ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2018 р. Справа № 917/1727/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Фоміна В. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу позивача вх. №01 П/2 на рішення господарського суду Полтавської області від 23.11.2017 у справі № 917/1727/17 (ухвалене суддею Безрук Т.М. у приміщенні господарського суду Полтавської області, повний текст рішення складено 28.11.2017)

за позовом Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, м.Кременчук Полтавської області,

до Виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, м.Горішні Плавні Полтавської області

про стягнення 1663,65 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області 1663,65 грн. - відшкодування переплати пенсії громадянину ОСОБА_1

Рішенням господарського суду Полтавської області від 23.11.2017 у задоволенні позову відмовлено. Суд першої інстанції зазначив, що відповідач не є страхувальником громадянина ОСОБА_1; переплата пенсії вказаній особі виникла внаслідок надання страхувальником (а не відповідачем) недостовірних даних про заробітну плату для обчислення пенсії; видані відповідачем архівні довідки №136,137 від 14.04.2004 не містили відомостей про складові частини заробітної плати та не відображали ті з них, на які нараховувалися страхові внески; посадові особи позивача при призначенні пенсії гр. ОСОБА_1 не були позбавлені можливості витребувати додаткові відомості, необхідні для обчислення пенсії, але відповідні дії вчинені ними не були; позивачем не доведено складу цивільного правопорушення, не доведено, що збитки ним понесені внаслідок неправомірних дій відповідача, та не доведено вини відповідача у спричиненні цих збитків.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить вищевказане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позов. Апелянт наполягає на тому, що до завищення розміру пенсійної виплати призвело зазначення відповідачем в архівних довідках №136,137 від 14.04.2004 сум, до яких помилково зараховано види оплати праці та інші виплати, на які не нараховувалися страхові внески та які не повинні враховуватися при визначенні середньої заробітної плати. Із посиланням на ст.1166 ЦК України та ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» апелянт зазначає, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Тому, на думку апелянта, місцевий господарський суд необґрунтовано відмовив у задоволенні даного позову.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, встановлено строк відповідачеві для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга може бути розглянута за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи - за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом).

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч.10 ст.270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п'ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи повідомлень відділення звязку, копії вищевказаної ухвали суду від 29.01.2018 сторонами отримано 05.02.2018.

Станом на 22.02.2018 до суду не надійшло відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

В ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Позивачем у 2012 році було проведено перевірку з питань обґрунтованості видачі відповідачем архівних довідок про заробіток № 136, 137 від 14.04.2004 (а.с.8) на гр. ОСОБА_1, який у період з 1987 року по 1997 рік працював у ВАТ "Полтаваекскавація". За результатами перевірки уповноваженим працівником позивача було складено акт №257 від 06.06.2012, який також підписано представниками відповідача без зауважень (а.с.9).

В акті №257 від 06.06.2012 зазначено, що дані архівної довідки про заробіток № 136, 137 від 14.04.2004 на гр. ОСОБА_1 співпадають з даними відомостей по нарахуванню заробітної плати, але для розрахунку пенсії зазначені у довідках суми слід враховувати не в повному обсязі, а лише в тій частині, на яку нараховувалися страхові внески. При цьому в акті не вказано про недостовірність даних, які містяться у довідках № 136, 137 від 14.04.2004.

Згідно з висновками вищевказаного акту позивачем складено розрахунок переплати пенсії, що виникла за період з 13.05.2004 по 31.07.2012 у ОСОБА_1 (а.с.11). Відповідно до вказаного розрахунку (з урахуванням відшкодованих підприємством сум та відрахування з пенсії ОСОБА_1 надміру виплачених коштів), залишок переплати становить 1663,65 грн.

За твердженням позивача, вказана переплата утворилася внаслідок надання архівним відділом відповідача недостовірних довідок про заробіток № 136, 137 від 14.04.2004, тому Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області вищевказаної суми 1663,65 грн. як збитків, що підлягають відшкодуванню в порядку ст.1166 ЦК України.

У задоволенні даного позову місцевим господарським судом було відмовлено.

Надаючи оцінку аргументам місцевого господарського суду у відповідності до підпункту б) пункту 2 частини 1 статті 282 ГПК України, з урахуванням меж апеляційного перегляду у відповідності до вищенаведених приписів ст.269 ГПК України, колегія суддів зазначає, що з висновками суду першої інстанції слід погодитися з наступних підстав.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. При цьому, для виникнення зобовязання з відшкодування шкоди необхідна наявність сукупності умов, які формують склад правопорушення, що є підставою для цивільно-правової відповідальності, а саме: шкоди, протиправної поведінки, причинного звязку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вини.

Проте, як встановлено місцевим господарським судом в ході розгляду справи та не спростовано апелянтом, Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області при зверненні до суду з позовом не довело, що заподіювачем шкоди є саме відповідач, Виконавчий комітет Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області.

