номер провадження справи 5/144/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2018 Справа № 908/2379/17

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі Рачук О.О., розглянувши матеріали справи

За позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області (69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 50)

До відповідача: Державного підприємства “Центр державного земельного кадастру” (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 3) в особі Запорізької регіональної філії Державного підприємства “Центр державного земельного кадастру” (69059, м. Запоріжжя, вул.Українська, буд. 50)

про стягнення 9 289,84 грн.

Представники сторін:

Від позивача: не з’явився

Від відповідача: не з’явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

28.11.2017р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області до Державного підприємства “Центр державного земельного кадастру” в особі Запорізької регіональної філії Державного підприємства “Центр державного земельного кадастру” про стягнення 9 289,84 грн.

Ухвалою суду від 28.11.2017р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №908/2379/17, справі присвоєно номер провадження – 5/144/17, розгляд справи призначено на 27.12.2017р. Ухвалою суду від 27.12.2017р. у зв’язку з набранням чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу України судом було відкрито провадження у справі №908/2379/17 у порядку спрощеного позовного провадження та перше судове засідання з розгляду справи по суті у спрощеному позовному провадженні призначено на 22.01.2018р. з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні 22.01.2018р. судом оголошувалась перерва до 21.02.2018р. У судовому засіданні 21.02.2018р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Позивач у судове засідання 21.02.2018р. не з’явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення на його адресу ухвали, а також у судовому засіданні 22.01.2018р. під розписку. Своїм правом бути присутнім у судовому засіданні позивач не скористався.

Однак, 19.02.2018р. до суду надійшло клопотання від 15.02.2018р. за вих. №10-22-00925, у якому позивач просить суд розглянути справу за наявними матеріалами без участі представника позивача, у зв’язку із неможливістю прибуття уповноваженого представника у судове засідання 21.02.2018р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 02.04.2012р. між позивачем та відповідачем укладено договір оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі Запорізької дирекції Українського державного підприємства поштового зв’язку “Укрпошта” №2927/д. Термін дії договору припинився за згодою сторін на підставі договору про розірвання від 08.06.2015р. №744/2927/д. Майно повернуто балансоутримувачу відповідно до акту приймання-передавання державного нерухомого майна орендованого по договору оренди від 02.04.20142р. №2927/д. За період користування майном після закінчення терміну дії договору орендарю нарахована неустойка у розмірі 9 289,84 грн., з рахуванням часткових оплат. Позивач намагався урегулювати спір досудовим шляхом, однак відповідачем не було сплачено заборгованості. Позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку за договором оренди від 02.04.2012р. №2927/д в сумі 9 289,84 грн., також, просить суд стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору за подання цього позову до суду. Позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку у сумі 9 289,84 грн. за договором оренди від 02.04.2012р. №2927/д. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на умови договору, ст.ст. 11, 530, 629, 785 ЦК України, ст. 216, 291 ГК України, ст.ст. 54,61 ГПК України в старій редакції. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у судове засідання 21.02.2018р. не з’явився, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про розгляд справи за відсутності належним чином уповноваженого представника відповідача або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення на його адресу відповідних ухвал суду, а також під розписку у судовому засіданні 22.01.2018р. Своїм правом бути присутнім у судовому засіданні відповідач не скористався.

В матеріалах справи містяться заперечення відповідача на позовну заяву. Відповідач зазначає, що право на позов про стягнення неустойки за несвоєчасне повернення майна виникло у позивача за період з 08.06.2015р. по 01.12.2015р., закінчився 07.06.2016р.-30.11.2016р. Таким чином, відповідач вважає, що у позивача сплив строк позовної давності, у зв’язку із цим просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В запереченнях на відзив, позивач зазначив, що Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області пред’явлена вимога про стягнення з відповідача неустойки за договором у сумі 9 289,84 грн. за період з 08.06.2015р. по 01.12.2015р. Позивач зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України передбачено, що неустойка є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, а тому, на думку позивача, застосування до неї спеціальної позовної давності не є правомірним.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов’язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Суд зазначає, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (п. 2).

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області (надалі - орендодавець) та Державним підприємством “Центр державного земельного кадастру” (надалі - орендар) був укладений договір оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі Запорізької дирекції Українського державного підприємства поштового зв’язку «Укрпошта» від 02.04.2012р. №2927/д (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення, вбудовані в другий поверх будівлі Літ. А, реєстровий номер 21560045.800.АААЖЖБ113, а саме: нежитлові приміщення з №52 по №55 включно, площею 55,2 кв.м.; частина коридору №44а, площею 22,15 кв.м., розміщені за адресою: Запорізька обл., Куйбишевський район, смт. Куйбишеве, вул. Леніна, 43, відповідно до плану поверху та експлікації приміщень з технічного паспорту будівлі. Орендоване майно перебуває на балансі Запорізької дирекції Українського державного підприємства поштового зв’язку «Укрпошта» (надалі - балансоутримувач).

Пунктом 5.11. договору передбачено, що у разі припинення або розірвання договору орендар зобов’язується повернути баласоутримувачу орендоване майно, за актом приймання-передавання майна, який підписується одночасно із цим договором, як орендодавцем так і балансоутримувачем, в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Відповідно до п. 10.1 договору, він був укладений строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, що діє з 02.04.2012р. по 02.03.2015р. включно.

Відповідно до п. 10.6. договору, останній припиняється достроково за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п. 10.10. договору, у разі припинення або розірвання цього договору, закінчення строку дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря, майно протягом трьох робочих днів з дати розірвання (припинення) повертається орендарем балансоутримувачу. У разі, якщо орендар затримав повернення майна з наступного дня після закінчення терміну повернення майна, орендар несе ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження майна.

