, Полтавську та Харківську області, з місцезнаходженням у місті Харкові.

Згідно з п.3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Таким чином, Донецький апеляційний господарський суд продовжує здійснювати свої повноваження до утворення апеляційного суду, який забезпечує здійснення правосуддя у відповідному апеляційному окрузі, та до дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно вимог ст.ст.222, 223 та п.17.7 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст.270 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 15.12.2017р.).

Представник Скаржника у судове засідання 21.02.2018р. зявився, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в останній та усних поясненнях.

Представник Позивача у судове засідання 21.02.2018р. також зявився, проти задоволення апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та усних поясненнях, зазначив про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення Господарського суду Луганської області від 05.12.2017р.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 15.12.2017р.) апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах перегляду справи, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 27.12.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоспецгрупп» (Підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (Замовник) було укладено договір про надання транспортних послуг навантажувача №40-СА-АБ (Договір а.с.а.с.11-21), відповідно до п.1.1 якого, Підрядник прийняв на себе зобовязання надати транспортні послуги навантажувачем з обємом ковша не менш 3,6м.куб. РН956, LG956L (або аналог) з переміщення готової вугільної продукції, відходів вуглезбагачення, формування породних відвалів (складські операції та транспортна обробка вантажів) по обєктах Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит».

Своєю чергою, згідно з п.1.2 договору Замовник взяв на себе зобовязання здійснити оплату за транспортні послуги в порядку, передбаченому умовами цього договору.

Відповідно до п.1.3 договору, строк надання послуг за договором ставить з 01.01.2017р. по 31.12.2017р.

Як було встановлено у пп.2.1.1 п.2.1 договору, Замовник надає Підряднику планове щомісячне замовлення на послуги техніки (додаток №1 до договору (а.с.22). Підрядник зобовязується отримувати замовлення у Замовника до 25 числа місяця, що передував місяцю, в якому будуть надаватися послуги.

У п.2.8 договору сторони погодили, що після закінчення кожного календарного місяця роботи транспорту (до 2 числа місяця, наступного за звітним) сторонами складається акт здачі-приймання наданих послуг.

Згідно з пп.пп.3.2.1,3.2.6 п.3.2 договору, Замовник зобовязується прийняти надані послуги та здійснити своєчасну оплату, а також щомісячно, при відсутності заперечень до якості наданих транспортних послуг підписати акти приймання-передачі наданих послуг.

Як встановлено п.п.4.1,4.3 договору, орієнтовна вартість договору не повинна перевищувати 4553065,44грн. Вартість послуг, наданих за договором, визначається відповідно до калькуляції вартості послуг (додаток №2 (а.с.23).

Відповідно до п.4.4 договору, оплата послуг, наданих Підрядником у відповідному місяці, здійснюється Замовником протягом 5 робочих днів на 90 календарний день з дати підписання обома сторонами акту здачі-приймання наданих послуг та отримання рахунку від Підрядника шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок Підрядника, зазначений в цьому договорі.

У п.5.1 договору встановлено, що уповноважені представники Підрядника та Замовника зобовязані вести щоденний облік послуг та час роботи техніки, для цього представником Замовника щомісячно оформлюються наступні документи:

- товарнотранспортні накладні;

- шляховий лист;

Підписані з боку Замовника означені документи є підтвердженням факту надання послуг Підрядником.

Як встановлено у п.7.6. договору, в разі порушення Замовником строків оплати транспортних послуг, що надані Підрядником за цим договором та прийняті Замовником без зауважень, Замовник, за письмовою вимогою Підрядника, сплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п.6.5 договору всі спори, що виникають між сторонами у звязку з виконанням договору або що стосуються його зміни, припинення, недійсності підлягають розгляду та вирішуються у третейському суді для вирішення конкретного спору (третейський суд «ad hoc»).

У січні-березні 2017р. Позивачем було надано послуги навантажувача на загальну суму 952004,59грн., що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) та додатками до цих актів (а.с.а.с.24-68):

- №2 від 10.01.2017р. на суму 91383,84грн.;

- №3 від 10.01.2017р. на суму 26877,60грн.;

- №6 від 20.01.2017р. на суму 107510,40грн.;

- №7 від 20.01.2017р. на суму 16126,56грн.;

- №8 від 20.01.2017р. на суму 16126,56грн.;

- №9 від 20.01.2017р. на суму 10751,04грн.;

- №10 від 31.01.2017р. на суму 37628,64грн.;

- №11 від 31.01.2017р. на суму 11288,59грн.;

- №12 від 31.01.2017р. на суму 118261,44грн.;

- №14 від 10.02.2017р. на суму 37628,64грн.;

- №15 від 10.02.2017р. на суму 10751,04грн.;

- №16 від 10.02.2017р. на суму 107510,40грн.;

- №19 від 20.02.2017р. на суму 107510,40грн.;

- №20 від 20.02.2017р. на суму 32253,12грн.;

- №21 від 20.02.2017р. на суму 37628,64грн.;

- №23 від 28.02.2017р. на суму 86008,32грн.;

- №24 від 28.02.2017р. на суму 5375,52грн.;

- №25 від 28.02.2017р. на суму 10751,04грн.;

- №29 від 10.03.2017р. на суму 43004,16грн.;

- №30 від 10.03.2017р. на суму 10751,04грн.;

- №31 від 10.03.2017р. на суму 5375,52грн.;

- №32 від 14.03.2017р. на суму 16126,56грн.;

- №33 від 14.03.2017р. на суму 5375,52грн.;

Означені акти виконаних робіт були підписані уповноваженим представником Замовника ОСОБА_7, без заперечень та зауважень.

