ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2018

м. Дніпро

Справа № 904/10422/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

до Управління праці та соціального захисту населення Тернівської міської ради

про стягнення боргу за договором надання телекомунікаційних послуг у розмірі 22 243,37 грн.

Суддя Юзіков С.Г.

Представники: справу розглянуто без повідомлення (виклику) учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 22 243,37 грн. боргу за надані послуги.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Відповідачем своїх зобов'язань за Договором №3 від 15.01.15р. про надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення та проведення розрахунків за надані пільги в частині оплати.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.17р. відкрито провадження у справі №904/10422/17 та справу призначено до розгляду у судове засідання на 17.01.18р. за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) учасників, відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України.

Відповідач позов заперечує, у відзиві заявив, що оскільки у 2016р. обласним фінансовим управлінням не було затверджено розпис кошторисних призначень для здійснення видатків з соціального захисту та соціального забезпечення на фінансування пільг з послуг зв'язку, то Відповідач не міг здійснювати відшкодування наданих Позивачем пільг. Окрім цього, Відповідач посилається на сплату заборгованості у розмірі 1 590,21 грн. у грудні 2017р., яка зареєстрована на даний час в УДКСУ м. Тернівки, решту вимог не визнає.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.18р. розгляд справи відкладено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників, відповідно до ч. 4, 5 ст. 252 ГПК України у зв’язку із необхідністю витребування додаткових доказів.

30.01.18р. від Відповідача надійшло доповнення до відзиву, в якому зазначено, що на даний час на офіційному сайті Тернівської міської ради знаходиться Проект рішення виконкому "Про погодження проекту міської Програми фінансування пільг на оплату послуг зв’язку окремих категорій громадян на 2018 – 2020 р.", а також, що протягом кількох днів буде викладено Проект рішення міської ради від 30.01.18р. №476 "Про затвердження міської Програми фінансування пільг на оплату послуг зв’язку окремих категорій громадян на 2018 – 2020 р." . На черговій сесії у лютому місяці 2018р. буде затверджена вищевказана Програма та виділені кошти на відшкодування пільг з послуг зв’язку, наданих Позивачем, в тому числі за 2016 – 2017 роки.

06.02.18р. від Позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої він просить стягнути з Відповідача 20 653,16 грн. - боргу за надані послуги та 1 600,00 грн. – судового збору.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог – до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 18.12.17р. відкрито провадження у справі №904/10422/17 та призначено до розгляду у судове засідання на 17.01.18р. Оскільки заява про зменшення позовних вимог надійшла від Позивача з пропущенням терміну для її подання, тобто після першого судового засідання, суд відмовляє в прийнятті заяви про зменшення позовних вимог до розгляду.

Від Позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що після сплати Відповідачем у грудні 2017р. заборгованості за листопад 2015р. у сумі 1 590,21 грн. залишилася несплачена заборгованість за грудень 2015р. у розмірі 1 734,04 грн., яка нарахована за надані Позивачем послуги зв’язку пільговим категоріям громадян у грудні 2015р. Щодо твердження Відповідача про причини несплати заборгованості за період з січня по грудень 2016р., то Позивач вважає, що відсутність фінансування не може служити підставою невиконання зобов’язання.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.01.15р. сторонами укладено Договір про надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення та проведення розрахунків за надані пільги №3 (далі Договір), за п.1.1. якого предметом цього Договору є відносини "Сторін" щодо фінансування пільг, пов’язаних з наданням телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення.

"Постачальник" здійснює надання телекомунікаційних послуг (у т.ч. абонплата, встановлення телефонів, проведення додаткових робіт при позачерговому та пільговому встановленні квартирних телефонів) громадянам, які мають відповідні пільги, а Платник здійснює фінансування пільг, відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України, Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", а "Платник" проводить розрахунки за надані послуги в межах своїх кошторисних призначень (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 1.3. Договору сума цього Договору відповідає кошторисним призначенням на 2015р. і обумовлюється у додатковій угоді № 1 до цього Договору, яка є його невід’ємною частиною.

Обсяги коштів, передбачених в бюджеті на фінансування пільг за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, можуть змінюватись протягом року при уточненні бюджету на відповідний 2015р. у частині кошторисних призначень, а також від розміру наданих пільг, що обов’язково відображається у додаткових угодах до даного Договору (п. 1.4. Договору).

Відповідно до п.2.1.2. Договору Постачальник зобов’язаний надавати населенню обумовлені законодавством України пільги на оплату комунікаційних послуг (у т.ч. абонплата, встановлення телефонів, проведення додаткових робіт при позачерговому та пільговому встановленні квартирних телефонів) відповідно до затверджених тарифів і в обсязі передбаченим "Платником" у кошторисі доходів і видатків на фінансування цих пільг.

Згідно з п.2.1.2. Договору Постачальник зобов’язується щомісяця надавати у відділ персоніфікованого обліку "Платника":

- до 10 числа місяця, що настає за звітним, надавати на електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих громадянам пільгових категорій у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга" встановленою п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" (зі змінами) (надалі – Єдиний реєстр).

