Суд
УХВАЛА

22 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 922/1344/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду :

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

розглянувши заяву державного підприємства "Енергоринок"

про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 21.11.2017 (головуючий Плюшко І.А., судді: Сибіга О.М. і Малетич М.М.)

у справі № 922/1344/15

за позовом державного підприємства "Енергоринок" (далі - Підприємство),

до товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" (далі - Товариство)

про стягнення 1 046 122 748,47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства про стягнення суми заборгованості в розмірі 967 175 859,02 грн., суми пені в розмірі 25 913 724,13 грн., суми штрафу в розмірі 508 535,38 грн., суми інфляційних нарахувань у розмірі 48 577 876,57 грн. та суми 3% річних у розмірі 3 946 753,37грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.06.2015 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства на користь Підприємства 967 175 859,02 грн. основного боргу, 12 956 862,07 грн. пені, 254 267,69 грн. штрафу, 48 577 876,57 грн. інфляційних нарахувань, 3 946 753,37 грн. 3 % річних. В задоволенні решти позову відмовлено.

19.06.2015 на виконання зазначеного рішення господарським судом Харківської області було видано відповідний наказ.

18.05.2016 до господарського суду Харківської області від Товариства надійшла заява про розстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2015 у порядку статті 121 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; в редакції, чинній до 15.12.2017), строком на 30 років.

У частині розгляду заяви про розстрочку виконання судового рішення справа господарськими судами розглядалась неодноразово.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.05.2017, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 07.06.2017, заява Відповідача була задоволена частково.

Розстрочено виконання рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2015 у сумі 1 032 984 698,72 грн. на 10 (десять) років, зі щомісячним платежем до останнього числа місяця відповідного періоду оплати, за таким графіком:

- з червня 2017 року по листопад 2017 року включно - по 100 000,00 грн. з призначенням платежу: перераховані кошти на рахунок штрафу та розміру пені по 50% пропорційно.

- у грудні 2017 року - платіж до останнього числа місяця відповідного періоду оплати становить 100 001,76 грн., з яких: 80 001,76 грн. з призначенням платежу: в рахунок основного боргу; 20 000,00 грн. (10 000,00 грн. у погашення індексу інфляції та 3 % річних - 50% пропорційно та 10 000,00 грн., з яких у погашення штрафу 4 267,69 грн. та 5 732,31 грн. у погашення пені).

- у подальшому, з періоду за січень 2018 року по травень 2019 року (17 місяців) включно, щомісячний платіж становить 100 000,00 грн. (з яких 80 000,00 грн. у рахунок основного боргу, 10 000, 00 грн. у погашення суми пені, 10 000,00 грн. у погашення індексу інфляції та 3 % річних - 50% пропорційно).

- у подальшому сплачувати з червня 2019р. по травень 2027р. (96 місяців) щомісячно суми:

- у погашення основного боргу суму 10 058 915,19 грн.;

- у погашення 3 % річних суму 40 122,43 грн.;

- у погашення індексу інфляції суму 505 029,96 грн.;

- у погашення пені суму 130 428,43 грн.;

- сплатити у травні 2027 року суму судового збору у розмірі 73 080,00 грн.

Відмовлено у задоволенні в іншій частині заяви Товариства про розстрочку виконання рішення суду.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.11.2017 касаційну скаргу Підприємства залишено без задоволення, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.06.2017 у справі № 922/1344/15 залишено без змін.

Підприємством подано заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 21.11.2017 з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 11116 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Як доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 31.05.2017 у справі № 908/1596/15-г та від 08.11.2017 у справі № 908/4594/14.

За приписами підпункту 1 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до приписів пункту 2 частини першої статті 11116 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана, зокрема, з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підвідомчості або підсудності справ;

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце у разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за подібних предмета і підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

Розглянувши заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, Касаційний господарський суд вважає за необхідне відмовити в допуску справи до провадження з таких підстав.

У постанові Вищого господарського суду України від 21.11.2017 у справі № 922/1344/15, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції погодився з висновком судів попередніх інстанцій про часткове задоволення заяви Товариства про розстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2015 з огляду на тяжкий фінансовий стан Товариства, ризик банкрутства, а також розташування останнього на території проведення антитерористичної операції.

Вказані обставини підтверджується:

- звітом про аналіз фінансового стану Товариства за період з січня 2014 року по березень 2016 року, відповідно до якого фінансовий стан Товариства за період з січня 2014 року по березень 2016 року (станом на 01 квітня 2016 року) не дає можливості відповідачу в повній мірі виконувати свої зобов'язання, зокрема здійснити погашення накопиченої заборгованості перед Підприємством;

- доказами того, що у 2014 року невідомі озброєні угрупування захопили адміністративну будівлю, де, крім інвентарю, інструментів, приладів, меблів, комп'ютерної та офісної техніки, знаходилися також первинні документи бухгалтерського та податкового обліку за період з 2001 року по 2014 рік, а також сервери, на яких встановлені нематеріальні активи Товариства, що використовувались для ведення бухгалтерського та податкового обліку;

- сертифікатом Торгово-промислової палати України від 22.08.2014 № 2563 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для Товариства, яким засвідчено настання з 14.04.2014 форс-мажорних обставин, які передбачені умовами договору №3969/02 від 28.03.2007; дату закінчення терміну дії обставин форс-мажору встановити неможливо.

Крім заборгованості бюджетних установ Луганської області перед Товариством за спожиту ними електроенергію, існує й заборгованість з розрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", яка на 01.05.2016 складає більше ніж 80 948 469,00 грн.