Крім цього, матеріали справи містять рахунки на оплату послуг навантажувача (а.с.а.с.69-91), що відповідають фактично наданим та відображеним в актах здачі-приймання послугам.

У звязку із невиконанням грошових зобовязань з оплати наданих згідно вказаних актів транспортних послуг, Товариство з обмеженою відповідальністю «Автоспецгрупп» звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» про стягнення коштів у сумі 1024010,52грн. за договором на надання транспортних послуг навантажувача №40-СА-АБ від 27.12.2016р., з яких: основний борг у сумі 952004,59грн., пеня у сумі 44737,35грн., інфляційні втрати в сумі 16571,14грн. та 3% річних у сумі 10697,44грн.

01.11.2017р. до канцелярії Господарського суду Луганської області від Відповідача надійшло клопотання б/н від 23.10.2017р. (а.с.а.с.142,143) в порядку ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) про припинення провадження у справі №913/783/17, яке мотивоване посиланням на умови п.6.5 договору на надання транспортних послуг навантажувача від №40-СА-АБ 27.12.2016р., згідно з яким усі спори, які виникають між сторонами у звязку з невиконанням цього договору або які стосуються його зміни, припинення, недійсності, підлягають розгляду та вирішуються в третейському суді для розгляду конкретного спору (третейський суд «ad hoc»).

Між тим, Позивачем 07.11.2017р. до суду надано заперечення на клопотання про припинення провадження по справі (а.с.а.с.163,164), проти доводів якого останній заперечував з мотивів відсутність волі обох сторін про передачу спору третейському суду та неможливість позбавлення Позивача конституційного права на звернення до господарського суду.

Своєю чергою, місцевий господарський суд, враховуючи невиконання Відповідачем грошових зобовязань, передбачених п.4.4 договору на надання транспортних послуг навантажувача №40-СА-АБ від 27.12.2016р., позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоспецгрупп» задовольнив частково стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» основний борг за договором в сумі 952004,59грн., пені в сумі 5000,00грн., 3% річних в сумі 10697,44грн. та інфляційні втрати в сумі 16571,14грн. Між тим, частковість задоволення позовних вимог було зумовлена зменшенням судом суми пені в порядку п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, якою правомірно керувався місцевий суд, розглядаючи цю справу), у звязку зі знаходженням Відповідача на частині території Луганської області, яка тимчасово не контролюється українською владою, захопленням та втратою майна підприємства у березні 2017р. Крім того, судом першої інстанції було відмовлено у задоволені клопотання про припинення провадження у справі з мотивів відсутність волі обох сторін про передачу спору третейському суду та неможливість позбавлення Позивача конституційного права на звернення до господарського суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне:

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, якою правомірно керувався місцевий суд, розглядаючи цю справу), ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору на надання транспортних послуг навантажувача №40-СА-АБ від 27.12.2016р., кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з надання послуг.

Сутність заявлених позовних вимог полягає у спонуканні Відповідача до сплати грошових коштів, передбачених п.4.4 договору №40-СА-АБ від 27.12.2016р., за надані послуги навантажувача у січні-березні 2017р. на загальну суму 952004,59грн. та нарахованих відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України на суму несвоєчасно виконаних грошових зобовязань 3% річних, інфляційних втрат та пені, стягнення якої передбачено п.7.6 договору на надання транспортних послуг навантажувача №40-СА-АБ від 27.12.2016р.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст.202 Господарського кодексу України та ст.598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Своєю чергою, за змістом ст.ст.549, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.216-218 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання грошового зобов'язання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати заборгованості, з нарахованими впродовж періоду прострочення на неї 3% річних, інфляційної індексації та пені, передбаченої п.7.6. договору на надання транспортних послуг навантажувача №40-СА-АБ від 27.12.2016р.

Оскільки матеріали справи свідчать про невиконання Відповідачем грошових зобовязань перед Позивачем, передбачених п.4.4. договору на надання транспортних послуг навантажувача №40-СА-АБ від 27.12.2016р. з оплати наданих послуг на загальну суму 952004,59грн., остільки останній цілком управнений був вимагати сплати заявлених до стягнення нарахувань на суму прострочених виконанням грошових зобовязань.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Своєю чергою, доводи апеляційної скарги зводяться до безпідставної відмови у задоволені клопотання про припинення провадження у справі та неврахування судом факту наявності третейського застереження, викладеного у п.6.5. договору №40-СА-АБ від 27.12.2016р., відповідно до якого всі спори, що виникають між сторонами у звязку з виконанням договору або стосуються його зміни, припинення, недійсності підлягають розгляду та вирішуються в третейському суді («ad hoc»).

