Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 921/14/17-г/11

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,

секретар судового засідання - Підгірська Г.О.

за участю представників:

позивача - не з'явилися,

відповідача - Рогожинського М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Теребовлянського районного споживчого товариства

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 (судді: Костів Т.С., Марко Р.І., Желік М.Б.) і рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2017 (суддя Сидорук А.М.) у справі № 921/14/17-г/11

за позовом Теребовлянського районного споживчого товариства

до Фізичної особи-підприємця Рогожинського Михайла Євгеновича

про усунення перешкод у користуванні будівлею,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року Теребовлянське районне споживче товариство (далі - Теребовлянське РайСТ) звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) Рогожинського М.Є. про усунення перешкод у користуванні будівлею літ. "В" - павільйоном по торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами по АДРЕСА_1, у м. Теребовлі, площею 54,6 кв.м, шляхом його звільнення на підставі статей 15, 16, 317, 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач незаконно та без правових підстав перебуває у спірних приміщеннях позивача. При цьому позивач зазначив, що рішенням Господарського суду Тернопільської області від 14.07.2016 у справі № 921/341/16-г/11 позовні вимоги Теребовлянського РайСТ до ФОП Рогожинського М.Є. про примусове виселення з орендованих приміщень було задоволено, виселено ФОП Рогожинського М.Є. із частини нежитлового приміщення та частини адмінбудинку ринку загальною площею 65 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1, у м. Теребовлі. Однак відповідач звільнив лише приміщення адмінбудинку ринку та, відповідно, незаконно надалі перебуває у спірних приміщеннях.

У відзиві на позов відповідач заперечував проти позовних вимог, посилаючись, зокрема на те, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 14.07.2016 у справі № 921/341/16-г/11 ним було виконано у повному обсязі, що підтверджено постановою про закінчення виконавчого провадження від 04.10.2016. Відповідач акцентував, що ніколи не орендував майно, звільнення якого вимагає позивач та не чинив позивачеві перешкод у користуванні цим майном.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2017 у задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи судове рішення, місцевий господарський суд виходив із недоведеності позивачем того, що відповідач чинять перешкоди у користуванні спірним майном. Суд установив, що між позивачем і відповідачем договірних відносин щодо користування павільйоном по торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами у м. Теребовлі, по АДРЕСА_1, площею 54,6 кв.м, не існувало; договір оренди від 01.06.2015 № 28 було укладено на частину нежитлових будівель, адмінбудинку ринку, розташованих у м. Теребовля, АДРЕСА_1, загальною площею 65 кв. м, який припинив дію 01.05.2016 і зазначене нежитлове приміщення було звільнено відповідачем. Також суд першої інстанції встановив, що спірне приміщення на території ринку по АДРЕСА_1, в м. Теребовлі, не належить відповідачеві, не перебуває у його користуванні чи розпорядженні, чим приміщенням користується інша особа - ОСОБА_5

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2017 залишено без змін із тих же підстав, а апеляційну скаргу Теребовлянського РайСТ - без задоволення.

Теребовлянське РайСТ, не погоджуючись з ухваленими у справі судовими рішеннями, подало касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 і рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2017, в якій просить скасувати зазначені судові рішення, а справу направити на новий розгляд в іншому складі суду.

Підставами для скасування судових рішень позивач зазначає порушення норм матеріального і процесуального права, зокрема статей 319, 321, 391 ЦК, статті 24 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) у редакції, чинній до 15.12.2017. Скаржник посилається на те, що суд у порядку статті 24 ГПК у редакції, чинній до 15.12.2017, не здійснив заміну відповідача у справі. Непроведення заміни відповідача у справі, на думку скаржника, призвело до нез'ясування правомірності підстав користування ОСОБА_5 спірним павільйоном.

Від відповідача відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Викладені у касаційній скарзі аргументи позивача не можуть бути підставою для скасування оскаржених у справі судових рішень, оскільки вони суперечать дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, не спростовують обґрунтованих висновків судів, фактично зводяться до переоцінки обставин, належно та повно встановлених судами, виходячи із такого.

Доводи скаржника про порушення господарськими судами положень статті 24 ГПК у редакції, чинній до 15.12.2017, та нездійснення заміни неналежного відповідача, слід визнати необґрунтованими, оскільки за приписами наведеної норми господарський суд, зокрема встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем, тобто заміна первісного відповідача належним відповідачем допускається за згодою позивача. Проте відповідного клопотання позивач не заявляв; правових підстав для здійснення такої заміни господарськими судами встановлено не було; крім того, відмова у позові до неналежного відповідача не позбавляє позивача права на подання нового позову до належного відповідача, оскільки ці позови не будуть тотожними.

Посилання скаржника на необхідність з'ясування правомірності підстав для користування іншою особою - ОСОБА_5 спірним павільйоном по торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки вони не є предметом розгляду у даній справі і не входять до предмета доказування у цьому спорі.

Колегія суддів зазначає, що оскаржені у справі судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому вони підлягають залишенню без змін із таких підстав.

Ухвалюючи судове рішення, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із недоведеності позивачем протиправного перебування відповідача у спірній будівлі, а тому дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову із заявлених позивачем підстав.

За змістом статті 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У розумінні приписів наведеної норми позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою негаторного позову є посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Характерною ознакою такого позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або користування належним йому майном.

Господарські суди, урахувавши наведені положення законодавства, дослідивши обставини та зібрані у справі докази, установили, що між позивачем і відповідачем не існувало договірних відносин щодо користування (оренди) спірним павільйоном по торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами. При цьому між сторонами у справі було укладено договір оренди від 01.06.2015 № 28 щодо частини нежитлових будівель, адмінбудинку ринку по АДРЕСА_1, у м. Теребовля, загальною площею 65 кв. м; цей договір припинив свою дію 01.05.2016 і нежитлове приміщення звільнено відповідачем. Натомість суди встановили, що спірне приміщення на території ринку не належить відповідачеві та не перебуває у його користуванні чи розпорядженні, а використовується ОСОБА_5

Суди, дослідивши матеріали справи, визнали недоведеною позивачем протиправність поведінки відповідача, тобто вчинення ним дій, спрямованих на порушення прав позивача, та визнали необґрунтованими позовні вимоги.

Згідно зі статтею 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Ураховуючи наведені приписи законодавства та обставини, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів зазначає, що оскаржені судові рішення у справі ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх скасування немає.

Оскільки підстав для скасування судових рішень та задоволення касаційної скарги скаржника немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, 309, 314, 315, 317 ГПК, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Теребовлянського районного споживчого товариства залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.03.2017 у справі № 921/14/17-г/11 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Дроботова

Судді: К.М. Пільков

Ю.Я. Чумак