РІШЕННЯ

15 лютого 2018 року м. Тернопіль Справа № 921/636/17-г/17
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

при секретарі судового засідання Панчук М.В.

розглянув матеріали справи

за позовом:товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь", м.Одеса

до відповідача: Служби автомобільних доріг у Тернопільській області, м.Тернопіль

проcтягненнякоштів в сумі 4217594,98грн.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність №27-12/2017 від 27.12.2017;

відповідача: ОСОБА_2, довіреність №08-2/7 від 04.01.2018.

В порядку ст.ст.8, 222 Господарського процесуального кодексу України з 19.12.2018 судом здійснювалося повне фіксування судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу "Документообіг господарського суду". Для оригіналу звукозапису надано CD-R диск за серійним №LH3114UJ11060892D2.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь", м.Одеса, звернувся 06.11.2017 (згідно відмітки кур'єрської служби доставки на квитанції №1362276) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Служби автомобільних доріг у Тернопільській області, м.Тернопіль, про стягнення 4217594,98грн, з яких: 2883141,08грн інфляційних нарахувань, 1334453,90грн - 3% річних, нарахованих за прострочення виконання грошових зобов'язань згідно договорів підряду від 08.08.2012 №60, від 11.09.2012 №60т, від 11.09.2012 №61т, від 14.03.2013 №5т та від 01.10.2013 №19 та посилаючись на преюдиційність фактів, встановлених у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 11.10.2016 у справі №921/499/16-г/3 про стягнення суми основного боргу за даними договорами, котре набрало чинності.

Позов обґрунтовується наступними документами: копією договору №60 від 08.08.2012 та Додатковою угодою №1 до нього від 25.12.2014; копією рішення Господарського суду Тернопільської області №921/499/16-г/3 від 11.10.2016; виписками по особових рахунках за період з 25.11.2015 по 03.11.2017, з 07.11.2015 по 03.11.2017, з 08.06.2017 по 03.11.2017; копією вимоги №30062015/юр1 від 30.06.2015 із доказами її надіслання на адресу відповідача; розрахунком суми позову, іншими документами, долученими до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 13.11.2017 порушено провадження у справі, витребувано від сторін додаткові документи; судове засідання призначено на 28.11.2017, котре, у зв'язку із неявкою представників, було відкладено на 19.12.2017.

15.12.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-УІІІ від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції, тому ухвалою від 19.12.2017, з урахуванням думки учасників справи, суд вирішив здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, котре було відкладено на 18.01.2018 та 01.02.2018 з підстав, наведених в ухвалах суду від 19.12.2017, 18.01.2018.

Відповідно до ухвали суду від 01.02.2018 підготовче засідання закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 15.02.2018.

Позивач згідно поданого позову, додаткових пояснень №15-12/2017/Госп. від 15.12.2017 (вх.№2621 від 19.12.2017), №17-01/2018/Госп. від 17.01.2018 (вх.№4000 від 18.01.2018), пояснень №15-12/2017/Госп./1 від 15.12.2017, клопотання №11-01/2018/Госп1. від 11.01.2017 (вх.№3767 від 15.01.2018), відповіді на відзив на позов №11-01/2018/Госп./2 від 11.01.2018 (вх.№3766 від 15.01.2018) та його уповноважений представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повній мірі, посилаючись на долучені документи, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини з наведенням судової практики судів касаційної інстанції в аналогічних спорах. Серед іншого, пояснив, що вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних ґрунтуються на обставинах не своєчасного виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань в частині прийняття виконаних робіт та в частині строку їх оплати. Зазначив, що в частині стягнення 20973823,44грн основного боргу за договорами №60т від 11.09.2012, №61т від 11.09.2012, №5т від 14.03.2013 та №19 від 01.10.2013, які були предметом судового розгляду у справі №921/499/16-г/3, відповідач не заперечував, тобто визнавав строк виконання зобов'язань за цими договорами таким, що настав. Вважає, що недофінансування сторони відповідача з Державного бюджету чи відсутність у відповідача грошових коштів на оплату виконаних позивачем підрядних робіт не може бути підставою, в силу цивільного законодавства, звільнення його від відповідальності за порушення договірних зобов'язань.

