ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2018м. ДніпроСправа № 904/10078/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІЗ", м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "ЕЛТЕХКОМП", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 99 358, 51 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача ОСОБА_1 довіреність № 6 від 30.05.2017

від відповідача ОСОБА_2 довіреність № 28 від 15.01.2018

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛІЗ" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "ЕЛТЕХКОМП" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 99 358, 51 грн., з яких: 86 591, 92 грн. - інфляційні, 12 766, 59 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланнями позивача на несвоєчасне виконання відповідачем рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2015 року по справі №904/5375/16, внаслідок чого позивачем нараховано до сплати відповідачу 3% річних та інфляційні.

Ухвалою суду від 19.12.2017 року справу призначено до розгляду в порядку судом вирішено розглядати справу №904/10078/17 в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач проти позову заперечує, письмовий відзив на позов не надав.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 13.02.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2016 року по справі №904/5375/16 позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІЗ" до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "ЕЛТЕХКОМП" задоволено частково, а саме: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Елтехкомп" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Еліз" 16 364 грн. 77 коп. основного боргу, 64 148 грн. 38 коп. пені, 5 908 грн. 91 коп. 3% річних, 10 971 грн. 34 коп. витрат по сплаті судового збору, в решті позовних вимог - провадження у справі припинено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2016 скасовано частково, прийнято нове рішення, яким позов задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Елтехкомп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліз" основний борг в сумі 661365,01грн., 64148,38 грн. - пені, 5908,91 грн. - 3% річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 23 039,82грн., у тому числі за розгляд справи апеляційною інстанцією.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.07.2017 постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 по справі №904/5375/16 залишено без змін.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 по справі №904/5375/16 встановлено наступні обставини.

27.06.2013 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладений договір поставки № 80/13 (надалі - Договір), відповідно до умов якого, продавець передає у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти у власність на умовах цього Договору продукцію, технічні характеристики, найменування, вартість якої визначені в специфікаціях (надалі-продукція), що є невідємною частиною цього Договору (п.1.1 Договору).

Ціна на продукцію встановлюється в гривні і зазначається в рахунках фактурах та/або в специфікаціях (п.7.1 Договору)

Згідно специфікації №1 до Договору продавець постачає покупцю: - трифазний трансформатор силовий масляний ТМ 630/У1- 10/0,4 Д-Ун-11 гофробак в кількості 20 шт. на суму 998 583 грн. 34 коп. без ПДВ; - трансформатор ОЛСП-1,25/10 У2 в кількості 20 шт. на суму 156 250 грн. 00 коп. без ПДВ, а разом з ПДВ 1 385 800 грн. 01 коп.

Умови та порядок розрахунків за продукцію зазначаються в рахунках фактурах та/або в специфікаціях (п. 3.1 Договору)

Матеріалам справи №904/5375/16 встановлено, що на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар належної якості та в узгодженій кількості на загальну суму 1 387 415 грн. 01 коп., за який відповідач розрахувався частково, у звязку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 661 365 грн. 01 коп.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобовязань в частині повної та своєчасної оплати поставленої продукції, позивач в порядку приписів п.6.3 Договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахував до сплати відповідачу пеню за період з 03.06.2016р. по 19.09.2016р. у розмірі 64 148 грн. 78 коп. та 3% річних за період з 03.06.2016р. по 19.09.2016р. у розмірі 5 908 грн. 91 коп.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Так, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі №904/5375/16 встановлено факт укладення між сторонами Договору, поставку позивачем обумовленої Договором продукції, а також порушення відповідачем зобовязань щодо повної та своєчасної оплати продукції.

Вказаною постановою скасовано частково рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2016 та прийнято нове рішення, яким позов задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства "Елтехкомп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліз" суму 661 365,01 грн. основного боргу, 64 148,38 грн. пені, 5 908,91 грн. 3% річних та витрати по сплаті судового збору у розмірі 23 039, 82 грн., в тому числі за розгляд справи апеляційною інстанцією.

На час розгляду справи №904/10078/17 постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.10.16р. по справі №904/5375/16 набрала законної сили, що, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для звільнення позивача від доказування обставин, встановлених під час розгляду справи №904/5375/16.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.07.2017 постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 по справі №904/5375/16 залишено без змін.

На виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 по справі №904/5375/16 господарським судом Дніпропетровської області видано наказ 03.02.2017.

Постановою Амур-Нижньодніпровсього ВДВС міста Дніпро ГТУЮ у Дніпропетровській області від 06.03.2017 відкрито виконавче провадження ВП №53530931 щодо примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2017 по справі №904/5375/16.

За змістом постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №53530931 від 29.05.2017 року та банківських виписок (а.с.17-20) фактичне виконання рішення відбулось в період з 07.04.2017 по 25.05.2017.

Враховуючи те, що відповідачем сплачено основний борг у розмірі 661 365,01 грн. 16.05.2017, позивач нарахував до сплати відповідачу інфляційні червня 2016 року по травень 2017 року на суму 86 591, 92 грн. та 3% річних за період з 20.09.2016 по 15.05.2017 на суму 12 751, 43 грн., у звязку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми 3% річних та інфляційних нарахувань, обставин, наведених позивачем в обґрунтування позовних вимог, не спростував.

Суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача з наступних підстав.

За змістом загальних положень щодо виконання зобов'язань, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України установлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання, яка полягає у тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 598, ст.ст. 599, 600, 604-609 ЦК, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Відповідно до приписів п. 7.1 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 191, 233, 238, 240, 241, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "ЕЛТЕХКОМП" (49021, м.Дніпро, вул. Берегова, 133 Б; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛІЗ" (69093, м.Запоріжжя, вул. Звенигородська, буд. 9; ) суму 12 768, 59 грн. 3% річних, 86 591, 92 грн. інфляційних, 1 600,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України.

Повне рішення складено 19.02.2018

Суддя А.В. Суховаров