Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 922/1958/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,

секретар судового засідання - Підгірська Г.О.,

за участю представників:

позивача - Петренка С.В. - адвоката,

відповідачів - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04.10.2017 (судді: Тихий П.В., Гетьман Р.А., Россолов В.В.) у справі № 922/1958/17

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Восток Агро-2004"

до Борівської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Харківській області

про поновлення договору,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Восток Агро-2004" (далі - СТОВ "Восток Агро-2004") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом (з урахуванням змін) до Борівської районної державної адміністрації (далі - Борівська РДА) про визнання поновленим договору оренди землі від 03.03.2005 (далі - договір від 03.03.2005), зареєстрованого у Борівському районному відділі реєстрації ХРФ ДП ЦДЗК при Держкомземі України, про що в книзі 4 записів державної реєстрації договорів оренди по Підвисочанській сільській раді вчинено запис від 17.06.2005 № 01 щодо об'єкта оренди - земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 31,6104 га, кадастровий номер :02:003:0105, розташованої на території Підвисочанської сільської ради Борівського району Харківської області, на умовах та на строк, що визначені договором оренди, на підставі статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Позовні вимоги обґрунтовано належним виконанням позивачем обов'язків орендаря за договором від 03.03.2005 і дотриманням ним вимог щодо порядку реалізації свого переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачених умовами договору та приписами статті 33 Закону України "Про оренду землі". Позивач зазначив, що до закінчення строку дії договору неодноразово направляв Борівській РДА листи-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом додаткової угоди до нього і Борівська РДА не приймала рішення про відмову у поновленні договору від 03.03.2005 щодо спірної земельної ділянки. Водночас СТОВ "Восток Агро-2004" акцентувало на тому, що належно виконувало та продовжує упродовж двох років після закінчення строку договору оренди землі виконувати обов'язки за договором від 03.03.2005, зокрема сплачувати оренду плату за земельну ділянку, заперечень про поновлення договору оренди від 03.03.2005 від Борівської РДА і Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - ГУ Держгеокадастру) позивач не отримував. Отже, як вважає СТОВ "Восток Агро-2004", ним було дотримано умов поновлення договору оренди землі як за процедурою, визначеною частинами 1-5, так і частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.06.2017 до участі у справі як співвідповідача залучено ГУ Держгеокадастру.

У відзиві на позов Борівська РДА просила відмовити у позові, посилаючись на те, що поновлення договору від 03.03.2005 спірної земельної ділянки не належить до її повноважень.

ГУ Держгеокадастру у відзиві також просило відмовити у позові, зазначаючи про недотримання позивачем вимог земельного законодавства щодо отримання відповідного рішення уповноваженого органу і невчинення останнім належних дій щодо приведення у відповідність до вимог законодавства права користування землею, у зв'язку з чим позивач не реалізував передбачене статтею 33 Закону України "Про оренду землі" переважне право на поновлення договору від 03.03.2005.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.08.2017 (суддя Байбака О.І.) позов задоволено.

Мотивуючи судове рішення, господарський суд першої інстанції виходив із того, що СТОВ "Восток Агро-2004" належним чином виконувало умови договору оренди від 03.03.2005; до спливу строку дії договору неодноразово повідомляло орендодавця - Борівську РДА про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк у частині щодо користування земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 31,6104 га; до листа-повідомлення орендар додавав проект додаткової угоди, однак відповіді про поновлення чи відмову у цьому від Борівської РДА він не отримував. За таких обставин суд дійшов висновку про дотримання СТОВ "Восток Агро-2004" процедури поновлення договору оренди землі, передбаченої частиною 1 - 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Крім того, суд зазначив, що СТОВ "Восток Агро-2004" упродовж двох років після закінчення терміну дії договору від 03.03.2005 у частині користування земельною ділянкою із земель запасу загальною площею 31,6104 га продовжує належним чином виконувати обов'язки орендаря за цим договором. СТОВ "Восток Агро-2004" неодноразово зверталося з відповідними листами щодо поновлення договору та додавало до них проекти додаткових угод. Однак ні Борівська РДА, ні ГУ Держгеокадастру в передбачений частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" строк не повідомили СТОВ "Восток Агро - 2004" про свої заперечення щодо поновлення договору від 03.03.2005.

