Суд
УХВАЛА

27 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 913/81/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Суховий В.Г. - головуючий, Берднік І.С., Міщенко І.С.,

розглянувши матеріали заяви Селянського (фермерського) господарства "Радуга"

про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 17.10.2017 (Поляк О.І., Данилова М.В., Корсак В.А.)

у справі №913/81/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл"

до Селянського (фермерського) господарства "Радуга"

про стягнення 109 556,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Луганської області від 06.03.2017 у справі №913/81/17 (суддя Фонова О.С.) позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 139 110,70 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2017 у справі №913/81/17 (головуючий суддя - Зубченко І.В., судді Марченко О.А., Татенко В.М.) рішення Господарського суду Луганської області від 06.03.2017 скасовано в частині задоволених позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 139 110,70 грн., з прийняттям у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.10.2017 у справі №913/81/17 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2017 у справі № 913/81/17 скасовано, рішення Господарського суду Луганської області від 06.03.2017 у справі № 913/81/17 залишено в силі.

08.12.2017 Селянське (фермерське) господарство "Радуга" подало до Верховного Суду України заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 17.10.2017 у справі №913/81/17 Господарського суду Луганської області з підстав, передбачених пунктами 1, 3 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017), - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідності судового рішення касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

На обґрунтування зазначених підстав для перегляду судового рішення заявником до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 05.09.2017 у справі № 905/3569/16, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.01.2016 у справі №6-771цс15, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі №761/1617/15ц та оглядовий лист Вищого господарського суду України від 29.04.2013 №01-06/767/2013.

Зазначена заява Верховним Судом України передана за належністю до Касаційного господарського суду на підставі підпункту 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ), та підлягає розгляду за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2018 справа 913/81/17 передана на розгляд складу колегії суддів Касаційного господарського суду: Суховий В.Г. - головуючий, Берднік І.С., Міщенко І.С.

Ухвалою Верховного Суду від 29.01.2018 у справі №913/81/17 заявнику надано строк для усунення недоліків заяви до 14.02.2018. У визначений судом строк заявником усунено зазначені в ухвалі недоліки.

Обговоривши доводи заяви та дослідивши додані до неї матеріали, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що подана заява є необґрунтованою та її доводи не підтверджуються доданими до неї матеріалами з таких підстав.

Статтею 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VІІІ, чинній до 15.12.2017) передбачено, що рішення господарських судів переглядалися Верховним Судом України виключно з підстав, передбачених цією статтею.

За положеннями пункту 1, 3 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017) підставою для подання заяви про перегляд рішень господарських судів є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідності судового рішення касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце у разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за подібних предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового та процесуально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

У справі № 913/81/17, у якій подано заяву про перегляд судових рішень, Вищий господарський суд України скасував постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2017, рішення Господарського суду Луганської області від 06.03.2017 залишив в силі.

В постанові від 17.10.2017 Вищий господарський суд України вказав на те, що місцевий господарський суд, встановивши обставини погодження сторонами у договорі вартості товару у гривні, а також сплату відповідачем суми основного боргу зі значним простроченням, але також у гривні, керуючись приписами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Натомість, апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення місцевого суду керувався умовами договору та специфікацій до нього, приписами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим дійшов висновку, що коригування суми фактично здійсненого покупцем платежу, з урахуванням курсу долару на дату такого платежу - є узгодженим сторонами способом нівелювання знецінення національної валюти. Апеляційним судом наголошено, що за своєю правовою природою визначення ціни товару в іноземній валюті (так само і в еквіваленті до іноземної валюти, що коригується станом на момент здійснення оплати товару) є способом забезпечення майнового права та інтересу кредитора отримати погоджену вартість майна незважаючи на інфляційні процеси національної валюти, що унеможливлює застосування частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та задоволення позовних вимог ТОВ "АТ "Каргіл".

В своїй постанові Вищий господарський суд України вказав, що як встановлено місцевим господарським судом та не спростовано судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору та укладених між сторонами специфікацій сторони погодили проведення розрахунку у гривні. Відповідачем з прострочкою платежів внесено вартість базової ціни товару, що підтверджується також постановою Донецького апеляційного господарського суду від 05.10.2016.

В іншій справі №913/641/16 було відмовлено у стягненні скоригованої вартості товару.

Посилаючись на умови договору, суд касаційної інстанції вказав, що місцевим судом встановлено, а судом апеляційної інстанції не спростовано, що відповідач здійснив повну оплату за поставлений йому товар поза межами строків, погоджених сторонами у відповідних специфікаціях. У повному обсязі за поставлений товар СФГ "Радуга" розрахувалось лише у 2016 році. Однак, станом на час розгляду у суді справи №913/81/17 майнове право кредитора на відшкодування матеріальних втрат, пов'язаних із простроченням оплати за договором поставки №CVS 62252 від 07.03.2017 так і не було захищене. Отже, Вищим господарським судом України було застосовано положення ст. 625 ЦК України.

