КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2018 р. Справа№ 910/20638/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Дідиченко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання: Цукарєвій Г.В.

за участю представників:

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017

у справі №910/20638/17

За позовом Приватного підприємства "ЛЄОН"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

про стягнення 13112,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі №910/20638/17 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на користь Приватного підприємства "ЛЄОН" 11581 грн. 40 коп. - недоплаченої суми страхового відшкодування, 1530 грн. 94 коп. - пені.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі №910/20638/17 скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" у справі №910/20638/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Дідиченко М.А., Кропивної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 було порушено апеляційне провадження та призначено справу №910/20638/17 до розгляду на 14.02.2018.

Через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного Господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про виклик свідка.

Відповідно до ст. 88 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ГПК України, свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Проте, до матеріалів справи заява свідка у встановленому ст. 88 ГПК України порядку не подавалась у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення вищезазначеного клопотання.

Через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного Господарського суду від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо клопотання відповідача про виклик свідка та відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити рішення першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

У судове засідання 14.02.2018 представники сторін не з'явились. Про причини неявки не повідомили.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

16.12.2015 приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_2 в районі електроопори №55 по проїзду Олександра Гальченко в м. Дніпропетровську, керуючи автомобілем ДЕУ Ланос д/н НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку, при виборі безпечної швидкості в межах дозволеного, та скоїв зіткнення з автомобілем "ДЕУ Ланос", що належить Приватному підприємству "ЛЄОН" (далі по тексту - позивач, ПП "ЛЄОН"), у результаті чого транспортним засобам завдано пошкодження.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Ддніпропетровська (суддя Марущак С.Л.) від 28.01.2016 року справа №200/27122/15-п винним у ДТП визнано ОСОБА_4

Відповідно до єдиної централізованої бази даних МТСБУ цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент скоєння ДТП була застрахована в Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (далі по тексту - відповідач), що в свою чергу є підставою для відшкодування завданої майнової шкоди відповідачем.

Спір у даній справі вини в зв'язку з тим, що на думку позивача відповідачем не доплачено позивачу 11581,40 грн. страхового відшкодування (яке складається з: 46967,07 вартості матеріального збитку (частина оплачено відповідачем в розмірі 37627,67 грн.); 1000,00 грн. (витрати понесені позивачем на проведення незалежного автотоварознавчого дослідження); 1242,00 грн. (витрати позивача на розбирання, збирання автомобілю для проведення автотоварознавчого дослідження).

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ч. . 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, заподіяна в результаті дорожньо- транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законо давством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру коди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до Звіту про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля Deawoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2 №29-12-15Р від 18.01.2016р. вартість матеріального збитку складає 46 967,07 грн.

Витрати понесені Позивачем на проведення незалежного автотоварознавчого дослідження по оцінці автотранспорта, відповідно до товарного чека №29/12-15 від 29.12.2015р., склали 1000,00 грн.

Позивач звернувся 25.12.2015р. до Відповідача з заявою № про виплату страхового відшкодування.

11.01.2016 Позивач подав до Відповідача заяву про перерахування страхового відшкодування на відповідні банківські реквізити.

22.01.2016 Позивач подав до Відповідача супровідний лист з доданням наступних документів: рахунку на розбирання, збирання автомобілю для проведення експертного дослідження; товарного чеку ФОП Якименко Р.М. №29/12-15 від 29.12.2015 щодо вартості розрахунку для ПП "ЛЄОН" розміру збитку а/м Deawoo Lanos, д/н НОМЕР_2; звіту №29-12- 15Р від 18.01.2016р. про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля Deawoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2.

15.02.2016 Позивач подав до Відповідача супровідний лист з доданням наступних документів: постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.01.2016 у справі №200/27122/15-п про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

Таким чином, Позивач належним чином повідомив відповідача про страховий випадок, та в свою чергу виконав всі обов'язки, які передбачені Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

При настанні страхового випадку страховик, тобто Відповідач, відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (ст.22.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Після розгляду страховиком наданих йому визначених у статті 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" документів про дорожньо-транспортну пригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування, і протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення щодо прийнятого рішення.

Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання Страховиком визначених у статті 35 Закону №1961-ІУ документів (ст.37.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

05.04.2016 Відповідач надав Позивачу повідомлення про виплату №17-05/4378, згідно якого повідомив про прийняття рішення про сплату страхового відшкодування в сумі 37627,67грн., яку сплатив на рахунок Позивача 06.04.2016.

Враховуючи положення ст.37.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач зобов'язаний сплатити повну суму страхового відшкодування протягом одного місяця, тобто до 05.05.2016.

Листом від 11.04.2016 №11/04-1 Позивач звернувся до Відповідача з проханням роз'яснити підстави прийняття такого рішення Відповідачем та з проханням здійснити і доплату страхового відшкодування.

Листом від 13.04.2016 №17-12/4908 Відповідач відмовив у здійсненні доплати страхового відшкодування.

Позивач звернувся повторно до Відповідача з листом №16/05-2 від 16.05.2016р., яким прохав надати копії документів на підставі яких прийнято рішення про сплату страхового відшкодування, та прохав повторно здійснити доплату страхового відшкодування.

Однак, звернення Позивача було проігноровано Відповідачем, документи, на підставі яких прийнято рішення про сплату страхового відшкодування не надано, та недоплачену частину страхового відшкодування в розмірі 11581,40 грн. до 05.05.2016 сплачено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З наданих позивачем доказів вбачається, що страхувальником відповідача завдано позивачу матеріальної шкоди, який відшкодовано відповідачем частково, в зв'язку з чим відповідач має перед позивачем заборгованість з оплати частини недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 11581,40 грн.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також оскільки на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 11581,40 грн. (недоплаченої суми страхового відшкодування), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення грошового зобов'язання, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, яка за розрахунками позивача становить 1530,94 грн.

У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом (ч. 1 ст. 992 ЦК України).

Згідно з п.36.5. ст.. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі №910/20638/17.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі №910/20638/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі №910/20638/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/20638/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді М.А. Дідиченко

Л.В. Кропивна