ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Справа № 915/548/16
м. Одеса, пр. Шевченка, 29

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів секретар судового засідання за участю представників учасників процесу: Від КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» Від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Богатиря К.В. Аленіна О.Ю., Лашина В.В. Герасименко Ю.С. Борець Ю.І., довіреність № 03/517, дата видачі: 21.03.17 Сікорський Я.О., довіреність № 3773/20.3-03, дата видачі: 29.12.17
розглянувши апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
на ухвалу господарського суду Миколаївської області
від15.12.2017р.
у справі№ 915/548/16
за позовом до відповідача проДержавного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» стягнення заборгованості в загальній сумі 14746978 грн. 73 коп. за договором від 09.02.2015 № 06-25/ПУ-35972/25
В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» звернулося зі скаргою від 21.11.2017 № 03/1855, зареєстрованою в Господарському суді Миколаївської області 22.11.2017 за № 16523/17, на дії у виконавчому провадженні ВП № 52449585 відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, допущені останнім у ході примусового виконання наказу від 10.06.2016р., виданого на підставі рішення Господарського суду Миколаївської області від 27.05.2016 у даній справі, з урахуванням ухвали від 09.09.2016 про виправлення описки в указаних документах.

За результатами розгляду скарги на дії державного виконавця господарський суд виніс ухвалу від 15.12.2017р., якою скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» задовольнив частково; визнав неправомірною та скасував постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17.11.2017 у виконавчому провадженні ВП № 52449585 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на кошти, необхідні та призначені для оплати праці та здійснення відрахувань на заробітну плату працівників Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство»; зняв арешти з коштів Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство», 55001, вул. Дружби народів, 8, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, ідентифікаційний код 31948866, у сумі, необхідній та призначеній для оплати праці та здійснення відрахувань на заробітну плату працівників Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» на розрахунковому рахунку № 5 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві, код фінансової установи 380805, накладений постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17.11.2017 у виконавчому провадженні ВП № 52449585 про арешт коштів боржника; у задоволенні решти скарги Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» відмовив.

Вказану ухвалу суд першої інстанції мотивував наступним.

Старшим державним виконавцем Відділу ДВС Мурихіним С.В. винесено спірну постанову від 17.11.2017 про арешт коштів боржника, котрою, серед інших, накладено арешт на рахунок боржника № 5 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві. Зазначений рахунок, згідно довідки АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 05.05.2016 № Д2-В64-32/97, використовувався боржником для сплати податків з доходів працівників боржника та виплати їм заробітної плати.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (ст. 43 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці (ч. 5 ст. 97 КзПП України).

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч. 1 ст. 115 КзПП України).

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості (ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці»).

Державний виконавець приймаючи спірну постанову, порушив права працівників боржника щодо отримання заробітної плати, а також обов'язок боржника здійснити відповідні нарахування на їх заробітну плату, тому суд визнав скаргу КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» в частині вимог про визнання протиправною та скасування спірної постанови органу державної виконавчої служби в частині накладення арешту на кошти, необхідні та призначені для оплати праці і здійснення відрахувань на заробітну плату працівників боржника, а також про зняття арешту з таких коштів, що знаходяться на розрахунковому рахунку боржника в АТ «Райффайзен Банк Аваль» такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог скарги про визнання протиправною та скасування спірної постанови органу державної виконавчої служби в частині накладення арешту на кошти, що можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам, та кошти на рахунках платника у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, то суд першої інстанції визнав їх безпідставними, так як скаржником не доведено протиправності оскаржуваної постанови в цій частині.

Також, судом першої інстанції не задоволенні вимоги скаржника щодо направлення копії судового рішення про зняття арешту з коштів для виконання до Южноукраїнського відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль», тому що такі вимоги скаржником не обґрунтовані.

03.01.2018р. до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Миколаївської області надійшла апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вх. № 36/18 від 03.01.2018р.) на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 15.12.2017р. у справі № 915/548/16, в якій скаржник просить ухвалу господарського суду Миколаївської області від 15.12.2017 по справі № 915/548/15 скасувати.

Як на підставу викладених у скарзі вимог апелянт посилається на порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а саме:

- відповідно до частини другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла до 05.10.2016) у постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова;

- відповідно до вимог ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. Під час здійснення виконавчого провадження з виконання наказу державним виконавцем Відділу отримано електронну відповідь Державної фіскальної служби України з переліком рахунків, відкритих боржником в установах банків;

- 17.11.2017 державним виконавцем Відділу Мурихіним С.В. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти боржника, що містяться на всіх відомих рахунках;

- за умовами ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов'язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову державного виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках;

