Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 908/3211/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В.В. - головуючого, Жукова С.В., Ткаченко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання - Кондратюк Л.М;

представники сторін:

позивача - Литвин П.В.

відповідача - не з'явився

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

відповідач - комунальне підприємство "Токмак теплоенергія",

заявник скарги - публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

на постанову Донецького апеляційного господарського суду,

від 02.10.2017

у складі колегії суддів: Черноти Л.Ф. (головуючого), Радіонової О.О., Попкова Д.А.

та на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.08.2017

у складі судді Носівець В.В.

у справі № 908/3211/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до комунального підприємства "Токмак теплоенергія"

про стягнення 182 714,41 грн.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом №14/4-1826 від 21.11.2016 до Комунального підприємства «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради про стягнення з відповідача пені за договором №1009/15-КП-13 від 24.11.2014 у розмірі 112306,11 грн, 3% річних у розмірі 6088,63 грн, втрат від інфляції грошових коштів у розмірі 64319,67 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідач в порушення умов пункту 6.1 вказаного договору (яким передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу), за отриманий газ розраховувався невчасно, у зв'язку із цим позивач нарахував на підставі пункту 7.2 договору пеню у розмірі 112 306,11 грн, також на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати у розмірі 64 319,67 грн, 3% річних у розмірі 6 088,63 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 09.08.2017 по справі №908/3211/16 в позовних вимогах публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального підприємства «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради відмовлено.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заборгованість зі сплати вартості отриманого за договором № 1009/15-КП-13 від 24.11.2014 природного газу погашена відповідачем у повному обсязі до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», відповідача включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання за спожиті енергоносії, а відтак наявні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів Закону, в силу яких позовні вимоги про стягнення з відповідача суми неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, заявлених позивачем до стягнення, задоволенню не підлягають.

Не погодившись з винесеним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось з апеляційною скаргою №14/4-492 від 18.08.2017 на рішення господарського суду Запорізької області від 09.08.2017 у справі № 908/3211/16, в якій просило скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 09.08.2017 у справі № 908/3211/16 та прийняти рішення про задоволення позовних вимог повністю.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 02.10.2017 апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Запорізької області від 09.08.2017 по справі № 908/3211/16 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Не погоджуючись із постановою Донецького апеляційного господарського суду від 02.10.2017 у справі №908/3211/16, публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 09.08.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 02.10.2017.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2018 у справі №908/3211/16 визначено колегію суддів у складі: Білоуса В.В. - головуючого, Ткаченко Н.Г., Жукова С.В.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.01.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 02.10.2017 та на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.08.2017 у справі № 908/3211/16.

Вказана скарга мотивована тим, що рішеннями судів попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», статей 598 - 599 Цивільного кодексу України та статей 4, 43 Господарського процесуального кодексу України, в редакції чинній до 15.12.2017.

Представник скаржника - адвокат Литвин П.В. в судовому засіданні 14.02.2018 підтримав касаційну скаргу з підстав викладених в ній.

Представник відповідача в судове засідання 14.02.2018 не з'явився, про дату, час і місце розгляду касаційної скарги повідомлений належним чином ухвалою Касаційного господарського суду від 17.01.2018, яка вручена відповідачу 24.01.2018, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, перевіривши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи встановлено наступне.

24.11.2014 між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) з однієї сторони та Комунальним підприємством "Токмак теплоенергія" Токмацької міської ради (покупець), з другої сторони укладено договір купівлі-продажу природного газу №1009/15-КП-13, за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах договору, згідно пункту 1.1. договору.

Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ), відповідно до пункту 1.2 договору.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що продавець передає покупцю в період з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 227,0 тисяч куб.м. в тому числі по місяцях кварталів, згідно графіку передбаченого договором.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця, відповідно до пункту 3.3 договору.

