Суд
УХВАЛА

20 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 911/1030/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Кушніра І.В., Чумака Ю.Я.,

розглянувши заяву Ірпінської фінансово-юридичної академії у формі товариства з обмеженою відповідальністю

про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 20.02.2017 у справі № 911/1030/16

за позовом Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної фіскальної служби України, Регіонального відділення Фонду державного майна України в Київській області

до Національного університету державної податкової служби України, Ірпінської фінансово-юридичної академії у формі товариства з обмеженою відповідальністю, Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області

про визнання незаконним та скасування рішення і повернення майна у державну власність,

ВСТАНОВИВ:

16.11.2017 Ірпінська фінансово-юридична академія у формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 20.02.2017 у справі № 911/1030/16 з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) у редакції, чинній до 15.12.2017.

Зазначену заяву передано Верховним Судом України до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII внесено зміни до ГПК, викладено його у новій редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК заяви про перегляд Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У заяві про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 20.02.2017 у справі № 911/1030/16 Ірпінська фінансово-юридична академія у формі товариства з обмеженою відповідальністю просить скасувати зазначену постанову Вищого господарського суду України та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Заяву мотивовано неоднаковим застосуванням Вищим господарським судом України одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, зокрема статей 256, 261, 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), що, на думку заявника, спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 11116 ГПК у редакції, чинній до 15.12.2017, заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

В обґрунтування своїх вимог Ірпінська фінансово-юридична академія у формі товариства з обмеженою відповідальністю посилається на постанову Вищого господарського суду України від 08.11.2017 у справі № 911/591/17.

Розглянувши заяву про перегляд оскаржуваної постанови суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, колегія суддів не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду з огляду на таке.

Зокрема, як вбачається із доданої до заяви копії постанови Вищого господарського суду України від 20.02.2017 у справі № 911/1030/16, про перегляд якої Ірпінською фінансово-юридичною академією у формі товариства з обмеженою відповідальністю подано заяву, суд касаційної інстанції на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи дійшов висновку про обґрунтованість позову з огляду на те, що спірне нерухоме майно вибуло з власності держави з порушенням вимог чинного законодавства шляхом укладення цивільно-правової угоди без дозволу уповноваженого державою органу управління державним майном. Як було встановлено судами, договір купівлі-продажу спірного майна, що було об'єктом освіти, перебувало у державній власності, знаходилося на балансі Національного університету державної податкової служби України, використовувалося для забезпечення діяльності закладу освіти в якості гуртожитку для проживання студентів університету, укладено всупереч вимогам статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна", яка встановлює мораторій на приватизацію (відчуження) об'єктів освіти та науки. При цьому зазначена постанова суду касаційної інстанції не містить посилань на положення статей 256, 261, 267 ЦК, які, на думку заявника, неоднаково застосовані судом касаційної інстанції, та відповідних висновків щодо їх застосування.

Разом із тим, зі змісту наведеної заявником для порівняння постанови Вищого господарського суду України від 08.11.2017 у справі № 911/591/17 вбачається, що, ухвалюючи судові рішення у справі, господарські суди дійшли висновку, що оскаржене рішення виконкому міськради прийняте з порушенням частини 2 статті 19 Конституції України, частини 1 статті 21, статті 326, частини 1 статті 393 ЦК, частини 1 статті 133, частини 2 статті 135, статей 137, 141, 145, 148 Господарського кодексу України (надалі - ГК), статті 1, частини 1 статті 7 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", частин 1, 2 статті 63 Закону України "Про вищу освіту", а саме: без отримання рішення власника майна - ДПС України та згоди ФДМ України на відчуження спірного нерухомого майна на користь університету, тобто з перевищенням повноважень. Проте у зв'язку з тим, що відповідачами було подано до суду заяву про застосування позовної давності та з урахуванням встановленого судами факту обізнаності позивачів ще з 2008 року про порушення їх прав господарські суди дійшли висновку про пропуск у цьому випадку строку позовної давності за заявленим прокурором в інтересах держави в особі Державної фіскальної служби України та Фонду державного майна України позовом.

Ураховуючи викладене, порівняння змісту зазначеної постанови Вищого господарського суду України зі змістом постанови Вищого господарського суду України від 20.02.2017, про перегляд якої подано заяву, не дає підстави для висновку про неоднакове застосування Вищим господарським судом України одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки вони не містять різних правових висновків щодо застосування строків позовної давності, а тому відсутні передбачені статтею 11121 ГПК у редакції, чинній до 15.12.2017, підстави для відкриття провадження у справі № 911/1030/16.

З огляду на зазначене, колегія суддів визнає заяву Ірпінської фінансово-юридичної академії у формі товариства з обмеженою відповідальністю про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 20.02.2017 у справі № 911/1030/16 необґрунтованою, оскільки заявником не підтверджено неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК, статтями 11116, 11121 ГПК, в редакції, чинній до 15.12.2017, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у допуску справи № 911/1030/16 до провадження Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

2. Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Дроботова

Судді: І.В. Кушнір

ОСОБА_3