Крім того, касаційний суд вказав, що наявність у позивача нереалізованого права на здійснення коригування повної вартості товару згідно з п. 3.4 договору та вимог специфікацій не позбавляє суд, у випадку звернення товариства з відповідним позовом про стягнення, зменшити скориговану вартість товару на суму інфляційних втрат.

У іншій справі №905/3569/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перемога" про стягнення інфляційних витрат від суми основної заборгованості за договором поставки CVS58474 від 10.12.2013 у розмірі 147 520,17 грн., 3% річних у розмірі 13 494,15 грн., судове рішення у якій надано для порівняння, рішенням місцевого господарського суду позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні витрати у розмірі 147 520,17 грн., 3% річних у розмірі 13 494,15 грн.

У справі № 905/3569/16 постановою апеляційного господарського суду від 11.05.2017 рішення місцевого господарського суду скасовано, прийнято нове рішення, яким провадження у справі в частині стягнення 3% річних, нарахованих за період з 14.10.2014 по 28.08.2015 у розмірі 5 483,02 грн. припинено, у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних, нарахованих за період з 11.10.2014 по 13.10.2014, 29.08.2015 по 14.12.2016 у загальному розмірі 8 011,13 грн., а також інфляційних втрат у розмірі 147 520,17 грн., нарахованих за період жовтень 2014 року - грудень 2016 року, відмовлено.

Вищий господарський суд України постанову апеляційного господарського суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення 3% річних, нарахованих за період з 11.10.2014 по 13.10.2014, 29.08.2015 по 14.12.2016 у розмірі 8 011,13 грн. скасував та в цій частині прийняв нове рішення, яким вказані вимоги задовольнив.

Предметом спору у цій справі є стягнення з ТОВ "Перемога" у зв'язку з простроченням сплати скоригованої вартості поставленого товару у розмірі 206 254,75 грн. за період з 11.10.2014 по 14.12.2016 суму 3% річних у розмірі 13 494,15 грн. та суми інфляційних втрат у розмірі 147 520,17 грн.

Касаційний суд у зазначеній справі, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема, вказав, що встановивши, що інфляційні витрати у розмірі 147 520, 17 грн за період жовтень 2014 року - грудень 2016 року, нараховані ТОВ "АТ Каргілл" на заборгованість з оплати скоригованої на момент оплати з використанням курсу долара США вартості товару, суд апеляційної інстанції, з врахуванням вищевикладеного, дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

У іншій справі №6-771цс15, судове рішення від 27.01.2016 в якій надано для порівняння, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України, розглянувши справу про неоднакове застосування статті частини другої статті 625 ЦК України вказала, що норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривні. Установивши, що між сторонами (фізичними особами) виникли правовідносини на підставі розписок, відповідно до яких позичено грошові кошти в іноземній валюті, суди помилково застосували до таких грошових зобов'язань положення закону в частині нарахування індексу інфляції, який регулює порядок сплати боргу, визначеного у гривнях (постанова від 27.01.2016).

У справі №761/1617/15-ц, судове рішення в якій надано для порівняння, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України, розглянувши справу про неоднакове застосування статті 533 ЦК України також, зокрема, вказала, що норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривні. Разом з тим, у випадку порушення грошового зобов'язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти (постанова від 01.03.2017). Даною постановою справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, порівняння змісту зазначеної постанови Вищого господарського суду України та постанов Верховного Суду України зі змістом постанови Вищого господарського суду України від 17.10.2017, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки у справі, судове рішення у якій переглядається, та у справах, за результатами розгляду яких ухвалено надані для порівняння судові рішення, хоча й подібне матеріально-правове регулювання спірних правовідносин, однак висновки судів зроблені виходячи з встановлених різних фактичних обставин справи, зокрема, умов договору щодо порядку визначення суми грошового зобов'язання та відмови судом в іншій справі у стягненні скорегованої вартості товару.

Посилання заявника на оглядовий лист Вищого господарського суду України від 29.04.2013 №01-06/767/2013 не відповідає вимогам ст. 11116 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів зазначає, що доводи заявника, з посиланням на вказані вище постанови зводяться по суті до вимог до Верховного Суду самостійно здійснити переоцінку доказів по справі з встановленням по новому обставин справи, а не усунути неоднакове застосування Вищим господарським судом України норм матеріального права, що не входить до компетенції Верховного Суду, визначеної ст.ст. 11114, 11116 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017.

Таким чином, відсутні передбачені статтею 11121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017) підстави для відкриття провадження у справі № 913/81/17.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу XI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ), статтями 11116, 11121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VІІІ),

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у допуску справи № 913/81/17 до провадження Верховного Суду.

2. Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.