Відповідач та його уповноважений представник в судових засіданнях позовні вимоги заперечив з підстав, наведених у відзиві на позов №08-2/1523 від 15.12.2017 (вх.№22487 від 18.12.2017) тадоповненні до відзиву на позов з урахуванням додаткових пояснень №08-2/46 від 15.01.2018 (вх.№3814 від 16.01.2018), посилаючись на долучені до справи документальні докази. Вказав, що відповідач є одержувачем бюджетних коштів, бере бюджетні фінансові зобов'язання виключно в рамках відповідних фактичних надходжень спеціального фонду бюджету (відкритих асигнувань), відтак, не має власних коштів на проведення розрахунків, в тому числі з позивачем у справі; строк проведення розрахунків було порушено не з вини відповідача, а по причині ненадходження коштів з Державного бюджету України. Просив звернути увагу, що за умовами укладених між сторонами правочинів розрахунки за виконані Підрядником роботи Замовник (відповідач у справі) сплачує по мірі надходження коштів на відповідний казначейський рахунок Замовника. Також Замовник виконує свої зобов'язання по договору лише в межах фактичних надходжень коштів (п.п.9.2, 9.5 договорів); договори підряду №60 від 08.08.2012, №60т від 11.09.2012, №61т від 11.09.2012, №5т від 14.03.2013, №19 від 01.10.2013 укладені на виконання робіт, фінансування яких передбачалося за бюджетною програмою. Підставою для звільнення САД від відповідальності за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань зазначає урядові постанови, зокрема постанови Кабінету Міністрів України № 219 від 20.03.2013, № 46 від 12.02.2014, №830 від 13.11.2013, № 168 від 04.06.2014, згідно якими затверджено обєкти поточного ремонту автодоріг загального користування державного та місцевого значення, обсяги їх фінансування у відповідних роках за кредитами, залученими під державні гарантії, а також постанову КМУ № 498 від 17.06.2015,згідно з якою було розстрочено термін оплати робіт на 2015-2017 роки. Тому, на виконання даних постанов у грудні 2015 року відповідачем проведено оплату робіт в межах виділених коштів, у 2016 році кошти на виконання постанови Кабміну №498 від 17.06.2015 не надходили, тому роботи не приймалися та їх оплата не проводилася. Позаяк вини відповідача у простроченні виконання грошового зобов'язання немає, то в силу положень ст.614 Цивільного кодексу України, така особа не може нести відповідальності. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі документи, заслухавши доводи та заперечення сторін, господарський суд встановив наступне.

Господарським судом Тернопільської області у 2016 році розглядався спір між товариством з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль - Південь" та Службою автомобільних доріг у Тернопільській області, про стягнення заборгованості за виконаними роботами з поточного ремонту автомобільних доріг місцевого значення, за результатами розгляду якого 11.10.2016 прийнято рішення у справі №921/499/16-г/3. Із змісту рішення судом були встановлені наступні обставини:

- між Службою автомобільних доріг у Тернопільській області, як Замовником, та товариством з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь", як Підрядником, було укладено ряд договорів на виконання робіт з ремонту автомобільних доріг, а саме:

- 11.09.2012укладено договір №61т (поточний середній ремонт автомобільної дороги місцевого значення Касперівці - Збручанське км 6+560 - км 9+000;договірна ціна робіт складає 30453582грн ( з ПДВ);

- 11.09.2012укладено договір №60т на поточний середній ремонт автомобільної дороги місцевого значення Касперівці - Збручанське км 0+000 - км 6+480; договірна ціна робіт складає 32985840грн з врахуванням ПДВ);

- 14.03.2013укладено договір №5т(роботи з поточного середнього ремонту автомобільної дороги місцевого значення Касперівці - Збручанське км 9+000 - км 16+000; договірна ціна робіт складає 46404650грн з врахуванням ПДВ);

- 01.10.2013договір №19щодоробіт з поточного середнього ремонту автомобільної дороги місцевого значення Касперівці - Збручанське км 6+560 - км 16+000; договірна ціна робіт складає 291538грн з врахуванням ПДВ.

Прийняття - передача закінчених робіт здійснюється на основі актів прийому- передачі відповідно до діючих норм та правил.