Отже, як визнав суд, договір від 03.03.2005 у частині користування земельною ділянкою із земель запасу загальною площею 31,6104 га підлягає поновленню також і на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.10.2017 (судді: Тихий П.В., Гетьман Р.А., Россолов В.В.) рішення Господарського суду Харківської області від 09.08.2017 залишено без змін з тих же підстав, а апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру - без задоволення.

ГУ Держгеокадастру, не погоджуючись з ухваленими у справі судовими рішеннями, подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 09.08.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04.10.2017 і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Підставами для скасування судових рішень у справі скаржник вважає порушення судами норм матеріального і процесуального права, а саме статті 19 Конституції України, статті 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК), статті 654 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Зокрема, скаржник вважає, що СТОВ "Восток Агро-2004" не було дотримано вимог статті 33 Закону України "Про оренду землі" щодо поновлення спірного договору; позивач з пропозицією поновити договір звернувся до ГУ Держгеокадастру лише 31.05.2017, тобто після закінчення дії цього договору, та додав до листа-повідомлення додаткову угоду, за змістом якої просив внести зміни та поновити договір лише в частині 31,6104 га земель запасу. Однак, як зазначає скаржник, зміна фактичних площ земельних ділянок унеможливлює пролонгацію договору оренди землі на підставі частин 1, 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки розмір земельної ділянки є істотною умовою договору оренди землі, а її зміна тягне за собою наслідки, передбачені частиною 10 статті 33 цього ж Закону.

Крім того, скаржник наголошує, що продовження користування позивачем орендованими земельними ділянками поза межами строку дії договору від 03.03.2005 та виконання обов'язків зі сплати орендної плати не є підставою для визнання укладеною додаткової угоди, оскільки позивач упродовж всього часу фактичного користування земельною ділянкою не дотримався вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу і не вчинив належних дій для приведення у відповідність до вимога законодавства права користування землею як щодо отримання рішення про надання йому землі в оренду, так і щодо реєстрації права оренди, тобто позивач не реалізував передбачене статтею 33 Закону України "Про оренду землі" переважне право на поновлення спірного договору.

У відзиві Борівська РДА підтримала доводи, наведені у касаційній скарзі ГУ Держгеокадастру, та зазначила, що поновлення договору від 03.03.2005 спірної земельної ділянки не належить до повноважень Борівської РДА.

Від СТОВ "Восток Агро-2004" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач послався на необґрунтованість наведених у касаційній скарзі доводів і правомірність висновків господарських судів попередніх інстанцій, викладених в оскаржених судових рішеннях. Позивач наголосив, що належно виконував обов'язки орендаря за договором оренди землі, вчасно направив орендодавцеві лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі із проектом додаткової угоди, але відповіді від орендодавця не отримав. Водночас позивач акцентував, що належно виконував та продовжує упродовж двох років після закінчення строку договору оренди землі виконувати обов'язки за договором від 03.03.2005, зокрема сплачувати оренду плату за земельну ділянку; за ці роки ним сплачено за землі запасу і невитребувані паї 914 416,11 грн, єдиного податку 506 351,73 грн, а отже він має переважне право перед іншими особами на укладання договору оренди землі на новий строк; заперечень про поновлення договору від 03.03.2005 від Борівської РДА і ГУ Держгеокадастру СТОВ "Восток Агро-2004" не отримувало, тобто позивач дотримався умов поновлення договору оренди землі як за процедурою, передбаченою частинами 1-5, так і частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

У судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про перерву або відкладення розгляду касаційної скарги, посилаючись на необхідність подання додаткових доказів у справі, проте це клопотання було відхилено колегією суддів з огляду на відсутність правових підстав передбачених статтею 216 ГПК для такого та зважаючи на вимоги статті 300 ГПК щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, присутнього у судовому засіданні, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Викладені у касаційній скарзі аргументи ГУ Держгеокадастру є підставою для скасування оскаржуваних у справі судових рішень і передачі справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Водночас слід визнати непереконливими доводи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, з огляду на таке.

Колегія суддів зазначає, що судові рішення у справі ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому їх слід скасувати, а справу передати на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Ухвалюючи судове рішення, господарський суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов висновку про наявність підстав для визнання поновленим договору від 03.03.2005, на умовах та на строк, визначені цим договором, виходячи із приписів як частин 1-5, так і частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Однак наведені висновки господарських судів попередніх інстанцій визнаються передчасними через нез'ясування судами усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення цього спору, з наданням оцінки усім аргументам учасників справи та зібраним у справі доказам.

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За змістом статті 13 зазначеного Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 03.03.2005 між Борівською РДА - орендодавцем та СТОВ "Восток Агро-2004" - орендарем було укладено договір оренди землі, відповідно до якого в оренду передаються земельні ділянки загальною площею 514,0691 га, в тому числі ріллі - 514,0691 га, із них землі запасу - 31,6104 га, невитребувані паї - 482,4587 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до пункту 41 договору він набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. Договір зареєстровано у Борівському районному відділі реєстрації ХРФ ДП ЦДЗК при Держкомземі України, про що в книзі 4 записів державної реєстрації договорів оренди землі по Підвисочанській сільській раді вчинено запис від 17.06.2005 № 01.

Згідно з пунктом 8 договору його укладено на 10 років; після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Господарські суди установили, що у зв'язку з витребуванням громадянами - власниками своїх земельних ділянок між позивачем та Борівською РДА було укладено декілька додаткових угод, згідно з якими зменшено площу орендованих земельних ділянок - невитребуваних паїв.

Суди також установили, що позивач до закінчення строку дії договору, а саме 12.01.2015, 05.06.2015, 17.06.2015, звертався до Борівської РДА із листами-повідомленнями про поновлення строку оренди саме щодо земельної ділянки (землі запасу) загальною площею 31,6104 га, розташованої на території Підвисочанської сільської ради Борівського району Харківської області за договором від 03.03.2005, та долучав додаткову угоду до нього. Проте відповіді від Борівської РДА позивач не отримав.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До 2013 року земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності надавалися в оренду за розпорядженням районних державних адміністрацій (стаття 122 ЗК у редакції, чинній до 2013 року).

Законом України від 06.09.2012 № 5245-VІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" (який набрав чинності 01.01.2013), зокрема внесено зміни до ЗК, відповідно до яких з 01.01.2013 повноваження щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності перейшли до Центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів (Держземагентство України).

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" було утворено Держгеокадастр внаслідок реорганізації Держземагентства України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 5 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру" постановлено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Держгеокадастру за переліком згідно з додатком. Реорганізувати територіальні органи Держземагентства шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Держгеокадастру за переліком згідно з додатком 2 (пункт 2). Установити, що територіальні органи Держземагентства, які реорганізуються, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Держгеокадастру (пункт 3).

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, згідно з пунктом 1 якого Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених ЗК, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи (пункт 31 Положення).

Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (частина 7 цього Положення).

Проте наведені приписи законодавства було залишено поза увагою господарських судів при вирішенні цього спору.

Обмежившись посиланням на відсутність письмових заперечень Борівської РДА про поновлення договору від 03.03.2005 у зазначеній частині, суди не врахували, що закінчення строку дії договору оренди землі, укладеного із вказаним державним органом, в умовах переходу повноважень щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності до ГУ Держгеокадастру свідчить про відсутність у Борівської РДА визначених нормативними приписами підстав для прийняття рішень щодо подальшого розпорядження спірною ділянкою та здійснення повноважень відповідного новоствореного органу виконавчої влади.

