ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"15" лютого 2018 р.м. Одеса Справа № 910/15983/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства ДТЕК Добропільська ЦЗФ (85003, Донецька обл., м. Добропілля, вул. Київська, 1, )

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, )

про стягнення вартості нестачі вугілля у розмірі 14 150,53 грн.

Суддя Погребна К.Ф

При секретарі Арзуманян В.А.

Представники:

Від позивача: не зявився;

Від відповідача: ОСОБА_1 за довіреністю від 31.10.2017р.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Публічне акціонерне товариство ДТЕК Добропільська ЦЗФ звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення вартості нестачі вугілля у розмірі 14 150,53 грн.

Позовні вимоги, із посиланням на статті 909, 924 Господарського кодексу України, 12, 23, 26 Закону України „Про залізничний транспорт, статті 22, 110, 113, 114, 129, 136 Статуту залізниць України, обґрунтовані завданням шкоди у звязку із недостачею вантажу вугілля, переданого для перевезення відповідачу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.09.2017 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.11.2017 справу № 910/15983/17 передано за підсудністю до господарського суду Одеської області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2017 визначено головуючого суддю Погребну К.Ф..

Ухвалою суду від 30.11.2017 справу № 910/15983/17 було прийнято до свого провадження суддею Погребною К.Ф. та призначено її до розгляду на 20.12.2017.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У звязку з набранням 15.12.2017 р. чинності Господарським процесуальним кодексом України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII господарським судом Одеської області постановлено ухвалу від 20.12.2017 р. про розгляд даної справи № 916/15983/17 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. При цьому вказаною ухвалою суду підготовче засідання призначено на 17 січня 2018 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.01.2018р. підготовче засідання було відкладено на 05.02.2018р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.02.2018р. в порядку ч.3 п.2 ст. 185 ГПК України підготовче засідання було закрито та призначено відповідну справу до розгляду по суті в судовому засіданні.

Відповідач в судове засідання зявився, надав відзив на позив (за вх.. №292/18 від 05.01.2018р.) відповідно якого позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими безпідставними та просить суд в задоволені позову відмовити.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що залізниця прийняла вантаж масою, у стані, у якому він був переданий до перевезення, доставила і видала вантаж у схоронному стані. Відповідно до пункту а статті 111 Статуту залізниці, України, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу залізниця звільняється від відповідальності за втрату або нестачу вантажу.

Що стосується посилань на п.27 Правил перевезень вантажів, відповідач в судовому засідання зазначив що відповдіні посилання є помилковим.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповдіача, суд встановив.

31.12.2013р. між ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» (Замовник) та ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (Виконавець) було укладено договір №13-15/75-У, відповідно до умов якого Замовник зобовязався передати (поставити) Виконавцю вугілля для збагачення, сплатити послуги Виконавця повязані зі збагаченням вугілля та прийняти концентрат, а Виконавець зобовязався прийняти вугілля, провести його збагачення та передати (поставити) отриманий в результаті збагачення вугілля концентрат Замовнику, у строки та на умовах обумовлених даним договором та/або специфікаціями.

Положеннями п. 1.1.3. договору №13-15/75-У передбачався обовязок Виконавця прийняти вугілля, переробити (збагатити) його на ПАТ "ДТЕК ДОБРОПІЛЬСЬКА ЦЗФ", та передати (поставити) отриманий в результаті збагачення вугілля концентрат Замовнику на умовах „DAF, поставка до кордону: місце поставки та/або „FCA, залізнична станція Добропілля Донецької залізниці та/або „DDP, місце призначення залізнична станція Ладижин Одеської залізниці та/або залізничної станції „Бурштин Львівської залізниці та/або залізничної станції „Енергодар Придніпровської залізниці та/або залізничної станції „Добротвор Львівської залізниці та/або залізничної станції „Сороче Донецької залізниці, або іншої станції вантажовідправника, відповідно до узгоджених між сторонами специфікаціях, відповідно до Міжнародних правил тлумачення трогових термінів „ІНКОТЕРМС в редакції 2000 року, з урахуванням умов цього договору.

04.03.2017р. ПАТ "ДТЕК ДОБРОПІЛЬСЬКА ЦЗФ" відповідно до Технічних умов завантажило вугілля камяне марки Г 0-100 по накладній №48802201 у вагон №53170585 в кількості 69100 кг.,та передало вказаний вантаж для перевезення Залізниці. Згідно з накладною навантаження на рівні бортів, поверхня маркова однією борозною катка ущільнювача.

Згідно з накладною №48802201 Залізниця прийняла у ПАТ "ДТЕК ДОБРОПІЛЬСЬКА ЦЗФ" на станції Добропілля Донецької залізниці зазначене вугілля для перевезення та зобовязалась доставити його на станцію Ладижин Одеської залізниці ДТЕК Ладижинська ТЕС ПАТ «ДТЕК Західенерго».

На станції Нижньодніпровськ-Вузол Придністровської залізниці 08.03.2017р. був складений комерційний акт №450003/98.