За приписами ч.2 ст. 101 Закону України Про пенсійне забезпечення підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Ч.1 ст.50 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, передбачає, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Отже, як вбачається з системного аналізу змісту вищевказаних законодавчих норм, субєктом відповідальності за надання недостовірних даних, на підставі яких здійснено надмірну виплату пенсії, є страхувальник.

Відповідно до ч. 1. ст. 1, п. 1 ч.1 ст. 14 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до страхувальників відносяться роботодавці: підприємства, установи і організації незалежно від форм власності, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору та відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, громадянин ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ВАТ "Полтаваекскавація". Позивачем не надано доказів, що цей громадянин перебував у трудових відносинах з виконавчим комітетом Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області. Отже відповідач не є страхувальником вказаної особи, тому до нього не можуть бути застосовані заходи відповідальності в порядку ч.1 ст.50 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, на яку посилається позивач.

Апелянт наполягає на тому, що оскільки ВАТ "Полтаваекскавація" ліквідовано, то довідка про заробіток видається державним архівом.

Стосовно вказаних тверджень колегія суддів зазначає, що відповідальність архівних установ встановлено спеціальними нормами законодавства, які регулюють діяльність вказаних установ і на які правомірно посилається місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні.

А саме, приписами ч.2 ст. 42, ст. 43 Закону України Про Національний архівний фонд та архівні установи встановлено, що працівники архівних установ, користувачі архівними документами, в тому числі документами Національного архівного фонду, інші особи, винні у недбалому зберіганні, псуванні, незаконному знищенні, підробленні, приховуванні, розкраданні, незаконному вивезенні за межі України або незаконній передачі іншій особі архівних документів, а також у порушенні порядку щодо доступу до зазначених документів та інших порушеннях законодавства про Національний архівний фонд та архівні установи, несуть відповідальність згідно з законом. Спори, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої власнику документів, вирішуються в судовому порядку.

Однак, відповідно до змісту вищевказаних правових норм, необхідною передумовою для їх застосування має бути доведеність такої обставини як порушення чинного законодавства працівниками архівних установ.

Позивач зазначає, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду першої та апеляційної інстанції доказів недостовірності даних, які містяться в архівних довідках № 136, 137 від 14.04.2004.

В апеляційній скарзі позивач стверджує, що працівники архівного відділу відповідача, які підписали акт перевірки № 257 від 06.06.2012, тим самим підтвердили неправомірність своїх дій при видачі довідок №136,137 від 14.04.2004.

Проте в акті перевірки № 257 від 06.06.2012 позивачем вказано, що дані архівних довідок співпадають з даними розрахункових відомостей гр. ОСОБА_1 Про недостовірність (помилковість) даних, що містяться в архівних довідках, в акті не зазначено. Тому, на думку колегії суддів, підписання акту представниками відповідача не є доказом неправомірності дій працівників архівного відділу.

Окрім того, як вбачається зі змісту архівних довідок №136,137 від 14.04.2004, вони відображають лише загальний розмір заробітної плати за відповідні періоди і не містять відомостей про складові частини заробітної плати залежно від нарахування або не нарахування на них страхових внесків. При цьому позивачем не наведено посилань на жодний нормативний акт, згідно з яким на відповідача було б покладено обовязок окремо зазначати складові частини заробітної плати, на які не нараховуюся страхові внески.

За таких обставин, колегія суддів вважає недоведеними твердження позивача про те, що субєктом протиправної поведінки є саме відповідач. Натомість, зі змісту листа Управління з координації та контролю за виплатою пенсій Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області від 31.07.2012 № 1344/04-0370/33 (а.с. 10) вбачається, що переплата пенсії гр. ОСОБА_1 виникла внаслідок надання недостовірних даних про заробітну плату для обчислення пенсії страхувальником (ВАТ "Полтаваекскавація"), а не відповідачем.

Місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні також було обґрунтовано зазначено, що посадові особи позивача при призначенні пенсії гр. ОСОБА_1 не були позбавлені можливості витребувати додаткові відомості, необхідні для обчислення пенсії, але відповідні дії вчинені ними не були. Доводів на спростування вищевказаного висновку позивачем в ході апеляційного провадження не наведено.

Отже, позивачем не доведено в суді першої та апеляційної інстанції наявності сукупності умов, які формують склад правопорушення, що є підставою для цивільно-правової відповідальності, зокрема - протиправної поведінки відповідача та його вини у завданні Пенсійному фонду збитків.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Аргументів, що могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, апелянтом не наведено.

За результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду колегією суддів також не було встановлено наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обовязковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 23.11.2017 у справі №917/1727/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 22.02.18

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Фоміна В. О.