Розділом 11 договору передбачено, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В матеріалах справи містяться Додаткові угоди до договору купівлі-продажу природного газу від 24.11.2014. №1009/15-КП-13 в яких викладено, пункт 5.2 статті 5 "Ціна газу" договору, у новій редакції Додатковими угодами до спірного договору №1 від 26.01.2015 (а.с. 23), № 2 від 24.02.2015 (а.с.24), №3 від 18.03.2015 (а.с.25), №4 від 15.04.2015 (а.с. 26), №5 від 29.05.2015 (а.с. 27), №6 від 30.06.2015 (а.с.28), №7 від 29.07.2015 (а.с.29), №9 від 20.10.2015 (а.с. 31), №10 від 22.10.2015 (а.с.32), №12 від 25.11.2015 (а.с.34).

Пункт 6.3 статті 6 "Порядок та умови проведення розрахунків" договору доповнено додатковою угодою №8 від 30.07.2015р., який додатковою угодою №11 від 02.11.2015 викладено у новій редакції (а.с.33).

Пункт 10.3. статті 10 "Інші умови" договору Додатковою угодою №9 від 20.10.2015 викладено в новій редакції (а.с.31).

Додатковою угодою №10 від 22.10.2015 пункт 3.4. статті 3 "Порядок та умови передачі газу" договору викладено в новій редакції (а.с.32).

До змісту статті 5 "Ціна газу" договору Додатковою угодою №10 від 22.10.2015 додано пункт 5.6. (а.с.32).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на виконання умов договору позивачем у період з січня 2015 по грудень 2015 поставлено відповідачу природний газ в обсязі 114,251 тис.куб.м. на загальну суму 991104 грн. 47 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.01.2015 на суму 203 822 грн. 60 коп. (а.с.39); від 28.02.2015 на суму 154114 грн. 52 коп. (а.с.36); від 31.03.2015 на суму 187050 грн. 39 коп. (а.с.37) від 30.04.2015 на суму 46628 грн. 36 коп. (а.с.38); від 31.10.2015 на суму 76844 грн. 01 коп. (а.с.39); від 30.11.2015 на суму 142284 грн. 51 коп. (а.с.40); від 31.12.2015 на суму 180360 грн. 08 коп. (а.с. 41), вказані акти підписані сторонами та скріплені печатками без зауважень.

Також, судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно копії виписки за операціями по договору №1009/15-КП-13 оплата за вказаним договором здійснена на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217, який визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, та відповідних реєстрів перерахування коштів (а.с.43-49).

Відповідно до пункту 17 "Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу" кошти, які уповноважений банк за реєстром нормативів перераховує на спеціальні рахунки гарантованого постачальника за природний газ та теплогенеруючих організацій за теплову енергію, ураховуються сторонами як оплата за природний газ і теплову енергію, які споживалися, по-перше, - у місяці, в якому вперше встановлено нормативи, по-друге, - у місяці, наступному за місяцем, в якому вперше встановлено нормативи, і далі - в такому ж порядку залежно від наявності заборгованості за відповідні місяці.

У разі коли сума коштів, що надійшла за реєстром нормативів на спеціальні рахунки гарантованого постачальника або теплогенеруючої організації наростаючим підсумком з місяця, в якому вперше встановлено нормативи, перевищує вартість спожитого природного газу або спожитої теплової енергії наростаючим підсумком із зазначеного місяця, сума такого перевищення враховується сторонами як оплата за природний газ і теплову енергію, які споживалися до місяця, в якому вперше встановлено нормативи.

Таким чином, передбачається можливість врахування перерахованих коштів як оплата за природний газ за теплову енергію залежно від наявності заборгованості за відповідні місяці.

Зокрема, постановами Національної комісії, копії яких містяться в матеріалах справи, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.12.2014 № 1054, від 29.01.2015 № 72, від 26.02.2015 № 222, від 31.03.2015 №968, від 30.04.2015 №1331, від 29.05.2015 №1665, від 30.06.2015 №1960, від 30.07.2015 №2099, від 31.08.2015 №2235, від 02.10.2015 №2536, від 29.10.2015 №2661, від 26.11.2015 №2846, від 25.12.2015 №3115, від 29.01.2016 №125 затверджені реєстри нормативів перерахування коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання теплопостачальних і теплогенеруючих організацій як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію, на січень - грудень 2015 та на січень 2016.

Судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що за таких обставин, матеріалами справи підтверджено, що суму заборгованості за природний газ відповідачем остаточно погашено 15.02.2016, тобто до подання даного позову до місцевого господарського суду.

Оскільки відповідач оплату за поставлений газ здійснив з порушенням строків оплати, встановлених договором, позивачем нараховано пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 112306,11 грн. за період з 15.02.2015 по 14.02.2016, 3% річних у розмірі 6088,63 грн. за період з 15.02.2015 по 14.02.2016 та інфляційних витрат у розмірі 64319,67 грн., які нараховані за січень - листопад 2015.

Суди попередніх інстанцій розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог правильно застосували до спірних правовідносин норми чинного законодавства.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України унормовано, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, згідно статті 625 Цивільного кодексу України.

Судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що предметом спору у даній справі є матеріально-правові вимоги Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Токмак теплоенергія" Токмацької міської ради про стягнення пені за договором №1009/15-КП-13 від 24.11.2014 у розмірі 112306,11 грн., 3% річних у розмірі 6088,63грн., втрат від інфляції грошових коштів, нарахованих у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 1009/15-КП-13 від 24.11.2014, а саме проведення оплати вартості товару із порушенням строків, встановлених цим договором у розмірі 64319,67 грн. У даному випадку, правовідносини сторін виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 1009/15-КП-13 від 24.11.2014. Комунальне підприємство "Токмак теплоенергія" Токмацької міської ради здійснює діяльність з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії. ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є постачальником природного газу.

Також, судами попередніх інстанцій правильно встановлено, що з 30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон).

Судами попередніх інстанцій у даному конкретному випадку вірно застосовано приписи Закону.

Статтею 1 вказаного Закону врегульовано, що заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, відповідно до ст. 2 вищенаведеного закону.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, згідно статті 3 Закону.

Суди попередніх інстанцій дійшли вірних висновків, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості, а це - зменшення, списання та/або реструктуризакція, необхідною умовою є включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства, з метою її врегулювання за домовленістю сторін шляхом вчинення відповідних правочинів.

При цьому частина 3 статті 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про те, що даною нормою законодавець передбачив можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання, як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Крім того, вказаною нормою, не ставиться право ненарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Колегія суддів Касаційного господарського суду не приймає до уваги доводи скаржника з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на момент набрання чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" заборгованість КП "Токмак теплоенергія" Токмацької міської ради за спожиті енергоносії була відсутня.

Необхідність здійснення списання неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань та три відсотки річних з дня набрання чинності цим Законом на суму боргу, якщо його погашено до набрання цим Законом чинності, передбачена статті 7 Закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" подав позов до суду першої інстанції до набрання чинності вказаним Законом, проте після набрання чинності цього Закону спірні суми не списав.

Також, судами встановлено, що у даному випадку, Комунальне підприємство "Токматеплоенергія" включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання за спожиті енергоносії відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", що підтверджується копією Наказу №142 від 08.06.2017 про включення до Реєстру.

Таким чином, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що заборгованість зі сплати вартості отриманого за договором №1009/15-КП-13 від 24.11.2014 природного газу погашена відповідачем у повному обсязі до набрання чинності Законом, відповідача включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання за спожиті енергоносії, а відтак наявні підстави для застосування до спірних правовідносин приписів Закону, у зв'язку із цим позовні вимоги про стягнення з відповідача суми неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, заявлених позивачем до стягнення, задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правомірних висновків про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на зазначене, Касаційний господарський суд дійшов висновку про те, що доводи скаржника про порушення норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження. Судами попередніх інстанцій повно досліджено матеріали справи, дана вірна оцінка обставинам справи та вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 314, 315 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 Верховний Суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 02.10.2017 та на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.08.2017 у справі № 908/3211/16 залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 02.10.2017 та рішення Господарського суду Запорізької області від 09.08.2017 у справі № 908/3211/16 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Білоус

Судді С.В. Жуков

Н.Г. Ткаченко