Відповідно до комерційного акту №450003/98 при комерційному переважуванні вагону №53170585 на справник 150-тнних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто 84500кг., тара 23700кг., нетто 60800кг., що менше вантажного документу на 8300кг. За рухом поїзду над 1-2, 6-7 люками є поглиблення довжиною 3,0м., по ширині вагону, глибиною 0,5м. Вагон в технічному відношенні справний. Вагон без торцевих дверей. Люки зачинені. Течі вантажу немає. У розділі Є зроблена відмітка станції призначення Ладижин Одеської залізниці, згідно з якою, під час перевірки, різниці проти цього акту не виявлено. До номеру акту доданий індекс /88.

Згідно до відомостей, що містяться у досильній накладній №45140365, вантаж у вагоні №53170585 був виданий вантажоотримувачу 15.03.2017р.

Відповідно до даних розрахунку позивача, проведеного з урахуванням норми природної втрати даного вантажу при перевезенні (на рівні 1%) та з урахуванням вартості вугілля, визначеного у довідках вантажовідправника, вартість нестачі вантажу у вагоні № 53170585 становить 14 150,53грн.

Вказане і призвело до звернення Публічного акціонерного товариства ДТЕК Добропільська ЦЗФ до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з перевізника вартості втраченого під час перевезення вугілля у розмірі 8300 кг на суму 14 150,53 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно п.п.1, 2, 3 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 2 ст.306 ГК України визначено, що субєктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Відповідно до ч.3 ст.308 ГПК України вантажовідправник зобовязаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 918 ЦК України передбачено, що завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (ст. 129 Статуту Залізниць України).

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством (ч.ч.2, 3 ст. 308 ГК України).

Статтею 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частиною 3 ст.32 Статуту Залізниць України визначено, що відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Згідно ст.110 Статуту Залізниць України, перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення і до видачі його вантажоодержувачу, якщо не доведе, що недостача виникла по незалежним від перевізника причинам.

Відповідно до ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, недостачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що недостача виникла з незалежних від неї причин.

Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів відправником (абз.5 ст.31 Статуту залізниць України).

Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення (п. а ст.111 Статуту залізниць України).

За положеннями п.6 Правил перевезення вантажу у вагонах відкритого типу. затверджених Наказом Міністерства транспорту України №542 від 20.08.2001р. з метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Як вбачається із накладної №48802201, комерційного акту №450003/98/88 від 08.03.2017р., вантаж завантажувався у вагон №53170585 засобами вантажовідправника, маса вантажу також визначалася вантажовідправником самостійно, на вантаж з метою його збереження нанесено захисне маркування, та залізниця прийняла вантаж до перевезення без зауважень.

Так, комерційний акт засвідчує, що нестача вантажу в процесі перевезення сталася із ознаками крадіжки, так як застосоване вантажовідправником маркування вантажу вапном з метою уникнення доступу до вантажу є порушеним та вантаж у вагоні має заглиблення.

При цьому, перевізник не надав суду жодних доказів того, що під час перебування у нього вантажу позивача, вжив достатніх та необхідних заходів для його збереження, хоча доведення такого є обовязком перевізника, у звязку з чим, у відповідності до ст.924 ЦК України ст. 110 Статуту Залізниць України, суд покладає вину за нестачу вантажу у вагоні №53170585 на відповідача.

Відповідно до п.27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 р. норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1 % маси вантажів для мінерального палива.

З врахуванням норми природної втрати під час перевезення, яка згідно п. 27 Правил видачі вантажів для мінерального палива складає 1%, нестача вантажу у вагоні №53170585, нестачею вантажу у кількості (8300 кг 691кг) = 7609 кг, тоді, 7609 кг х 1 859,71 грн. = 14 150,53 грн.

За таких обставин, суд повністю задовольняє заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця вартості нестачі вантажу в сумі 14 150,53 грн.

Суд не приймає довід відповідача про звільнення його від відповідальності за недостачу вантажу на підставі пункту а статті 111 Статуту залізниць України, оскільки, згідно із вказаною нормою залізниця звільняється від відповідальності при прибутті вантажу у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, лише за відсутності ознак втрати під час перевезення. Проте, з урахуванням обставин викладених у комерційному акті №450003/98/88 від 08.03.2017р., суд дійшов висновку про наявність, у даному випадку, ознак втрати саме під час перевезення.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ДТЕК Добропільська ЦЗФ є обґрунтовані, підтверджуються належними та допустимими докази, в звязку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства ДТЕК Добропільська ЦЗФ задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) на користь Публічного акціонерного товариства ДТЕК Добропільська ЦЗФ (85003, Донецька обл., м. Добропілля, вул. Київська, 1, ) 14 150 (чотирнадцять тисяч сто пятдесят) грн. 53коп. вартості нестачі вантажу, 1 600(одну тисячу шістсот) грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23 лютого 2018 р.

Суддя К.Ф. Погребна