- на виконання умов вищезазначених договорів позивач виконав роботи по ремонту автомобільних доріг, про що свідчать довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за 2012- 2013 роки та акти приймання виконаних будівельних робіт за 2012- 2013 роки, які частково прийняті (роботи, визначені в актах приймання виконаних будівельних робіт, відповідно до умов договорів підряду вважаються безумовно прийнятими відповідачем у повному обсязі зі строком оплати - після підписання актів) та оплачені відповідачем частково на суму 42819675грн, чим допущено заборгованість з оплати вартості виконаних робіт по вказаних договорах на суму 20973823,44грн;

- позивачем надіслано відповідачу вимогу про погашення заборгованості по договорах №№60т,61т, 5т, №19, котра останнім отримана 02.07.2015 втім залишена без задоволення. З урахуванням приписів ст.530 ЦК України з 10.07.2015 (02.07.+7дн.) Службою автомобільних доріг прострочено виконання договірних зобов'язань з оплати вартості зазначених робіт.

З огляду на доведеність факту невиконання Замовником взятих на себе договірних зобов'язань, за рішенням суду, котре набрало чинності у встановленому порядку 24.10.2016 з відповідача у справі стягнуто борг в сумі 20973823,44грн.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи банківських виписок відповідачем було погашено існуючу заборгованість наступним чином: за договором №60т від 11.09.2012 сплачено кошти 18.12.2012в сумі 2300000грн, 30.09.2013в сумі 980000грн, 07.10.2013в сумі 4719898грн, 15.11.2013в сумі 3800000грн, 30.12.2013в сумі 16652843грн; за договором №61т від11.09.2012 сплачено кошти 30.12.2013 в сумі 9147157грн, 24.09.2014 в сумі 66899грн; за договором №5т від 14.03.2013 сплачено кошти 25.11.2015 в сумі 9379203,78грн та 07.12.2015 в сумі 33281892грн.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згодом, в рамках безспірного списання коштів з примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області №921/499/16-г/3 від 26.10.2016, на поточний рахунок ТОВ "Атомагістраль-Південь" 08.06.2017 надійшли кошти в загальній сумі 21180523,44грн, що зараховані в погашення боргу по договору №60т від 11.09.2012 в сумі 908611грн, по договору №61т від 11.09.2012 - 18857686грн, по договору №5т від 14.03.2013 в сумі 916660,44грн та по договору №19 від 01.10.2013 - 290866грн.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 2883141,08грн інфляційних нарахувань за період з липня 2015 по жовтень 2016 та 1334453,90грн - 3% річних період з 10.07.2015 по 23.10.2016, в тому числі вимоги по договору № 60 від 08.08.2012 щодо нарахування інфляційних та 3 % річних за період з 10.07.2015 по 07.12.2015 на суму боргу 158 579грн за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки останній не вчасно розрахувався за виконані позивачем роботи згідно укладених договорів підряду від 08.08.2012 №60, від 11.09.2012 №60т, від 11.09.2012 №61т, від 14.03.2013 №5т та від 01.10.2013 №19 з виконання поточного середнього ремонту автомобільної дороги місцевого значення Касперівці-Збручанське та ремонту моста через р. Серет на зазначеній автодорозі. Дані вимоги хоч і частково заявлялися при розгляді справи №921/499/16-г/3, втім по суті не розглядалися, оскільки відповідно до заяви позивача про зменшення позовних вимог, судом розглянуто спір лише щодо суми основного боргу.

Між тим, правовідносини за договором №60 від 08.08.2012 також не розглядалися у межах справи №921/499/16-г/3,оскільки на момент предявлення позову за цим договором заборгованості не було.

Відповідно до умов даного договору Служба автомобільних доріг у Тернопільській області як Замовник, доручила виконати та взяла обовязок оплатити роботи з поточного середнього ремонту моста через р. Серет на автомобільній дорозі місцевого значення Касперівці-Збручанське, км 6+510, Тернопільська область, згідно з вимогами діючих нормативно-правових актів, а товариство з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль-Південь" як Підрядник, зобов'язався на свій власний ризик виконати роботи, доручені йому Замовником; договірна ціна робіт по цьому договору склала 277294грн (з ПДВ).