Водночас суди не надали оцінки листу ГУ Держгеокадастру від 26.06.2017 за результатами розгляду повідомлення позивача про поновлення дії договору оренди землі в частині земельної ділянки площею 31,6104 га (а.с. 121 І т.с.)

Як уже зазначалося, позивач звернувся з позовом про визнання поновленим договору від 03.03.2005 в частині об'єкта оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 31,6104 га (землі запасу), розташованої на території Підвисочанської сільської ради Борівського району Харківської області, на умовах і на строк, визначені договором оренди, з підстав, передбачених частинами 1-5 та 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Статтею 31 Закону України "Про оренду землі" визначено, зокрема, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про оренду землі" зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" врегульовано порядок поновлення договору оренди, який фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Відповідно до приписів частин 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Згідно з частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Таким чином, згідно із частинами 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Для застосування положень частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК, матиме місце у разі укладення договору оренди із новим орендарем за умови отримання письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; у випадку недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах та укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновано попереднім наймачем при реалізації переважного права, укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендареві у поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб (постанови Верховного Суду України від 25.02.2015 у справі № 6-10цс15, від 25.02.2015 у справі № 6-219цс14, від 18.03.2015 у справі № 6-3цс15, від 18.03.2015 у справі № 6-4цс15).

Водночас позивач не зазначив, а господарські суди не з'ясували, чи має місце у цьому випадку порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК.

Разом із тим для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Суди попередніх інстанцій не врахували, що позивач, звертаючись із цим позовом про визнання поновленим договору оренди землі від 03.03.2005, просив змінити умови договору щодо об'єкта оренди (зміна розміру орендованих площ), що не відповідає умовам частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до статті 15 Закону України "Про оренду землі" інформація про об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки) є істотною умовою договору. Зміна такої умови тягне за собою наслідки, передбачені частиною 10 статті 33 цього Закону, якою установлено, що у разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди (постанова Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 911/1707/15). Проте зазначені положення залишилися поза увагою господарських судів.

Окрім того, суди попередніх інстанцій не звернули уваги, що позивач всупереч положенням статті 33 Закону України "Про оренду землі" звернувся з вимогою про визнання юридичного факту поновлення договору оренди, а не про укладення відповідної додаткової угоди, не надав редакцію проекту угоди про продовження договору, яка з урахуванням змісту статті 84 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) у редакції, чинній до 15.12.2017, має міститися у резолютивній частині рішення на підтвердження умов укладення відповідної угоди.

При цьому сама по собі вимога про визнання поновленим договору оренди землі не може забезпечити захисту порушеного права позивача в силу імперативного припису про обов'язковість оформлення поновлення договору оренди саме шляхом укладення додаткової угоди.

Отже, господарські суди не з'ясували достеменно, яке саме право (переважне право, передбачене частинами 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" чи право на поновлення договору на попередніх умовах згідно з частиною 6 цієї ж статті) вважає порушеним позивач, не дослідили обставини справи, які є істотними для кожного із двох випадків пролонгації договору за приписами наведеної норми, а тому висновки судів про задоволення позовних вимог про визнання поновленим договору є передчасними.

Загальними вимогами процесуального права, наведеними у статтях 32- 34, 43, 82, 84 ГПК у редакції, чинній до 15.12.2017, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Разом із тим, за приписами статті 310 ГПК підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин колегія суддів зазначає, що ухвалені у справі судові рішення слід скасувати, а справу - передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 2 частини 1 статті 308, статтями 310, 314, 315, 316, 317 ГПК, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 04.10.2017 та рішення Господарського суду Харківської області від 09.08.2017 у справі № 922/1958/17 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Дроботова

Судді: К.М. Пільков

Ю.Я. Чумак