-           20 числа місяця, що настає за звітним, надавати відомості про фактично надані послуги на паперових носіях.

-          до 06 числа місяця, другого за звітним, складати акти звіряння сум заборгованості по наданим послугам зв’язку за станом на 1 число місяця, що передує звітному.

Пунктом 2.2.1. Договору встановлено обов’язок Платника передбачити в своєму кошторисі в необхідних обсягах кошти, які будуть спрямовані на компенсацію витрат за телекомунікаційні послуги, надані Постачальником пільговій категорії населення.

Платник зобов’язаний проводити розрахунки за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення, яка внесена до Єдиного реєстру (п. 2.2.2. Договору).

Згідно з п. 2.2.3. Договору Платник зобов’язаний здійснювати перерахування коштів, передбачених на проведення розрахунків за надані пільги згідно кошторису доходів та видатків в межах запланованих призначень на реквізити Постачальника.

На виконання умов Договору, Позивач надавав послуги зв’язку на пільгових умовах населенню м. Тернівки у період з 01.01.15р. по 31.12.16р.

Переліки споживачів-пільговиків за видами пільг складалися Позивачем за формою №2-пільга, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007р. № 535 "Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, пов’язаних з наданням пільг"2-пільга", та Інструкції "Про порядок її заповнення", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.10.2007р. № 1172/14439, а також направлялись в електронному вигляді Відповідачеві, які прийняті останнім без зауважень.

Однак, за даними Позивача, Відповідач зобов’язання за Договором щодо розрахунків за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення виконував неналежно, у зв’язку з чим, станом на 01.01.16р., у нього виник борг у розмірі 22 243,37 грн. за період: листопад 2015р., січень - грудень 2016р.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.12р. № 295 визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред’явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі Порядок), вказаним Порядком встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів і здійснення компенсаційних виплат за надані пільги окремим категоріям громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету України.

Пунктами 3, 4 Порядку передбачено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевий держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення; а перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню. Щомісячні суми субвенцій перераховуються на рахунки місцевих бюджетів, відкриті Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у відповідних органах Державної казначейської служби, пропорційно обсягам субвенцій, передбаченим у державному бюджеті для бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів, бюджетів мм. Києва та Севастополя.

Згідно з п. 5, 7, 8 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення); Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення пропорційно фактичним зобов'язанням з пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати. Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів. Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби; отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг, у тому числі на оплату пільг з послуг зв'язку, зокрема безпровідного доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

Компенсаційні виплати на державні програми соціального захисту, в тому числі компенсаційні виплати за пільгові послуги телекомунікаційного зв'язку окремих категорій громадян, відповідно до підпункту "б" п. 4 ч. 1 ст.89 Бюджетного кодексу України віднесено до видатків, які здійснюються з бюджетів міст республіканського, Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Видатки місцевих бюджетів, передбачені вказаною вище правовою нормою, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 102 Бюджетного кодексу України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Пунктами 1, 6 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно з ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Загальні засади фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг на підставі вищевказаних законів, визначено безпосередньо у даних законах, зокрема:

- у ст.17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у ст. 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст. 9 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" вказано, що витрати, пов'язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст.23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вказано, що фінансове забезпечення витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Наведені законодавчі норми закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Статтею 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України визначено, що видатки на державні програми соціального захисту (пільги окремим категоріям громадян) здійснюються з місцевих бюджетів та проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" від 04.03.2002 № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

З наведеного вбачається, що законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог законів України.

Згідно з частиною 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною відносно загальних положень, викладених у частинах 1- 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Виходячи з ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005р. у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 905/2358/16 та від 15.05.2012 у справі №11/446, постановах Вищого господарського суду України від 12.04.2017 у справі № 927/1039/16, від 08.08.2017 у справі №910/599/17, від 05.09.2017 у справі №908/3196/16, від 26.09.2017 у справі №921/19/17-г/14.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позов заперечує з наведених вище підстав та зазначає про часткову оплату боргу за листопад 2015р. у грудні 2017р. у розмірі 1 590,21 грн., на підтвердження чого надав копію платіжного доручення № 1830 від 14.12.17р.

У відповіді на відзив Позивач підтвердив наявність боргу у Відповідача на суму 20 653,12 грн.

Перевіривши розрахунки Позивача, з урахуванням наданих Відповідачем доказів часткової оплати боргу (1 590,21 грн.), беручи до уваги наведені вище правові підстави, суд визнає обґрунтованими розрахунки Позивача про наявність у Відповідача боргу в розмірі 20 653,12 грн.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на сторін, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Тернівської міської ради, 51500, Дніпропетровська область, м. Тернівка, вул. Лермонтова, буд. 13 А (код 20249931) на користь Публічного акціонерного товариства 01601, м. Київ, б-р Тараса Шевченка, буд. 18 (код 21560766) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", 49600, м. Дніпро, вул. Херсонська, буд. 26 (код 25543196) 20 653,16 грн. - суму компенсації, 1 485,61 грн. – судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20.02.18р.

Суддя            С.Г. Юзіков