Згідно п.п.9.2, 9.3, 9.4, 9.7 Договору, що є підставою заявлених позовних вимог, Замовник здійснює розрахунки за виконані роботи з Підрядником по мірі надходження коштів на відповідний казначейський рахунок Замовника, при відсутності затримки здійснення видатків обслуговуючим банком, на підставі "ОСОБА_2 приймання виконаних підрядних робіт" (форма №КБ-2в) та "Довідок про вартість виконаних підрядних робіт" (форма № КБ 3). Акти виконаних робіт готує Підрядник, підписує та направляє їх Замовнику у визначеному законодавством порядку для їх прийняття. Роботи вважаються виконаними, коли вони прийняті Замовником. Підрядник разом з представником Замовника звіряє акти з фактично виконаними роботами, що відображається візами відповідальних працівників Замовника та Підрядника. Питання щодо несвоєчасного підписання актів, а також необґрунтовані претензії щодо представлених обсягів виконаних робіт вирішуються у встановленому законодавством порядку.

Прийняття - передача закінчених робіт здійснюється на основі акта прийому-передачі відповідно до діючих норм та правил (п.10.4).

У пункті 15.2 договору сторони встановили, що такі набувають чинності з моменту їх підписання і діють до повного виконання зобов'язань сторонами.

Згідно довідки про вартість виконаних робіт за грудень 2013 року по договору №60 становила 158579грн.

Однак, відповідач, незважаючи на направлення товариством ОСОБА_2 виконаних робіт та скеровані для підписання Довідки про вартість виконаних будівельних робіт, виконані роботи не прийняв та не оплатив. Даний борг в сумі 158579грн позивачем включено у вимогу№300062015/Юр.1від 30.06.2015, та, з урахуванням приписів ч.2 ст.530 ЦК України, з 10.07.2015 ця заборгованість вважається простроченою.

Разом з тим, матеріали справи, зокрема виписка з банківського рахунку позивача, свідчать про погашення цієї заборгованості відповідачем (158579грн) 07.12.2015.

Позивач, посилаючись на тривалість невиконання рішення суду від 11.10.2016 у справі №921/499/16-г/3, невиконання зобовязань з оплати вартості виконаних робіт за договором №60 в сумі 158579грн у встановлений у вимозі строк, у звязку з простроченням виконання грошового зобов'язання, нарахував відповідно до ст.. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних за період з 10.07.2015 по 23.10.2016 (день набрання судовим рішенням у справі № 921/499/16-г/3 законної сили), за договором №60 від 08.08.2012 - за період з 10.07.2015 по 07.12.2015, котрі просить стягнути в судовому порядку.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Нормами ст.14 Цивільного кодексу України врегульовано загальні засади виконання цивільних обов'язків та встановлено, зокрема, що цивільні обов'язки виконуються в межах встановлених договором або актом цивільного законодавства; особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

На підставі ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за зобов'язанням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Зазначена норма кореспондується з ч.1 ст.318 ГК України.

Згідно ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

Згідно з ч.4 ст.879 ЦК України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Як свідчать встановлені обставини у даній справі, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладення договорів про виконання робіт з ремонту , котрі регулюються ст.875 Цивільного кодексу України.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються взаємні права та обов'язки сторін зобов'язання.

Частиною 1 статті 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11.10.2016 у справі №921/499/16-г/3 було стягнуто з відповідача на користь ТОВ "Автомагістраль-Південь" борг в сумі 20973823,44грн, який виник на підставі договорів №60т, 61т, 5т, 19 , та згодом був погашений наступними платежами: за договором №60т від 11.09.2012 сплачено кошти в сумі 2 300 000 грн 18.12.2012, в сумі 980 000 грн 30.09.2013, в сумі 4 719 898 грн 07.10.2013, в сумі 3 800 000 грн 15.11.2013, в сумі 16 652 843 грн 30.12.2013, в сумі 908 611 грн 08.06.2017; за договором №61т від11.09.2012 сплачено кошти в сумі 9147157грн 30.12.2013, в сумі 66 899 грн 24.09.2014, в сумі 18 857 686 грн 08.06.2017; за договором №5т від 14.03.2013 сплачено кошти в сумі 9 379 203,78грн 25.11.2015, в сумі 33 281 892 грн 07.12.2015, в сумі 916 660,44 грн 08.06.2017; за договором №19 від 01.10.2013 сплачено кошти в сумі 290 866 грн 08.06.2017.

