РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2018Справа № 910/3344/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Лиськова М.О.

при секретарі судового засідання Бородиня В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальності "Юрія-Фарм"

До ТОО "KAZNANO-Медицина"

Про стягнення 91 903,80 дол.США, що становить 2 486 335,26 грн.

Представники учасників справи:

від позивача: Квітко Є.В., довіреність

від відповідача: Мітлицький В.П., довіреність №01-21 від 20.02.2017

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

01.03.2017 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальності "Юрія-Фарм" до ТОО "KAZNANO-Медицина" про стягнення 91 903,80 дол. США, що становить 2 486 335,26 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/3344/17, розгляд справи призначено на 21.06.2017.

21.03.2017 господарський суд звернувся з доручення про вручення судових документів до Спеціалізованого міжрайонного економічного суду міста Астани.

28.06.2017 судове засідання не відбулося у зв'язку із перебуванням судді Лиськова М.О. у відпустці.

Ухвалою від 10.07.2017 провадження у справі поновлено, призначено до розгляду у судовому засіданні на 11.10.2017.

Ухвалою суду від 10.07.2017 провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 11.10.2017 провадження у справі поновлено.

У судове засідання, призначене на 11.10.2017 представники сторін не з'явилися, витребувані ухвалою суду документи не надіслали, причин не явки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи, були належним чином повідомлені.

Ухвалою суду від 11.10.2017 провадження у справі зупинено до 10.01.2018.

10.01.2018 судове засідання не відбулося у зв'язку із перебуванням судді Лиськова М.О. у щорічній плановій відпустці.

17.01.2018 ухвалою Господарського суду міста Києва провадження у справі №910/3344/17 поновлено.

17.01.2018 в судове засідання з'явилися представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2018 вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 14.02.2018.

В судове засідання, призначене на 14.02.2018 з'явилися представники позивача та відповідача, надали пояснення щодо вчинення ними всіх необхідних дій, передбачених ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідача зазначили суду, про те, що заяв і клопотань не мають і те, що ними вчинені всі необхідні дії, вчинення яких передбачене Господарським процесуальним кодексом України у підготовчому провадженні, в зв'язку з чим просили суд розглянути справу по суті.

Під час судового засідання, призначеного на 14.02.2018 судом закрито підготовче провадження та про призначено справу №910/3344/17 до розгляду по суті після закриття підготовчого засідання.

Після переходу до розгляду справи по суті, представник позивача надав суду усні пояснення у справі, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача факт наявності заборгованості перед позивачем не заперечував.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.04.2016 між позивачем, як продавцем та відповідачем, як покупцем було укладено Контракт 39-19/К, відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує фармацевтичну продукцію та вироби медичного призначення (товар), на умовах і в порядку, передбачених Контрактом. Назва асортимент, кількість та ціна якої визначається згідно специфікації, що є невід'ємною частиною Контракту.

Згідно п. 1.3 Контракту № 39-19/К, поставка товару здійснюється продавцем окремими партіями та узгодженою сторонами специфікацією на кожну конкретну партію (поставку) товару в обумовленому Контрактом 39-19/ К, порядку.

Пунктом 4.1. Контракту № 39-19/К визначено, що оплата за поставлений по даному Контракту товар здійснюється відповідачем виходячи з узгодженої на конкретну партію вартості товару. Валюта платежу за контрактом - долари США.

Відповідно до п. 4.3 Контракту 39-19/К, оплата здійснюється покупцем не пізніше 75 сімдесяти п'яти) календарних днів з дня митного оформлення товару в країні продавця.

Митне оформлення товару в країні продавця (Україна) відбулось 28 жовтня 2016 року, що підтверджується відміткою у митній декларації за №125130013/2016/448720 від 28.10.2016.

Позивач зазначив, що свої зобов'язання за Контрактом № 39-19/К по поставці товару виконав належним чином, тоді як відповідачем не здійснено оплату вартості товару у встановлений у Контракті строк, в зв'язку із чим у останнього виникла заборгованість за

митною декларацією за №125130013/2016/448720 від 28.10.2016 (інвойсом №25450 від 25.10.2016, специфікацією №3 від 21.10.2016 та міжнародною товарно-транспортною накладною від 27.10.2016 року за № 596519) в розмірі 91 903,80 доларів США.

Обґрунтований розрахунок суми заборгованості, що заявленої до стягнення позивачем з відповідача, підтверджується довідкою АТ «Укрсиббанк» від 28.02.2017 за вих. №58-2-4-1622, згідно якої заборгованість відповідача перед позивачем становить 91 903,80 доларів США.

Відповідач в судовому засіданні 14.02.2018 надав пояснення, відповідно до яких зазначив, що заборгованість відповідача перед позивачем визнає в повному обсязі та що за митною декларацією №125130013/2016/448720 від 28.10.2016 сума заборгованості становить 91 903,80 доларів США.

Отже, спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за Контрактом 39-19/К від 29.04.2016, в результаті чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем на суму 91 903,80 доларів США.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає Контракт 39-19/К від 29.04.2016 як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами Договір є договором постачання, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Отже, з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України та пунктів 5.1 та 5.4 Договору, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов'язань, щодо яких заявлено позов, настав.

Доказів оплати відповідачем заборгованості у розмірі 91 903,80 доларів США, яку заявлено позивачем до стягнення, матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем відповідно до митної декларації 125130013/2016/448720 від 28.10.2016 поставлено відповідачеві товар на суму 91 903,80 доларів США. Відповідач не заперечив наявність у нього заборгованості перед позивачем, щодо поставки товару.

За висновками суду, на час розгляду спору в господарському суді відповідачем за позовом не заперечено факт отримання товару за спірним договором загалом на суму розмірі 91 903,80 доларів США., не надано доказів повної оплати або повернення позивачу товару на суму розмірі 91 903,80 доларів США., окрім того всупереч викладеним вище нормам закону, відповідачем не було спростовано наданих позивачем доказів, зокрема, не надано до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів погашення заборгованості в розмірі суму розмірі 91 903,80 доларів США. Обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання, суду також не наведено, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 91 903,80 доларів США підлягає задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальності "Юрія-Фарм" до ТОО "KAZNANO-Медицина" про стягнення 91 903,80 дол. США підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "KAZNANO-Медицина" (010000, Республіка Казахстан, м. Астана, р-н "Есиль", вул. Аккемер. 12/3, БИН 03) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрія-фарм" (03141, м. Київ, вул. М. Амосова, 10, ідентифікаційний номер 30109129) заборгованість в розмірі 91 903,80 доларів США.

3. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "KAZNANO-Медицина" (010000, Республіка Казахстан, м. Астана, р-н "Есиль", вул. Аккемер. 12/3, БИН 03) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрія-фарм" (03141, м. Київ, вул. М. Амосова, 10, ідентифікаційний номер 30109129) судовий збір в розмірі 37 295 грн. 05 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 23.02.2018 року.

Суддя М.О. Лиськов