Крім того, наявні обставини недоотримання Товариством дотацій у сумі 827000000,00 грн., що було пов'язано з початком антитерористичної операції на території області.

Також будучи суб'єктом природних монополій, Товариство не може припинити свою діяльність з постачання електричної енергії споживачам Луганської області, та, незважаючи на невиконання споживачами своєчасних розрахунків з Товариством, останнє не може відключити устаткування таких споживачів від джерела енергопостачання. Заборгованість населення Луганської області перед Товариством за спожиту електроенергію складає 798 684 000,00 грн. Отже, загальна заборгованість усіх споживачів перед заявником за спожиту активну електричну енергію складає 4 960 696 000,00 грн., що, в свою чергу, унеможливлює виконання судового рішення.

Водночас у постанові Вищого господарського суду України від 31.05.2017 у справі № 908/1596/15-г, на яку заявник посилається як на доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, якими задоволено заяву боржника про зміну способу виконання рішення суду шляхом розстрочення його виконання, виходив з того, що умови надання розстрочки не можуть бути переглянуті у процесі розгляду господарським судом заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення.

Крім того, ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.08.2016 боржнику вже надавалась розстрочка виконання рішення у справі з липня 2016 року по травень 2017 року згідно з графіком, вказаним в ухвалі, а ухвалою цього ж суду від 28.12.2016 було залишено заяву боржника про розстрочку виконання рішення без задоволення з тих підстав, що діяла розстрочка, яка була надана згідно з ухвалою від 02.08.2016 і яка, як вбачається із матеріалів справи, належним чином боржником не виконувалась.

Отже, надаючи розстрочку повторно, в межах вже наданої розстрочки виконання рішення, господарські суди на порушення вимог статті 121 ГПК України не зробили жодної спроби обґрунтувати дотримання справедливого балансу інтересів сторін у спорі та не навели обставин, які свідчили б, що при наданні повторної розстрочки відповідачу інтереси стягувача враховуються.

У постанові Вищого господарського суду України від 08.11.2017 у справі № 908/4594/14, на яку заявник також посилається як на доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, суд касаційної інстанції, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції та залишаючи в силі ухвалу суду першої інстанції, якою було відмовлено у задоволенні заяви про надання відстрочки та розстрочки виконання рішення суду, виходив з того, що законодавець з урахуванням інтересів обох сторін передбачає надання або відстрочки виконання рішення, або розстрочки виконання рішення, оскільки надання одночасно відстрочки на 3 роки, а за спливом цього терміну - і розстрочки на 5 років значною мірою вплине на гарантоване право кредитора на задоволення своїх вимог, що призведе до порушення права позивача на виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Також судом касаційної інстанції було встановлено, що, задовольняючи частково заяву боржника про відстрочку виконання судового рішення, суд апеляційної інстанції вказав на те, що скрутне майнове становище ТОВ "САВІ" є наслідком непереборних обставин - активних бойових дій на Сході України, які свідчать про виключність цих обставин, що унеможливлюють виконання судового рішення, оскільки не є наслідком комерційного ризику відповідача, а, отже, є підставою для надання відстрочки виконання рішення суду.

При цьому судом апеляційної інстанції не враховано, що негативні наслідки від проведення антитерористичної операції настали для більшості підприємств України, господарська діяльність яких пов'язана з окупованими територіями, у тому числі і для стягувача - ДП "Вугілля України", яке є оператором оптового ринку вугільної промисловості України, і відсутність фінансових ресурсів може призвести до тяжких наслідків у межах усієї країни - обмеження фінансування видобутку вугілля. Тобто негативні наслідки від проведення антитерористичної операції настали як для боржника, так і для стягувача.

Таким чином, зазначені судові рішення не підтверджують доводів заявника щодо неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки у постанові Вищого господарського суду України, що оскаржується, підставою задоволення заяви про розстрочку виконання судового рішення був тяжкий фінансовий стан Товариства, ризик банкрутства, а також розташування останнього на території проведення антитерористичної операції, а в постановах Вищого господарського суду України, з якими вона порівнюється, а саме:

- у постанові від 31.05.2017 у справі № 908/1596/15-г підставою відмови у задоволенні заяви боржника про зміну способу виконання рішення суду шляхом розстрочення його виконання було те, що умови надання розстрочки не можуть бути переглянуті у процесі розгляду господарським судом заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення і те, що боржнику вже була надана розстрочка виконання судового рішення, яка останнім не виконувалась;

- у постанові від 08.11.2017 у справі № 908/4594/14 підставою залишення в силі ухвали суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні заяви про надання відстрочки та розстрочки виконання рішення суду, було те, що законодавець з урахуванням інтересів обох сторін передбачає надання або відстрочки виконання рішення, або розстрочки виконання рішення, оскільки надання одночасно відстрочки на 3 роки, а за спливом цього терміну - і розстрочки на 5 років значною мірою вплине на гарантоване право кредитора на задоволення своїх вимог, що призведе до порушення права позивача на виконання судового рішення, а також те, що негативні наслідки від проведення антитерористичної операції настали як для боржника, так і для стягувача.

З урахуванням викладеного підстави для допуску справи № 922/1344/15 до провадження Верховного Суду відсутні.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017), статтями 11116, 11121 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 ), Касаційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у допуску справи № 922/1344/15 до провадження Верховного Суду.

Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б.Львов

Суддя В.Селіваненко