Таким чином, з урахуванням розміру договірних зобов'язань відповідача та сум здійснених оплат, борг відповідача перед позивачем у справі становив:

- за договором №60 від 08.08.2012 в період з 10.07.2015 по 06.12.2015 158579 грн (погашено 07.12.2015);

- за договором №60т від 11.09.2012 в період з 10.07.2015 по 23.10.2015 908 611 грн;

- за договором №61т від 11.09.2012 в період з 10.07.2015 по 23.10.2015 18 857 686 грн;

- за договором №5т від 14.03.2013 в період з 10.07.2015 по 24.11.2015 43 577 824грн, в період з 26.11.2015 по 06.12.2015 34 198 620,22 грн та з 08.12.2015 по 23.10.2016 916 660,44 грн;

- за договором №19 від 01.10.2013 в період з 10.07.2015по 23.10.2016 290 866 грн.

В силу положень ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки, умови договорів підряду не містили кінцевого строку проведення розрахунків, позивачем було направлено вимогу від 30.06.2015 №30062015/Юр.1, яку отримано відповідачем 02.07.2015, що останнім не заперечується, а тому кінцевою датою проведення оплати по укладених договорах є 09.07.2015. Починаючи з 10.07.2015 зобов'язання вважається простроченим.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виходячи з правового аналізу статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Суд вважає, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі укладених між ними правочинів, є грошовим зобов'язанням, а тому на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. п. 3.1, 4.1, 7.1 Постанови пленуму Вищого Господарського Суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати, підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

На підставі аналізу наведених норм матеріального права, суд погоджується з доводами позивача, що 3% річних та інфляційні втрати можуть бути нараховані за весь час прострочення сплати заборгованості, при цьому позивач вправі самостійно визначати період, за який здійснюється їх розрахунок.

При цьому суд звертає увагу на те, що борг відповідача перед позивачем виник не на підставі рішення у справі №921/499/16-г/3, а з господарського зобов'язання, яке виникло на підставі договорів № 60, № 60т, № 61т, № 5т та № 19 про виконання робіт з ремонту автомобільних доріг місцевого значення Тернопільської області.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, або виконання зобов'язання з простроченням встановлених строків; відповідно, як наявність судових актів про стягнення заборгованості, так і її погашення з простроченням не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, суд доходить висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України.

Позивачем заявлено до стягнення 2883141,08грн інфляційних нарахувань та 3% річних в сумі 1344453,90грн.

Даючи правову оцінку доводам позивача щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, дослідивши подані позивачем розрахунки, суд, здійснивши власний арифметичний розрахунок, вважає їх обґрунтованими, такими, що відповідають наведеним вище нормам закону, умовам укладених між сторонами правочинів, арифметично вірними, а тому підлягають до задоволення в заявленій сумі 2 883 141,08грн.

Оцінивши подані позивачем розрахунки трьох відсотків річних в сумі 1 344 453,90 грн, суд, здійснивши власний арифметичний їх розрахунок по кожному простроченому платежу окремо, встановив, що сума 3% річних, котра розрахована позивачем є більшою за суму, що розрахована судом, а тому вимоги щодо стягнення 3% річних як правомірно заявлені підлягають до задоволення в сумі 1 328 048,27 грн (розрахунок знаходиться в матеріалах справи). При цьому суд виходив з такого.

Відповідно до частини 2 статті 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін, визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання, з якою пов'язано його початок.

Якщо для вчинення дії встановлено строк, то вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку (ч.1 ст.255 ЦК України).

Виходячи з формули нарахування 3% річних, згідно якої за основу розрахунку беруться сума простроченого зобов'язання та кількість днів прострочення, день фактичної сплати суми заборгованості або її часткової сплати не може включатися в період часу, за який здійснюється стягнення 3% річних, оскільки станом на дату погашення відбувається від'ємна дія суми сплачених коштів від суми прострочки, тому лише з наступного дня після сплати сума боргу є визначеною.

