ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" лютого 2018 р.м. Одеса Справа № 916/3196/17

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Карагяур В.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (представник за довіреністю);

від відповідача: ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства „Кристал Бук (01001, м.Київ, пр-т Перемоги, буд.50);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Сагітта-Т (65005, Одеська обл., м. Одеса, вул. Балківська, буд.124/1);

про стягнення 70 805,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: позивач - Приватне підприємство „Кристал Бук (надалі ПП „Кристал Бук) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Сагітта-Т (надалі ТОВ „Сагітта-Т), в якій просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 95 805,74 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що визначена у позовних вимогах заборгованість виникла у ТОВ „Сагітта-Т на підставі договору переведення боргу, укладеного 02.08.2017 року між Виробничо-комерційною фірмою „Юна-Сервіс у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, Товариством з обмеженою відповідальністю „Сагітта-Т та Приватним підприємством „Кристал Бук.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.12.2017р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/3196/17 та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 24.01.2018 року.

24.01.2018 року від позивача, в порядку ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. ГСОО № 2-418/18). У даній заяві, позивач вказує на те, що після відкриття провадження у справі, а саме 09.01.2018 року в рахунок часткового погашення заборгованості відповідачем за платіжним дорученням № 110 від 09.01.2018р. було сплачено заборгованість у розмірі 25 000,00 грн. Отже, позивач стверджує, що грошове зобовязання ТОВ „Сагітта-Т за договором переведення боргу на підставі зобовязань, які виникли з договору про поставку з відстрочкою платежу №901/13 від 01.11.2014 року перед ПП „Кристал Бук складає 70 805,74 грн., в звязку з чим просить суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість.

Враховуючи, що вищевказану заяву, позивачем подано в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України, суд здійснює розгляд позовних вимог в редакції заяви позивача від 24.01.2018 року вх. ГСОО № 2-418/18.

24.01.2018 року в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України до суду надійшов відзив на позов (вх. ГСОО №1571/18), згідно якого відповідач вважає позовні вимоги ПП „Кристал Бук необґрунтованими, в звязку з чим просить суд у задоволені заявленого позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції, що викладена у відзиві на позовну заяву (а.с. 99-102), відповідач посилається на те, що відповідно до договору поставки з відстрочкою платежу №901/13 від 01.11.2014 року ТОВ „Сагітта-Т виконано зобовязання по сплаті реалізованого товару на суму 35 000,00 грн., а вартість отриманого та нереалізованого ТОВ „Сагітта-Т товару становить 70 805,74 грн. При цьому, відповідач зазначає, що з урахуванням положень п. 4.1 договору №901/13 від 01.11.2014 року у нього не виникло обовязку щодо сплати вартості нереалізованого товару у розмірі 70 805,74 грн.

У судовому засіданні від 24.01.2018 року судом було оголошено перерву до 12.02.2018 року.

29.01.2018 року від позивача надійшли пояснення на відзив (вх. ГСОО №1929/18) у відповідності до яких позивач стверджує, що заперечення відповідача щодо ненастання строку для оплати вартості товару у розмірі 70 805,74 грн. є безпідставними з огляду на положення ст. 692 Цивільного кодексу України.

09.02.2018 року від позивача до канцелярії суду надійшло клопотання в порядку ст.81 Господарського процесуального кодексу України (вх. ГСОО №2-893/18), згідно якого позивач просить суд витребувати у відповідача інвентаризаційні відомості щодо залишку нереалізованого товару за договором №901/13 від 01.11.2014 року, первинні документи на підставі яких складено довідку №168 від 24.01.2018 року, а також направити запит до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області про витребування поданої відповідачем бухгалтерської звітності в якій відображено відомості останньої інвентаризації на підприємстві.

У судовому засіданні від 12.02.2018 року, вищезазначене клопотання, судом було задоволено частково із витребуванням у відповідача інвентаризаційних відомостей щодо залишку нереалізованого товару за договором №901/13 від 01.11.2014 року. При цьому, з зазначених обставин представником відповідача заявлено клопотання про перерву у судовому засіданні, у звязку з необхідністю надання часу для надання відповідних документів.

З урахуванням вищезазначеного, у судовому засіданні 12.02.2018 року судом було оголошено перерву до 26.02.2018 року.