Згідно п. 10.11. договору, майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами договору за участю балансоутримувача Акта приймання-передавання. Обов’язок по складанню Акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

Пунктом 10.12. договору зазначено, якщо орендар не виконує обов’язку щодо повернення майна в термін визначений в п. 10.10. договору, орендар сплачує орендодавцю неустойку в розмірі подвійної орендної плати за останній повний місяць оренди за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання договору до підписання акта приймання-передавання, який підтверджує фактичне повернення орендованого майна.

01.04.2015р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про зміни №1, яким доповнено пункт 10.1. договору наступним підпунктом: « 10.1.1. Термін дії договору оренди продовжено по 28.02.2018 включно.»

Позивач 20.05.2015р. отримав лист від відповідача з проханням розірвати достроково договір, укласти відповідний договір, прийняти майно та підписати акт приймання-передавання. Таким чином, термін дії договору припинився за згодою сторін на підставі договору про розірвання від 08.06.2015р. №744/2927/д.

У пункті другому зазначеного договору розірвання передбачено, що зобов’язання, виконання яких сторонами почалося до укладення договору про розірвання, повинні бути виконані в наступному порядку, а саме орендар зобов’язується: сплатити орендну плату, пеню та штраф по договору; згідно з п.п. 5.11., 10.10. договору повернути орендоване майно балансоутримувачу відповідно до акта приймання-передавання за участю регіонального відділення; в разі не повернення орендованого майна відшкодувати орендодавцю неустойку в розмірі подвійної місячної орендної плати за весь час, що відраховується від дати припинення (розірвання) договору оренди до підписання акта прийму-передачі, який підтверджує фактичне повернення майна; повернути до регіонального відділення примірник підписаного орендарем договору про розірвання, в строк 10 календарних днів після отримання договору про розірвання; надати до регіонального відділення копію платіжного доручення про сплату орендної плати, пені та штрафу нарахованих до дати повернення майна.

За період користування майном після закінчення терміну дії договору, а саме з 08.06.2015р. по 01.12.2015р., відповідачу нарахована неустойка в сумі 9 289,84 грн., з урахуванням часткових оплат.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем були направлені на адресу відповідача претензії від 27.01.2016р. №11-22-00457, від 18.04.2016р. №11-22-02121 та від 24.05.2016р. №11-22-02864, в яких позивач просив належним чином виконати обов’язки за договором і сплатити наявну заборгованість.

Відповідач листом від 20.05.2016р. за вих. №5/1097 надав відповідь на претензії, з якими не погодився та обґрунтував їх тим, що повернення майна з перевищенням строків була здійснена не з вини відповідача, а балансоутримувача, тому, правових підстав для сплати неустойки відповідач не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення. в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, є договір, який в силу вимог ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 785 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктом 10.12. договору зазначено, якщо орендар не виконує обов’язку щодо повернення майна в термін визначений в п. 10.10. договору, орендар сплачує орендодавцю неустойку в розмірі подвійної орендної плати за останній повний місяць оренди за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання договору до підписання акта приймання-передавання, який підтверджує фактичне повернення орендованого майна.

На підставі п. 10.12 договору та ст. 785 Цивільного кодексу України, орендарю нарахована неустойка за період з 08.06.2015р. по 01.12.2015р. в розмірі 9 289,84 грн.

Відповідно до п. 10.10. договору, у разі припинення або розірвання цього договору, закінчення строку дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря, майно протягом трьох робочих днів з дати розірвання (припинення) повертається орендарем балансоутримувачу. У разі, якщо орендар затримав повернення майна з наступного дня після закінчення терміну повернення майна, орендар несе ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження майна.

Згідно із ч.1 ст. 27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Тобто відповідач був обізнаний про порядок повернення майна після розірвання договору.

Факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов’язань доведено позивачем та підтверджено матеріалами справи.

Заперечення відповідача щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог судом не приймаються, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України передбачено, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно з частиною шостою статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

За статтею 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов’язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

При цьому згідно з частиною другою цієї ж статті якщо наймач не виконує обов’язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Відповідно до вимог чинного законодавства за захистом свого цивільного права або інтересу особа може звернутися до суду у строк, визначений статтями 257, 258 ЦК України.

Статтею 257 ЦК України встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Спеціальна позовна давність в один рік відповідно до приписів пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з положеннями статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, а тому застосування до неї спеціальної позовної давності є неправильним. Аналогічна правова позиція підтверджується і судовою практикою, зокрема, постановою Верховного Суду України від 20.03.2012р. у справі №40/117.

Таким чином, суд звертає увагу, що відповідач неправильно застосував до спірних правовідносин ст. 258 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відносяться на відповідача.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 – 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства “Центр державного земельного кадастру” (03151, Київська область, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 3, ) в особі Запорізької регіональної філії Державного підприємства “Центр державного земельного кадастру” (69059, м. Запоріжжя, вул.Українська, буд. 50, ) на користь Державного бюджету України (одержувач: державний бюджет Куйбишевського району, 22080300; ; банк одержувача: ГУДКСУ у Запорізькій області; МФО 813015, р/р 0152; стягувач: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області (69001, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 50, )) неустойку за договором оренди від 02.04.2012р. №2927/д в сумі 9 289 (дев’ять тисяч двісті вісімдесят дев’ять) грн. 84 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. Стягнути з Державного підприємства “Центр державного земельного кадастру” (03151, Київська область, м. Київ, вул. Народного ополчення, буд. 3, ) в особі Запорізької регіональної філії Державного підприємства “Центр державного земельного кадастру” (69059, м. Запоріжжя, вул.Українська, буд. 50, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області (69001, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 50, ) судовий збір у розмірі збір 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

Суддя            К.В. Проскуряков

Повне рішення складено: 26.02.2018 р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.