Наведеного позивачем не враховано при здійсненні розрахунку суми 3% річних, а саме згідно поданого розрахунку позивачем в період нарахувань включено дати оплати боргу, що призвело до невірного визначення суми 3% річних та, відповідно їх збільшення на 6405,63грн, котрі судом відхиляються за неправильністю нарахування.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та частиною першою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Беручи до уваги наведене, позовні вимоги в частині стягнення 2883141,08грн інфляційних нарахувань та 3% річних в сумі 1328048,27грн як обґрунтовано заявлені, документально підтверджені, не спростовані належними доказами відповідачем, підлягають до задоволення.

Щодо заперечень відповідача про відсутність вини у несвоєчасному виконанні грошових зобовязань із посиланням на те, що оплата робіт не була проведенавчасно у зв'язку із відсутністю бюджетних асигнувань, судом відхиляються з огляду на таке.

Згідно з частиною першої статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Статтями 525, 526 названого Кодексу і статтею 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання.

Служба автомобільних доріг у Тернопільській області відповідно до Положення про Службу, затвердженого наказом Державного агентства автомобільних доріг України №194 від 01.07.2016, є юридичною особою, котра має самостійний баланс, рахунки в банківських установах, є одержувачем бюджетних коштів, що спрямовуються на розвиток мережі автомобільних доріг загального користування, здійснює фінансування робіт з будівництва, ремонту, реконструкції та утримання мережі автомобільних доріг загального користування, мостів, будівель та інших штучних споруд згідно із законодавством.

Наявність чи відсутність бюджетного фінансування не залежить від волі та дій позивача, що порушує його право на отримання коштів за виконані роботи за договором.

У пункті 1.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України у №14 від 17.12.2013р. розяснено, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей, як їх юридичною властивістю. Тому, у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Також суд враховує, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг в межах виконання зобовязань, взятих на себе за договором. Окрім цього, за змістом частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність державної організації, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання, про що, зокрема, зазначено у Постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. по справі № 11/446.

Також в п.5 оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 зазначено, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (див. постанову Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі №15/5027/715/2011).

Таким чином, суд доходить висновку, що чинне законодавство України не містить будь-яких особливих вимог до договорів, які укладаються суб'єктами підприємницької діяльності з установами, які фінансуються з бюджету; виконання зобов'язання, що виникло на підставі договору повинно здійснюватись на загальних підставах.

Окрім того, надаючи правову оцінку умовам договорів підряду, на підставі яких у відповідача виник обов'язок із сплати вартості виконаних товариством робіт, в частині визначення строку оплати виконаних робіт, виходячи з наявності чи відсутності відповідних асигнувань, як підставу для звільнення відповідача від обов'язку сплати 3% річних та інфляційних нарахувань, на які посилається відповідач, суд відзначає таке.

Наявність у договорі застереження про виконання Замовником своїх зобовязань по договору лише в межах фактичних надходжень коштів (виділених коштів) не звільняє його від відповідальності, встановленої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки норма частини 1 статті 625 цього Кодексу є імперативною і не передбачає жодних винятків незалежно від причин прострочення виконання грошового зобов'язання - на неї розповсюджуються положення абзацу 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, згідно з нормами якого сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Зважаючи на наявні у справі докази на підтвердження понесених сторонами судових витрат та враховуючи, що жодна із сторін не зробила заяви про подання відповідних доказів після ухвалення рішення суду, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В судовому засіданні 15.02.2018 відповідно до ст.240 ГПК України оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 42, 46, 73, 74-79, 91, 123, 129, 197, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути із Служби автомобільних доріг у Тернопільській області, м. Тернопіль, вул. Олени Кульчицької, 8, ідентифікаційний код 25887079 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль - Південь", м. Одеса, вул. Романа Кармена, 21, ідентифікаційний код 34252469- 2883141,08 грн інфляційних втрат, 1328048,27 грн 3 % річних та 63167,84 в повернення сплаченого судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Повне судове рішення складено та підписано 23.02.2018.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку ст. 256 Господарського процесуального кодексу України до Львівського апеляційного господарського суду.

Суддя Андрусик Н.О.