КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2018 р. Справа№ 910/19423/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

секретар судового засідання Матюхін І.В.

за участю представників згідно із протоколом судового засідання від 20.02.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017

у справі № 910/19423/17 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про стягнення 53 339,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/19423/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь Приватного акціонерного товариства «Cтрахова компанія «АХА Страхування» 50 185,88 грн. страхового відшкодування та 1 504,00 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/19423/17, в якій просив скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з'ясуванням всіх обставин справи.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник зазначає, що господарським судом першої інстанції невірно застосовано положення ст. 37 Закону України "Про ОСЦПВвнтз", оскільки водійський стаж ОСОБА_2 обчислюється з 07.06.2016 і на дату скоєння ДТП, тобто на 17.02.2017 становить менше трьох років, тому у відповідача не виникає обов'язку щодо сплати страхового відшкодування.

Скаржник вказує на те, що оскільки витрати на відновлювальний ремонт автомобіля НОМЕР_1 не перевищують його вартість до дорожньо-транспортної пригоди, і в понятті Закону України "Про ОСЦПВвнтз", визнання цього автомобіля фізично знищеним є незаконним.

Також скаржник вказує на те, за наявності законних підстав для виплати страхового відшкодування, розмір позовних вимог необхідно розраховувати із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу та з урахуванням податку на додану вартість.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/19423/17.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2018, справу № 910/19423/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2018 прийнято матеріали справи № 910/19423/17 з розгляду апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 до свого провадження. Завершено підготовчі дії у справі № 910/19423/17. Призначено справу до розгляду на 20.02.2018.

Представник позивача у судовому засіданні 20.02.2018 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/19423/17 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення, з підстав, викладених, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.02.2018 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/19423/17 та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту 14840а6ба від 19.04.2016, згідно із яким позивач взяв на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля НОМЕР_2, його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996 № 85/96-ВР (далі - Закон № 85/96-ВР) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Така ж норма закріплена і в ч. 1 ст. 979 ЦК України.

Згідно із ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Як вбачається із постанови Любомльського міськрайонного суду від 23.03.2017 у справі №163/632/17, 16.02.2017 ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_3, не надав переваги у русі автомобілю НОМЕР_4, внаслідок чого здійснив зіткнення. Також постановою Любомльського міськрайонного суду від 23.03.2017 у справі №163/632/17 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього штраф.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль НОМЕР_4.

Пошкоджений автомобіль був застрахований у позивача на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №14840а6ба від 19.04.2016.

Відповідно до звіту № 365/17 про оцінку автомобіля НОМЕР_5 від 27.11.2013 ринкова вартість автомобіля становить 61 015,88 грн., а вартість відновлювального ремонту цього ж автомобіля складає 53 770,10 грн.

Відповідно до системи Audatex вартість залишків транспортного засобу ВАЗ 21074 реєстраційний номер НОМЕР_6, складає 10 330,00 грн.

Як вбачається з страхового акту від 29.03.2017 позивачем встановлено факт настання страхового випадку та вирішено виплати страхове відшкодування на загальну суму 53 839,86 грн.

Зазначені кошти в розмірі 53 839,86 грн. позивачем було виплачено страхувальнику, що підтверджується платіжними дорученнями № 320, 612 від 30.03.2017.

Спір у даній справи виник у зв'язку із стягненням виплаченого страхового відшкодування, тобто із правовідносин, що регулюються положеннями статті 993 ЦК України та статті 27 Закону № 85/96-ВР, згідно із якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за цими вимогами.

Такою особою, в даному випадку, є винний у скоєнні ДТП ОСОБА_2, однак, у разі якщо його цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, то останній стає відповідальною особою, адже, внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик в межах страхової суми несе відповідальність за шкоду, завдану застрахованою ним особою, тобто, бере на себе відповідальність за свого страхувальника, що виникає внаслідок заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, оскільки застрахував такий страховий ризик, як відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV (далі Закон № 1961).

Між відповідачем та страхувальником було укладено договір (поліс) ОСЦПВВНТЗ № АК/950073 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу «BMW», д.н. НОМЕР_7, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди. Вказаним договором передбачено ліміт відповідальності за шкоду завдану майну у розмірі 100 000,00 та франшизу у розмірі 500,00 грн.

Згідно із ст. 22 Закону № 1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961 у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України; якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п. 24 договору страхування №14840а6ба повна загибель транспортного засобу - це випадок коли вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу перевищує 70% від страхової суми.

Згідно з п.11 договору страхування №14840а6ба страхова сума за цим договором становить 70 000,00 грн.

Відповідно до звіту № 365/17 про оцінку автомобіля НОМЕР_5 від 27.11.2013 вартість відновлювального ремонту цього автомобіля складає 53 770,10 грн.

За таких обставин, з урахуванням того, що вартість відновлення пошкодженого транспортного засобу перевищує 70% від страхової суми транспортний засіб ВАЗ 21074 реєстраційний номер НОМЕР_6 має місце повна загибель транспортного засобу.

Ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Частиною п'ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не надано доказів того, що шкоду автомобілю НОМЕР_8, завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля та беручи до уваги повну загибель транспортного засобу, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до ДТП (61 015,88 грн.) та після дорожньо-транспортної пригоди (залишки транспортного засобу 10 330,00 грн.), за вирахуванням суми франшизи (500,00 грн.) передбаченої договором (полісом) № АК/0950073, позов підлягає задоволенню частково у розмірі 50 185,88 грн. (61 015,88 - 10 330,00 - франшиза - 500 грн).

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 50 185,88 грн. обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Київський апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Статтею 37 Закону № 1961 передбачено вичерпний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, цей перелік розширеному тлумаченню не підлягає.

Однак, у такому переліку відсутня така підстава для відмови у виплаті страхового відшкодування, як відсутність у винуватця ДТП водійського стажу 3 та більше років.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що в даному випадку, ремонт автомобіля не проводився, оскільки була повна загибель автомобіля, отже доводи відповідача про те, що розмір позовних вимог необхідно розраховувати із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу та з урахуванням податку на додану вартість є безпідставними, адже при застосуванні "повної загибелі автомобіля" ремонт автомобіля не проводиться.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі 910/19423/17 та для задоволення апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія", відсутні.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/19423/17.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/19423/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 у справі № 910/19423/17 залишити без змін.

Повний текст постанови складено та підписано 21.02.2018.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень, викладених у ст.ст. 286- 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім