РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.02.2018Справа № 910/19900/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Рижонкова С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Лукаш Марини Іванівни

до Фізичної особи-підприємця Шевченко Надії Олексіївни

про стягнення 230493,69 грн.,

за участі представників:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Фізична особа-підприємець Лукаш Марина Іванівна звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Шевченко Надії Олексіївни про стягнення заборгованості за Договором комісії №1120-16 від 20.11.2016 в розмірі 230493,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, у порушення умов укладеного між сторонами договору не виконав взятих на себе зобов'язань із продажу ювелірних виробів які належали позивачеві у зв'язку з чим між сторонами було укладено додаткову угоду до договору, якою відповідач зобов'язався повернути позивачеві переданий товар або сплатити його вартість відповідно до погодженого сторонами графіку платежів. Проте відповідачем одержаний від позивача товар повернуто не було, грошові кошти, відповідно до графіку, відповідач не сплатив, внаслідок чого позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 143730 грн.

Крім того, позивач просить стягнути нараховані на вказану заборгованість 3% річних в сумі 1291,57 грн., інфляційні втрати в розмірі 2728 грн., пеню в сумі 10879,12 грн. та штраф в розмірі 71865 грн. за порушення зобов'язання.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, разом з тим, через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, відзиву на позов протягом усього часу розгляду справи не направив, хоча про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому законом порядку.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників сторін не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.11.2016 між Фізичною особою-підприємцем Лукаш Мариною Іванівною (комітент) та Фізичною особою-підприємцем Шевченко Надією Олексіївною (комісіонер) укладено Договір комісії №1120-16, відповідно до умов якого, комісіонер зобов'язується за дорученням комітента вчинити в інтересах останнього від свого імені правочин з продажу ювелірних виробів (товар) (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору, асортимент та вартість товару, що передається. Погоджується сторонами в накладних, які є додатками та невід'ємною частиною даного договору.

Виступаючи від свого імені, комісіонер самостійно укладає угоду купівлі-продажу з третьою особою (п.1.3 Договору).

Згідно з п.2.1 Договору, комісіонер у відповідності до даного договору зобов'язується самостійно здійснити необхідну комерційно-маркетингову роботу, знайти покупця на товар комітента, виконати всю переддоговірну роботу та укласти з покупцем договір купівлі-продажу у відповідності до вказівок комітента та на найбільш вигідних для нього умовах.

Пунктом 2.6 Договору визначено, що комісіонер зобов'язується оплачувати реалізований товар кожні 15 календарних днів (до 15-го та до 30-го числа кожного місяця) та надавати звіт комісіонера не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним.

За умовами п.6.1 Договору, за виконання доручення комітент сплачує комісіонерові винагороду в розмірі встановленому в додаткових угодах до договору.

Відповідно до п.9.3 Договору, за несвоєчасну оплату комітенту грошових коштів, отриманих від покупця комісіонером за реалізований товар та порушення термінів реалізації товару, комісіонер сплачує комітенту пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожний день прострочення.

Згідно з п.10.1 Договору, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (уповноваженими представниками сторін) і скріплення печатками сторін (у разі наявності) та діє до 31.12.2014, але в будь-якому випадку до моменту виконання зобов'язань по ньому. У разі, якщо за 15 днів до закінчення вказаного в даному пункті договору строку його дії кожна із сторін не заявляє про припинення договору, його дія вважається продовженою на 1 (один) рік.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем, на виконання умов укладеного між сторонами договору було передано відповідачеві товар, ювелірні вироби на загальну суму 158131 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних №Л-РН від 21.11.2016 на суму 115862 грн. та №Л-РН від 04.05.2017 на суму 42269 грн.

Разом з тим, як вбачається із наявних в матеріалах справи накладних на повернення №Л-НВ від 03.02.2017 та №Л-НВ від 26.04.2017 відповідачем було повернуто позивачеві отримані для реалізації ювелірні вироби на суму 14401 грн.

В подальшому, між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 від 14.07.2017 до Договору комісії №1120-16 відповідно до п.1 якої комісіонер вимагає повернення товару за накладними №Л-РН та №Л-РН або сплатити його вартість до 28.07.2017.

Пунктом 2 Додаткової угоди сторони погодили, що загальна сума оплати становить 143730 грн. та встановили графік проведення обов'язкових оплат, зокрема 14.07.2017 оплата в розмірі 40000 грн., 21.07.2017 оплата в сумі 50000 грн., 28.07.2017 оплата в розмірі 53730 грн.

Відповідно до п.4 Додаткової угоди, у випадку прострочення оплати товару комісіонер сплачує комітенту пеню у розмірі 0,5% від вартості неоплаченої частини товару за кожний день затримки платежу.

Додаткова угода вступає в дію з моменту підписання і діє до 31.12.2017. Завершення строку дії цієї додаткової угоди не тягне за собою завершення прийнятих сторонами зобов'язань (п.5 Додаткової угоди).

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 1011 Цивільного кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до 1012 Цивільного кодексу України, Договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов'язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Частиною 1 ст.1016 Цивільного кодексу України визначено, що комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором передавши відповідачеві ювелірні вироби, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними.

Крім того, уклавши Додаткову угоду №1 від 14.07.2017 відповідач фактично визнав факт неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за договором та визнав наявність у останнього заборгованості в розмірі 143730 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення товару або сплати його вартості, докази направлення якої наявні в матеріалах справи. Проте відповідач залишив вказану претензію без відповіді та задоволення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що факт існування заборгованості за договором належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, в зв'язку з чим вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 143730 грн. є законними та обґрунтованими.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати товару, позивачем, відповідно до положень ст.625 Цивільного кодексу України, нараховано 2728 грн. інфляційних втрат та 1291,57 грн. 3% річних.

Перевіривши надані позивачем розрахунки, судом встановлено, що вказані нарахування проведено у відповідності до вимог законодавства та підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в сумі 10879,12 грн. та штрафу в розмірі 71865 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За умовами п.9.3 Договору, за несвоєчасну оплату комітенту грошових коштів, отриманих від покупця комісіонером за реалізований товар та порушення термінів реалізації товару, комісіонер сплачує комітенту пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожний день прострочення.

Пунктом 4 Додаткової угоди визначено, що у випадку прострочення оплати товару комісіонер сплачує комітенту пеню у розмірі 0,5% від вартості неоплаченої частини товару за кожний день затримки платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, судом встановлено, що вказане нарахування проведено позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору та вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Шевченко Надії Олексіївни (01133, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця Лукаш Марини Іванівни (02089, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 143730 (сто сорок три тисячі сімсот тридцять) грн. заборгованості, 71865 (сімдесят одну тисячу вісімсот шістдесят п'ять) грн. штрафу, 1291 (одну тисячу двісті дев'яносто одну) грн. 57 коп. трьох процентів річних, 2728 (дві тисячі сімсот двадцять вісім) грн. інфляційних втрат, 10879 (десять тисяч вісімсот сімдесят дев'ять) грн. 12 коп. пені, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3457 (три тисячі чотириста п'ятдесят сім) грн. 41 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 03.03.2018

Суддя Я.В. Маринченко