- 05.12.2017 до Відділу надійшло повідомлення АТ «Райффайзен Банк Аваль», яким поінформовано, що постанова державного виконавця Відділу від 17.11.2017 прийнята до виконання та не зазначено відомостей щодо цільового призначення рахунку боржника. Оскільки банківською установою не повідомлено державного виконавця Відділу про цільове призначення рахунку, правові підстави для зняття арешту з коштів на рахунку боржника відсутні.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 04.01.2018р. апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вх. № 36/18 від 03.01.2018р.) на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 15.12.2017р. у справі № 915/548/16 залишено без руху; встановлено Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання Одеському апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у розмірі 1 600,00грн., доказів надсилання копії апеляційної скарги з додатками сторонам справи, а саме: ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» та КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» з описом вкладення, та належні документи, що посвідчують повноваження представника який підписав апеляційну скаргу - протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху; роз'яснено Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що у разі невиконання вимог даної ухвали у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

29.01.2018 Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано суду апеляційної інстанції на виконання ухвали суду від 04.01.2018 докази сплати судового збору у розмірі 1 600,00грн., докази надсилання копії апеляційної скарги з додатками сторонам справи, а саме: ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» та КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» з описом вкладення, та завірену належним чином копію довіреності від 29.12.2016 № 1041/20.3-03 на представника - Корінну Вікторію Анатоліївну (особу, яка підписала апеляційну скаргу).

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 01.02.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі № 915/548/16.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 02.02.2018р. призначено справу № 915/548/16 до розгляду на 26 лютого 2018 року о 15:00 год.

У судове засідання 26.02.2018 з'явилися представники Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, представник позивача не з'явився без повідомлення про причини неявки. Доказом фактичного направлення ухвали ОАГС від 02.02.2018 на адресу сторін та учасників процесу є відбиток штампу канцелярії Одеського апеляційного господарського суду на зворотньому боці останнього аркушу вказаної ухвали, та рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з відмітками про отримання (позивач отримав поштове відправлення ОАГС з ухвалою від 02.02.2018 - 09 лютого поточного року, про що свідчить підпис та дата на повідомленні про вручення поштового відправлення). Вказані документи додані до матеріалів справи та в повній мірі свідчать про належне повідомлення сторін та учасників справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги Одеським апеляційним господарським судом.

Явка представників сторін та учасників справи у судове засідання, призначене на 26.02.2018, не визнавалась апеляційним господарським судом обов'язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу по суті, до суду не повідомлялося.

Таким чином, на думку колегії суддів, в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги по суті, не дивлячись на відсутність представників сторін, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність сторін у даному випадку не перешкоджає вирішенню спору та не повинна заважати здійсненню правосуддя у встановлений законом строк.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 27.05.2016 року по справі № 915/548/16, яке набрало законної сили, позов Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС» задоволено частково; стягнуто з комунального підприємства «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство», 55000, вул. Дружби народів, 8, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, ідентифікаційний код 31948866, на користь Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», 01032, вул. Ветрова, 3, м. Київ, в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська АЕС», 55001, Промзона, а/с 20, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, ідентифікаційний код 20915546, грошові кошти в загальній сумі 12905933 (дванадцять мільйонів девятсот пять тисяч девятсот тридцять три) 02 коп., із яких: 12264448 (дванадцять мільйонів двісті шістдесят чотири тисячі чотириста сорок вісім) грн. 64 коп. основний борг; 155002 (сто пятдесят пять тисяч дві) грн. 39 коп. сума, на яку збільшився основний борг з урахуванням індексу інфляції; 116481 (сто шістнадцять тисяч чотириста вісімдесят одна) грн. 99 коп. 3 % річних; 350000 (триста пятдесят тисяч) грн. пеня; 20000 (двадцять тисяч) грн. штраф, а також грошові кошти в сумі 206700 (двісті шість тисяч сімсот) грн. на відшкодування витрат з оплати судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На підставі цього рішення судом видано наказ № 915/548/16 від 10.06.2016, який пред'явлено до виконання та постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.10.2016р. відкрито виконавче провадження ВП № 52449585.

17.11.2017р. старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним С.В. винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві (МФО 380805) рахунок 5 (код валюти рахунку UAH), Філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» (МФО 326461) рахунки: 1817, 1817 (код валюти рахунку UAH), Миколаївському РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» (МФО 326610) рахунки: 9954, 2031, 1214, 0104 (код валюти рахунку UAH), ПАТ «Промінвестбанк» (МФО 300012) рахунок 0444 (код валюти рахунку UAH), та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: Комунальне підприємство «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство», 55000, Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, Дружби народів, 8; .

Боржник у справі - Комунальне підприємство «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» вважає незаконними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. в частині накладання арешту на кошти боржника, та відповідно у скарзі на дії державного виконавця просить:

1.Визнати протиправною та частково скасувати постанову винесену 17 листопада 2017року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Мурихіним Сергієм Володимировичем про арешт коштів боржника Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» у виконавчому провадженні № 52449585 в частині арешту коштів боржника необхідних та призначених для оплати праці та здійснення відрахувань на заробітну плату працівників Комунального підприємства «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство», коштів, що можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам, та кошти на рахунках платника у системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

2.Зняти арешт з коштів Комунального підприємства «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство», що знаходяться на розрахунковому рахунку № 5, код фінансової установи 380805, назва фінансової установи: АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві, в сумі, яка необхідна та призначена для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників Комунального підприємства «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство».

3.Копію рішення суду про зняття арешту з коштів направити для виконання до Южноукраїнського відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль» за адресою: 55000, проспект Соборності, 7, м. Южноукраїнськ Миколаївська область.

Скаржник мотивує свою позицію наступним:

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Мурихіним С.В. було винесено постанову про арешт коштів боржника Комунального підприємства «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство» в рамках виконавчого провадження № 52449585. Арешт накладено в межах загальної суми 4 438 319,67грн. з урахуванням виконавчого збору, на кошти що містяться на всіх рахунках відкритих в банківських установах та зареєстрованих за боржником:

- АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805;

- Філія - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 326461;

- Миколаївське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 326610;

- ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012.

Банківський рахунок № 5 відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805 використовується підприємством в тому числі і для виплати заробітної плати його працівникам, що підтверджується довідкою банку № Д2-В64-32/97 від 05.05.2016р.

Також скаржник зазначає, що арешт коштів боржника у межах виконавчого провадження позбавляє підприємство КП «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство» можливості здійснювати виплату заробітної плати працівникам, нарахувати єдиний соціальний внесок до Пенсійного фонду України та податок з доходів фізичних осіб, що суперечить ст.ст. 19, 43 Конституції України, ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до положень Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання. Однією з засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012р. № 18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ст. 326 Господарського процесуального кодексу України).

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст. 327 Господарського процесуального кодексу України).

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення, передбачені цим Законом, і зокрема, накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст.10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника врегульований ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

До того ж, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (ч. 2 ст. 48 Закону).

Стаття 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001року № 2346-ІІІ (в редакції від 06.11.2016року) зазначає, що банкам надається право відкривати для своїх клієнтів вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки. Відповідно до п. 7.1.2 ст.7 вищезазначеного Закону, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

До поточних рахунків також належать:

- рахунки зі спеціальними режимами їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України:

- поточні рахунки типу «Н», що відкриваються в національній валюті офіційним представництвам і представництвам юридичних осіб-нерезидентів, які не займаються підприємницькою діяльністю на території України;

- поточні рахунки типу «П», що відкриваються в національній валюті постійним представництвам;

- поточні (накопичувальні) рахунки виборчих фондів та фонду референдуму;

- інвестиційні рахунки, що відкриваються нерезидентам-інвесторам в уповноважених банках України відповідно до вимог цієї Інструкції для здійснення інвестиційної діяльності в Україні, а також для повернення іноземної інвестиції та прибутків, доходів, інших коштів, одержаних іноземним інвестором від інвестиційної діяльності в Україні (пункт 1.8 Розділу І Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої постановою Правлінням Національного банку України від 12.11.2003 № 492).

До поточних рахунків із спеціальним режимом належать рахунки, відкриті в порядку наступних законів:

1) Закон України «Про теплопостачання» від 02.06.2005р. № 2633-ІV, в редакції від 15.04.2017р.;

2) Закон України «Про електроенергетику» від 16.10.1997р. № 575/97-ВР, в редакції від 01.01.2017р.;

3) Закон України «Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки» від 24.06.2004р. № 1868- ІV, в редакції від 05.10.2016р.;

4) Закон України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015р. № 329-VІІІ, в редакції від 01.11.2016р.;

5) Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999р. № 1105-ХIV, в редакції від 01.01.2017р.;

6) Закону України «Про угоди про розподіл продукції» від 14.09.1999р. № 1039- ХIV, в редакції від 01.01.2015р.

Так, відповідно до ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання» на кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, не може бути звернено стягнення за зобов'язаннями гарантованого постачальника, теплогенеруючих, теплопостачальних та теплотранспортуючих організацій.

Стаття 15-1 Закону України «Про електроенергетику» зазначає, на поточні рахунки із спеціальним режимом використання не може бути звернено стягнення за зобов'язаннями учасників оптового ринку електричної енергії та операції на поточних рахунках із спеціальним режимом використання не підлягають призупиненню.

Нецільове використання коштів із спеціального рахунку забороняється. Забороняється накладення будь-яких видів стягнень на кошти фінансового резерву, відповідно до ст. 10 Закону України «Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки».

Статтею 10 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, на кошти, що обліковуються за цими рахунками, не накладається арешт, а операції за цими рахунками не підлягають зупиненню.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Стаття 33 Закону України «Про угоди про розподіл продукції» зазначає, стягнення коштів із банківських рахунків, відкритих інвестором (представництвом іноземного інвестора на території України) на території України для цілей угоди про розподіл продукції, не може бути здійснено в безспірному порядку.

Таким чином, законодавством не передбачено чіткий перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання, на які заборонено накладати арешт, але, виходячи із аналізу нормативно-правових актів, до таких поточних рахунків належать рахунки, зазначені в Законах України «Про теплопостачання», «Про електроенергетику», «Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки», «Про ринок природного газу», «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», «Про угоди про розподіл продукції», тощо.

Скаржником не доведено та не надано доказів, що розрахункові рахунки в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві (МФО 380805) рахунок 5 (код валюти рахунку UAH), Філії - Миколаївське обласне управління АТ «Ощадбанк» (МФО 326461) рахунки: 1817, 1817 (код валюти рахунку UAH), Миколаївському РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» (МФО 326610) рахунки: 9954, 2031, 1214, 0104 (код валюти рахунку UAH), ПАТ «Промінвестбанк» (МФО 300012) рахунок 0444 (код валюти рахунку UAH) - це рахунки зі спеціальним режимом використання, і тому державний виконавець не мав права накладати арешт на кошти, що обліковуються на таких рахунках.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 343 ГПК України, передбачені судові рішення, які суд приймає за результатами розгляду скарги, так у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Тобто, при розгляді скарги на дії державного виконавця, суд встановлює, чи були вони вчинені з дотриманням норм чинного законодавства та чи не порушують прав заявника.

Таким чином висновки суду першої інстанції про відмову у задоволені скарги з питань накладення державним виконавцем арешту на кошти, що можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам, та кошти на рахунках платника у системі електронного адміністрування податку на додану вартість є обґрунтованими, оскаржувана ухвала в цій частині винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому не підлягає скасуванню або зміні.

Щодо вимог викладених в скарзі про скасування постанови про арешт коштів та зняття арешту з коштів Комунального підприємства «Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство», що знаходяться на розрахунковому рахунку № 5, код фінансової установи 380805, назва фінансової установи: АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві, які спрямовані на оплату першочергових платежів, а саме: заробітної плати та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників комунального підприємства, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне:

Положенням статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено перелік коштів, стягнення на які заборонено законом, а саме на:

1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника;

2) компенсацію працівнику витрат у зв'язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням;

3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних;

4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю;

5) допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами;

6) одноразову допомогу у зв'язку з народженням дитини;

7) допомогу при усиновленні дитини;

8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування;

9) допомогу на дітей одиноким матерям;

10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною-інвалідом, по тимчасовій непрацездатності у зв'язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом;

11) допомогу на лікування;

12) допомогу на поховання;

13) щомісячну грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення;

14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Стягнення не здійснюється також із сум:

1) неоподатковуваного розміру матеріальної допомоги;

2) грошової компенсації за видане обмундирування і натуральне постачання;

3) вихідної допомоги в разі звільнення (виходу у відставку) з військової служби, служби в поліції та Державної кримінально-виконавчої служби України, а також грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та в інших випадках, передбачених законом;

4) одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві;

5) грошової допомоги, пов'язаної з безоплатним забезпеченням протезування (ортезування) учасника антитерористичної операції, який втратив функціональні можливості кінцівок, благодійної допомоги, отриманої учасниками антитерористичної операції, незалежно від її розміру та джерела походження.

Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови державного виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов'язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

В свою чергу державний виконавець повинен зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із Законом України «Про виконавче провадження», про що виноситься постанова про зняття арешту з коштів. Зазначена постанова повинна бути надіслана в день її винесення до органу (установи), якому була надіслана постанова про накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтями 8, 9 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Частиною п'ятою статті 97 Кодексу законів про працю встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Частиною шостою статті 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Як вбачається з наявної у справі довідки АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 05.05.2016р. № Д2-В64-32/97, рахунок боржника № 5 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві використовувався боржником для сплати податків з доходів працівників боржника та виплати їм заробітної плати.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірна постанова є незаконною в частині накладення арешту на кошти для сплати податків з доходів працівників боржника та виплати їм заробітної плати на зазначеному рахунку в АТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки згідно діючих норм права вказані кошти не підлягають арешту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення скарги Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство», визнання неправомірною та скасування постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17.11.2017 у виконавчому провадженні ВП № 52449585 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на кошти, необхідні та призначені для оплати праці та здійснення відрахувань на заробітну плату працівників КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство», про зняття арешту з коштів у сумі, необхідній для оплати праці та здійснення відрахувань на заробітну плату працівників. Тому, ухвала місцевого господарського суду від 15.12.2017р. в цій частині та в цілому відповідає вимогам закону, прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування зазначеного судового рішення колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Керуючись статтями 269-270, 275-276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 15.12.2017р. по справі № 915/548/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: О.Ю. Аленін

В.В. Лашин