Наразі, колегія суддів не заперечує факт включення сторонами у договір №40-СА-АБ від 27.12.2016р. третейського застереження, яке міститься в п.п.6.5. -6.15. та відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про третейські суди». Втім, наявність такої угоди та клопотання в перебігу розгляду справи лише однієї із сторін третейської угоди/застереження про припинення судового провадження, порушеного з ініціативи іншої сторони у державному суді, не може вважатися належними і достатніми підставами, які унеможливлюють вирішення справи господарським судом. Дійсно, ч.6 ст.55 Конституції України надає кожному право самостійно визначатися із обранням не заборонених законом засобів захисту свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Захист майнових прав субєкту господарювання у розглядуваних господарських правовідносинах, зважаючи на наявність та зміст третейського застереження, можливий, серед іншого, і в третейському суді, однак Відповідач не управнений навязувати Позивачеві саме такий спосіб захисту, враховуючи, що:

- Частина 3 ст.124 Конституції України поширює юрисдикцію господарських судів на відповідні юридичні спори незалежно від наявності/відсутності між сторонами цих спорів третейської угоди укладання/існування такої угоди не зумовлює відповідного вилучення спору із сфери юрисдикції державного суду;

- Частина 1 ст.16 Цивільного кодексу України гарантує право кожного учасника цивільних відносин на судовий захист, а ст.20 цього Кодексу визначає, що особа здійснює право на захист на свій розсуд, тобто в даному випадку за вибором Позивача;

- Частина 3 ст.1 Господарського процесуального кодексу України та ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакціях, що діяла на момент винесення переглядуваного рішення), встановлювали недійсність угоди про відмову від права на звернення до господарського суду та заборону позбавлення будь-кого від права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законодавством відповідно. Відтак, тлумачення Скаржником наявності третейського застереження як причини, обовязковим наслідком якої є розгляд відповідного спору лише третейським судом та неможливість його вирішення у господарському суді, є несумісною ані із вказаними нормами, ані із змістом ст.5 Закону України «Про третейські суди», що визначають передачу спору на вирішення третейського суду є саме правом сторін.

Таким чином, необхідною, але недостатньою умовою реалізації права на захист у третейському суді є укладання відповідної третейської угоди, проте, сама реалізація опосередковується зверненням позивача до третейського суду або передачею сторонами спору в межах порушеної, але не вирішеної державним судом справи, на розгляд третейському суду, що безпосередньо і закріплено ст.5 Закону України «Про третейські суди» - в обох випадках визначальним є вибір особи, чиї права порушені, способу їх захисту/відновлення.

Апеляційний суд також наголошує, що Скаржником не обґрунтовано неправомірність застосування місцевим судом правової позиції з аналогічного питання, викладеної в постанові Верховного суду України від 18.10.2017р. у справі №910/8318/16 саме в контексті оцінки запровадженого наявністю третейського застереження альтернативного судовому способу реалізації права на захист своїх прав, який (спосіб) не може тлумачитися як відмова чи обмеження судового способу. Посилання Скаржника в аналізі цієї правової позиції у справі №910/8318/16 на обставини відступлення права вимоги первісним кредитором на користь Позивача, який не підписував угоди про передачу спору на вирішенні МКАС при ТПП України, не спростовують означених висновків відносно визначального значення обраного особою способу захисту своїх прав та неможливості обмеження використання судового способу.

Між тим, судова колегія додатково зазначає, що Скаржник безпідставно ототожнює арбітражну угоду, що укладається з обовязковою участю нерезидента України як сторони спору та наслідки укладення якої регламентовано, зокрема Європейською конвенцією про зовнішньоторговельний арбітраж 1961р., Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень 1958р., що регламентують питання юрисдикції (підвідомчості) спору з іноземним елементом державному суду однієї із сторін, з розглядуваною в цій справі третейською угодою між резидентами України субєктами господарювання, на правовідносини яких поширюється юрисдикція господарських судів без обмежень.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції, зокрема, щодо правомірності відмови у задоволені клопотання про припинення провадження у справі, з мотивів відсутність волі обох сторін про передачу спору третейському суду та неможливість позбавлення Позивача конституційного права на звернення до господарського суду.

Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) в даному випадку не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення із порушеннями визначених ст.277 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 15.12.2017р. ) підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», залишається без задоволення, а переглядуване рішення без змін.

За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275-277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що введена в дію 15.12.2017р. ), Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м.Сєвєродонецьк Луганської області на рішення Господарського суду Луганської області від 05.12.2017р. (повний текст підписано 11.12.2017р.) у справі №913/783/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Луганської області від 05.12.2017р. (повний текст підписано 11.12.2017р.) у справі №913/783/17 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного суду через Донецький апеляційний господарський суд (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України) протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

У судовому засіданні 21.02.2018р. проголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано 21.02.2018р.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: Л.Ф. Чернота

ОСОБА_3

Надрук. 4 примірн.: 1,2 -сторонам, 3-у справу, 4-ГСЛО

Надіслано судом до ЄДРСР 21.02.2018р