У судовому засіданні від 26.02.2018 р. позивач заявлені позовні вимоги в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог вх. ГСОО № 2-418/18 від 24.01.2018 р. підтримав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні від 26.02.2018 року надав до суду інвентаризаційні описи щодо залишків отриманої продукції та проти задоволення судом позову заперечував, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні 26.02.2018р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено сторонам, що повне рішення буде складено протягом 5-ти днів з дня його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши належність, допустимість доказів, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, повно, всебічно і обєктивно зясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з частиною 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Аналогічні положення щодо договору поставки містяться і у ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Як встановлено під час розгляду справи, 01.11.2014 року між ПП„Кристал Бук (постачальник) та Виробничо-комерційною фірмою „Юна-Сервіс у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (покупець) укладено договір поставки з відстрочкою платежу № 901/13 (надалі договір 1), згідно умов якого постачальник зобовязався поставити покупцю, а покупець прийняти та оплатити товар, у відповідності до умов даного договору.

Згідно з п. 2.1 договору 1, поставка товару здійснюється за узгодженими сторонами цінами, зазначеними сторонами у прейскуранті (специфікаціях). При цьому, постачальник зобовязується не збільшувати ціни, зазначені в прейскуранті (специфікації), протягом 30 днів з моменту їх погодження сторонами.

У відповідності до п. 3.1 договору 1, поставка товару здійснюється на умовах DDP-склад покупця (в інтерпретації Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів ІНКОТЕРМС 2010) однією чи кількома партіями у відповідності до специфікацій чи накладних, які складаються на кожну таку партію. За погодженням сторін, отримувачем товару за даним договором може бути третя особа.

Положеннями п. 3.16 договору 1 встановлено, що покупець має право визначити та повернути товари, які реалізуються в магазинах покупця, як товари, які не мають споживчого попиту, надаючи відомості постачальнику про продаж даних товарів, які підтверджують економічне обґрунтування недоцільності подальшого розміщення товарів в магазинах покупця.

Умовами п. 8.1 договору 1 передбачено, що даний договір укладений на невизначений строк та припиняє свою дію за згодою сторін або з підстав, передбачених діючим законодавством.

За умовами п. 8.2 договору 1, право вимоги за даним договором, не може бути передано третім особам.

Як встановлено матеріалами справи, за період з 21 грудня 2015 року по 19 серпня 2016 року за умовами договору №901/13 від 01.11.2014 року ПП „Кристал Бук було передано книжкову продукцію Виробничо-комерційній фірмі „Юна-Сервіс у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю на загальну суму 105 968,30 грн., зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними за відповідний період (а.с.24-64).

В силу вимог ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор.

За умовами ст. 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобовязанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Так, 02.08.2017 року між Виробничо-комерційною фірмою „Юна-Сервіс у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (первісний боржник), Товариством з обмеженою відповідальністю „Сагітта-Т (новий боржник) та Приватним підприємством „Кристал Бук (кредитор) укладено договір переведення боргу (надалі - договір 2), яким регулюються відносини, повязані з заміною боржника (первісного боржника) у зобовязанні, яке виникло із договору поставки №901/13 від 01.11.2014 року, укладеного між первісним боржником та кредитором (надалі основний договір).

У відповідності до п. 2 договору 2 визначено, що первісний боржник передає новому боржнику грошове зобовязання перед кредитором у розмірі 105 805,74 грн. (сто пять тисяч вісімсот пять грн. 74 коп.), яке виникло на підставі основного договору, а новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобовязання.

Пунктом 3 договору 2 визначено, що грошове зобовязання, яке передається первісним боржником новому боржнику, встановлюється актом звірки взаєморозрахунків між первісним боржником та кредитором.

Згідно з умовами п. 5 договору 2, з моменту набрання чинності даним договором новий боржник приймає на себе обовязки та права первісного боржника за договором поставки №901/13 від 01.11.2014 року.

Положеннями п. 6 договору 2 встановлено, що переведення боргу за даним договором не тягне за собою ніяких інших змін в основному договорі, крім повязаних з заміною первісного боржника новим боржником.

У відповідності до акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2017-01.04.2017, складеного між Виробничо-комерційною фірмою „Юна-Сервіс у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю та Приватним підприємством „Кристал Бук заборгованість перед Приватним підприємством „Кристал Бук становить 105 805,74 грн.

Враховуючи наявність у матеріалах справи належним чином засвідченого трьохстороннього договору переведення боргу, на якому проставлено печатку кредитора, суд доходить висновку про наявність письмової згоди кредитора за договором поставки з відстрочкою платежу №901/13 від 01.11.2014 року на переведення прав та обовязків за цим договором до відповідача у справі, що також не заперечується позивачем.

Суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, дійшов висновку, що між сторонами виникли господарські зобовязання на підставі договору поставки з відстрочкою платежу № 901/13 від 01.11.2014 року, обовязки за яким відповідач набув, уклавши 02.08.2017 року з позивачем та Виробничо-комерційною фірмою „Юна-Сервіс у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю договір переведення боргу.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Як вбачається із матеріалів справи, 21.09.2007 року позивач направив до ТОВ „Сагітта-Т з претензією №01-09/19 про погашення заборгованості у розмірі 95 805,74 грн., протягом 10 днів з дня отримання даної претензії, між тим як стверджує позивач, вказана претензія була отримана відповідачем 31.10.2017 року, однак залишена без задоволення (а.с. 12-13).

Як встановлено матеріалами справи, згідно розрахунку заборгованості (а.с. 94) станом на 24.01.2018 року вартість отриманого та неоплаченого ТОВ „Сагітта-Т товару становить 70 805,74 грн., зазначені обставини ніяким чином не заперечуються відповідачем.

Крім того, згідно наявної в матеріалах справи довідки відповідача №168 від 24.01.2018р. (а.с.103), залишок нереалізованого товару за договором №901/13 від 01.11.2014 року становить 70 805,74 грн., відповідні відомості щодо вартості запасів у грошовому еквіваленті містяться у інвентаризаційних описах запасів, складених у період з 20-23 лютого 2018 року (а.с.131-158).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно п. 1 ст. 628 цього кодексу, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З огляду на викладене, поняття настання обовязку та настання строку виконання є різними за змістом.

Згідно з умовами п. 4.1 договору №901/13 від 01.11.2014 року визначено, що сплату вартості кожної окремої партії товару (визначеної у накладній) за даним договором покупець здійснює шляхом перерахування 100% вартості цієї партії товару на поточний рахунок постачальника протягом 21 календарних днів з моменту реалізації.

Отже, строк (термін) виконання зобовязання встановлюється у вигляді календарної дати або періоду, а також може бути визначений подією, що має неминуче настати. В такому випадку зобовязання підлягає виконанню з настанням такої події або протягом певного періоду (через певний період) після настання такої події. Подія, яка може бути мірилом визначення строку, має бути такою, що неминуче настане.

У договорі сторони погодили строк оплати товару з вказівкою на подію „ ... з моменту реалізації, тобто обумовили настання у відповідача обовязку оплатити товар обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України договір з відкладальною обставиною).

При цьому, за приписами ч. 3 ст. 212 Цивільного кодексу України, відкладальна обставина вважається такою, що настала, якщо її настанню недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно

Разом з тим, суд зазначає, що заміна боржника в зобовязанні (переведення боргу) є правовою конструкцією, що передбачає перехід від первісного боржника до нового боржника зобовязання (обовязків, що складають його зміст) і відповідальності за його виконання. Водночас, при переведенні боргу має місце сингулярне правонаступництво, яке не охоплює переходу всієї сукупності прав та обовязків до правонаступника, а тому іменується частковим правонаступництвом, і відбувається заміною осіб в окремих зобовязаннях через волевиявлення сторін або вказівки закону.

Отже, право щодо розпорядження отриманим товаром у відповідача виникло 02.08.2017 року, тобто з моменту укладення договору переведення боргу. При цьому, згідно наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 80-86) основним видом діяльності ТОВ „Сагітта-Т роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Таким чином, відповідач здійснює продаж товарів через мережу магазинів.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Між тим, позивачем, в порушення вимог ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, не надано жодного доказу підтверджуючого недобросовісну поведінку ТОВ „Сагітта-Т стосовно чинення перешкод при реалізації отриманого товару, що б зумовило настання відкладальної обставини, за приписами ч. 3 ст. 212 Цивільного кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що позивач помилково посилається на настання у відповідача зобовязання по сплаті боргу в сумі 70805,74 грн, на підставі претензії №01-09/19 від 19.09.2017 року, згідно приписів ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, оскільки до даних правовідносин, які виникли між сторонами на підставі договору №901/13 від 01.11.2014 року, застосовуються приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України. А отже, саме на підставі п. 4.1 вищевказаного договору, у відповідача виникне зобовязання по сплаті вартості кожної окремої партії товару (визначеної у накладній) - протягом 21 календарних дні з моменту реалізації.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем не доведено обставин щодо порушення відповідачем зобовязань за укладеними договорами або настання строку виконання обовязку зі сплати вартості поставленого товару, звернення позивача з відповідним позовом є безпідставним, в звязку з чим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ „Сагітта-Т у повному обсязі.

Згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, в звязку з відмовою у позові, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України.

Повне рішення складено 03 березня 2018 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська