Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року

м. Київ

справа № 7/98-Б

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Білоуса В.В., Жукова С.В.,

розглянув у письмовому провадженні касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" та Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області

на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 27.10.2017 про припинення апеляційного провадження

у справі № 7/98-Б

за заявою акціонерного товариства відкритого типу "Волиньрембуд"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Завод будівельних конструкцій"

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 22.10.2009 порушено провадження у справі № 7/98-Б про банкрутство ТОВ "Завод будівельних конструкцій".

Постановою господарського суду Волинської області від 28.02.2017 у справі № 7/98-Б ТОВ "Завод будівельних конструкцій" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 08.08.2017 (суддя Шум М.С.) у справі № 7/98-Б затверджено схвалений комітетом кредиторів згідно протоколу № 7 від 18.07.2017 і представлений суду план санації ТОВ "Завод будівельних конструкцій" зі строком санації до 31.12.2022; зобов'язано керуючого санацією ТОВ "Завод будівельних конструкцій" Іванішина Л.В. щоквартально звітувати про хід виконання плану санації перед кредиторами, звіти разом з рішеннями комітету кредиторів, балансами боржника та іншою фінансовою звітністю надавати суду; зобов'язано керуючого санацією боржника по закінченню виконання плану санації подати до суду затверджений комітетом кредиторів боржника звіт керуючого санацією та протокол засідання комітету кредиторів.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою місцевого суду Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області та ПАТ "Дельта Банк" звернулись до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами та просили скасувати ухвалу господарського суду Волинської області від 08.08.2017 у справі № 7/98-Б. При цьому, Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області просила також прийняти нове рішення, яким у затвердженні плану санації ТОВ "Завод будівельних конструкцій" зі строком санації до 31.12.2022 відмовити.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.10.2017 у справі № 7/98-Б (колегія суддів у складі: Дужич С.П. - головуючого, Демидюк О.О., Тимошенко О.М.) апеляційне провадження за апеляційними скаргами Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області та ПАТ "Дельта Банк" на ухвалу господарського суду Волинської області від 08.08.2017 2017 у справі № 7/98-Б припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду апеляційної інстанції, Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області та ПАТ "Дельта Банк" звернулись з касаційними скаргами, в яких просять скасувати ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 27.10.2017 у справі № 7/98-Б та направити справу до апеляційного для розгляду апеляційних скарг.

Підставами для скасування оскаржуваної ухвали Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області та ПАТ "Дельта Банк" зазначають порушення та неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області у своїй касаційній скарзі посилається на те, що:

- Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області має право на апеляційне оскарження рішень у справі як контролюючий орган, в якому боржник перебуває податковому обліку та має заборгованість перед бюджетом в сумі 2 549 054,40 грн.;

- 24.04.2017 Луцькою ОДПІ було заявлено кредиторські вимоги до боржника і з цього моменту набуто процесуальне право на оскарження судових рішень;

- в матеріалах справи наявні документи, які підтверджують усі заявлені кредиторські вимоги Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області до ТОВ "Завод будівельних конструкцій".

Разом з тим, ПАТ "Дельта Банк", обґрунтовуючи вимоги своєї касаційної скарги посилається на те, що:

- висновки суду апеляційної інстанції не відповідають обставинам справи та суперечать Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство);

- в розумінні ч. 1 ст. 1, ч. 6 ст. 23 Закону про банкрутство ПАТ "Дельта Банк" є конкурсним кредитором, вимоги якого ще не розглянуті, та має право апеляційного оскарження ухвали місцевого суду в порядку ст. 91 ГПК України, згідно якої таке право надане особам, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки;

- ст. ст. 55, 129 Конституції України гарантується захист прав і свобод у судовому порядку та передбачено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, а ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом;

- апеляційним судом не враховано, що безпідставне затягування процедури банкрутства має негативні наслідки у вигляді порушення визначених Законом про банкрутство строків, значного збільшення витрат, пов'язаних з процедурою банкрутства, порушення прав кредиторів та задоволення їх грошових вимог, оскільки не було розглянуто вимоги поточних кредиторів.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 07.12.2017 прийнято до провадження касаційні скарги ПАТ "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" та Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 27.10.2017 у справі № 7/98-Б.

На підставі ч. 5 ст. 31 та п. 6 п. 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 за розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 15.12.2017 № 38-р касаційна скарга разом із справою № 7/98-Б передана до Касаційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 22.01.2018 визначено склад колегії для розгляду справи № 7/98-Б за касаційними скаргами ПАТ "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" та Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області: Ткаченко Н.Г. - головуючий, судді: Білоус В.В., Жуков С.В.

Згідно з ч. 5 ст. 301 ГПК України перегляд ухвал суду першої та апеляційної інстанції (крім ухвал, якими закінчено розгляд справи) здійснюється судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзиви на касаційні скарги Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області та ПАТ "Дельта Банк" від учасників даної справи про банкрутство до суду касаційної інстанції не надходили.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 8 ст. 23 Закону про банкрутство, поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Апеляційним судом встановлено, що у зв'язку з визнанням ТОВ "Завод будівельних конструкцій" банкрутом та відкриття відносно нього ліквідаційної процедури постановою господарського суду Волинської області від 28.02.2017 у справі № 7/98-Б, ПАТ "Дельта Банк" та Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області звернулись до господарського суду з заявами про визнання та включення до реєстру вимог кредиторів боржника їх поточних вимог на суму 4 221 182,99 грн. та 2 619 094,32 грн. відповідно.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, ухвалою господарського суду Волинської області від 24.05.2017 відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону про банкрутство введено процедуру санації боржника.

Оскільки правовими наслідками ухвали господарського суду Волинської області від 24.05.2017 про введення процедури санації ТОВ "Завод будівельних конструкцій" є припинення ліквідаційної процедури, ухвалами господарського суду Волинської області від цієї ж дати було припинено провадження з розгляду заяв ПАТ "Дельта Банк" та Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області про визнання та включення їх поточних вимог до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Завод будівельних конструкцій".

Статтею 91 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) передбачено, що сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 106 ГПК України в зазначеній редакції окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Між тим, згідно з ч. 6 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі про банкрутство.

Відтак, в силу особливостей справи про банкрутство (ст. 41 ГПК України), коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство, діючим законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Відповідності до ст. 1 Закону про банкрутство учасниками провадження у справі про банкрутство визнано таких осіб: сторони (конкурсні кредитори та боржник), забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) суб'єкта підприємницької діяльності - боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Крім того, цією ж статтею Закону про банкрутство визначено, зокрема, що кредитор - юридична або фізична особа, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Поряд з викладеним слід зауважити, що визначені законом органи справляння податків, зборів (обов'язкових платежів) користуються правами кредиторів щодо неплатоспроможних боржників. Ця норма міститься в ст. 210 Господарського кодексу України. Проте, вказана норма не встановлює автоматичного визнання цих органів кредиторами у всіх справах про банкрутство. Статус кредитора щодо неплатоспроможного боржника набувається, у тому числі і цими органами, через певні процедури, які визначені спеціальною нормою законодавства - Законом про банкрутство. Інші випадки участі органу доходів і зборів у справі про банкрутство платника податків Законом про банкрутство не передбачені. Таким чином, орган доходів і зборів не віднесений чинним законодавством до інших, окрім кредиторів, учасників справи про банкрутство.

Необхідно зазначити, що особа, яка має грошові вимоги до боржника, набуває статусу учасника провадження у справі про банкрутство, а саме кредитора, лише після заявлення у встановленому порядку грошових вимог до боржника. Тільки після цього така особа має процесуальне право на оскарження процесуальних документів у справі про банкрутство.

Оскільки, згідно приписів ч. 8 ст. 23 Закону про банкрутство, поточні кредиторські вимоги до боржника можуть пред'являтись лише після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, то з введенням процедури санації ухвалою господарського суду Волинської області від 24.05.2017 було припинено ліквідаційну процедуру та фактично змінено правовідносини у справі про банкрутство, що випливали з ліквідаційної процедури.

Таким чином, поточні кредитори, в тому числі ПАТ "Дельта Банк" та Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області, в силу імперативних норм ч. 8 ст. 23 Закону про банкрутство на стадії процедури санації не мають законодавчо визначеної можливості пред'явити свої вимоги до ТОВ "Завод будівельних конструкцій", відтак, не можуть набути статусу сторони у даній справі (кредитора боржника).

При цьому, колегія суддів зазначає, що під час розгляду апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягала поверненню з передбачених ГПК України підстав), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі .

Як встановлено судом апеляційної інстанції, оскаржуваною в апеляційному порядку ухвалою господарського суду Волинської області від 08.08.2017 було затверджено схвалений комітетом кредиторів згідно протоколу № 7 від 18.07.2017 і представлений суду план санації ТОВ "Завод будівельних конструкцій" зі строком санації до 31.12.2022; зобов'язано керуючого санацією ТОВ "Завод будівельних конструкцій" Іванішина Л.В. щоквартально звітувати про хід виконання плану санації перед кредиторами, звіти разом з рішеннями комітету кредиторів, балансами боржника і іншою фінансовою звітністю надавати суду та по закінченню виконання плану санації подати до суду затверджений комітетом кредиторів боржника звіт керуючого санацією та протокол засідання комітету кредиторів.

Апеляційним господарським судом з'ясовано, що будь-яких питань щодо прав або обов'язків ПАТ "Дельта Банк" чи Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області в даній ухвалі не вирішувалось.

До того ж, судом апеляційної інстанції не встановлено, що ПАТ "Дельта Банк" чи Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області надали докази того, що місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваної ними ухвали вирішив питання про їх права та обов'язки.

Виходячи з аналізу наведених норм та встановлених апеляційним судом обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що ПАТ "Дельта Банк" та Луцька ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області не набули статусу учасника у справі про банкрутство Боржника, оскаржувана ними в апеляційному порядку ухвала про затвердження плану санації ТОВ "Завод будівельних конструкцій" не стосується їх прав та обов'язків, а тому заявники не мали права апеляційного оскарження прийнятої у справі ухвали суду відповідно до положень ст.ст. 91, 106 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), а тому наявні підстави для припинення апеляційного провадження за апеляційними скаргами ПАТ "Дельта Банк" та Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області на ухвалу господарського суду Волинської області від 08.08.2017 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

При цьому, слід зазначити, що оцінка доводів сторін у даній справі та наявних доказів була здійснена апеляційним судом з дотриманням вимог процесуального права - ст. ст. 47, 43 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Враховуючи викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду відхиляє аргументи заявників касаційних скарг про наявність у них процесуального права на апеляційне оскарження судових рішень у даній справі про банкрутство.

Аргументи касаційної скарги ПАТ "Дельта Банк" про визначене Конституцією України право на касаційне оскарження судового рішення та порушення права на справедливий і неупереджений розгляд справи відхиляються касаційним судом з огляду на наступне.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України).

Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб'єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі ЄСПЛ Sunday Times v. United Kingdom суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто укладені у суспільстві правила та засади моральності суспільства.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом", зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа Steel and others v. The United Kingdom).

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09.10.1979, п. 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява N 38695/97, п.43, ECHR 2000-II).

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див., наприклад, Monnel and Morris v. the United Kingdom, рішення від 02.03.1987, серія A, N 115, с. 22, п. 56, а також Helmers v. Sweden, рішення від 29.10.1996, серія A, N 212-A, с. 15, п. 31).

Європейський суд з прав людини в рішеннях від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Статтею 106 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) встановлено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі про банкрутство. А як вже було зазначено вище, в силу особливостей справи про банкрутство (ст. 41 ГПК України), коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення у справі про банкрутство, діючим законодавством звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Отже, звернення осіб, які не є учасниками справи про банкрутство з апеляційними скаргами, суперечить принципу правової визначеності і тим самим шкодить інтересам необмеженої кількості учасників цивільного обороту.

Таким чином, наведені у касаційних скаргах аргументи не можуть бути підставами для скасування ухвали суду апеляційної інстанції та направлення справи до апеляційного господарського суду для розгляду відповідно до вимог ст. 310 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017), оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні Луцькою ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області та ПАТ "Дельта Банк" норм матеріального та процесуального права, викладені без урахування того, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг.

Враховуючи викладене, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що ухвала Рівненського апеляційного господарського суду від 27.10.2017 у справі № 7/98-Б прийнята судом у відповідності до фактичних обставин та у відповідності до вимог матеріального і процесуального права і підстав для її зміни або скасування не вбачається.

Разом з тим, відповідно до вимог Закону про банкрутство, кредитори з поточними вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги у справі про банкрутство після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, спори щодо поточних вимог кредиторів до боржника можуть бути розглянуті у позовному провадженні тим судом, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

До того ж, ухвалою господарського суду Волинської області від 24.05.2017 у даній справі про банкрутство було скасовано арешти та інші обтяження, накладені на рухоме, нерухоме майно, грошові кошти ТОВ "Завод будівельних конструкцій.

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають і підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції не вбачається, судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) покладаються на Луцьку ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області та ПАТ "Дельта Банк".

Керуючись ст.ст. 129, 300, 301, 304, 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" та Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 27.10.2017 у справі № 7/98-Б залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ткаченко Н.Г.

Судді: Білоус В.В.

Жуков С.В.