ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" лютого 2018 р.м. Одеса Справа № 916/302/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф., розглянувши заяву (вх. № 4-16/18 від 19.02.2018р.) Фізичної особи-підприємця Марченка Валентина Валентиновича про вжиття заходів забезпечення до пред'явлення позову,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Марченко Валентин Валентинович звернувся до господарського суду Одеської області із заявою про вжиття заходів забезпечення до пред'явлення позову до ТОВ «Муніципальна служба охорони» та ТОВ «Малахіт», у якій просить суд вжити наступні заходи забезпечення позову: - накласти арешт на автомобіль RENAULT DUSTER з VIN номером НОМЕР_1.

В обґрунтування заяви Фізична особа-підприємець Марченко Валентин Валентинович посилається на ті обставини, що тридцять першого травня 2017 року набрало законної сили рішення господарського суду Одеської області від 10.03.2017р. у справі № 916/1497/16 щодо стягнення на його користь з TOB «МСО» 500 408,00 грн.

Однак, Державна виконавча службою було Другого Приморського ВДВС м. Одеси 29.01.2018р. було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України про виконавче провадження у зв'язку з відсутністю майна у боржника.

Як зазначає заявник, ще до винесення остаточного рішення по справі № 916/1497/16, ТОВ «Муніципальна служба охорони» позбулося всього свого майна, а тому в наслідок відсутності майна у боржника, Державна виконавча служба повернула заявнику виконавчий документ на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України про виконавче провадження.

На думку заявника для доведення ТОВ «МСО» до стійкої фінансової неспроможності посадові особи згаданого підприємства уклали низку угод з порушенням законодавства, направлених на штучне розорення підприємства з метою уникнення відповідальності за невиконання цивільно-правових договорів.

Зокрема, як зазначає заявник 22 лютого 2017 року, згідно витягів з єдиного державного реєстру МВС України № 31/51/5141-165 та № 31/51/5141-164 за ТОВ «Малахіт» () було зареєстровано транспортний засіб RENAULT DUSTER з VIN номером НОМЕР_2, з об'ємом двигуна 1598 кубічних сантиметрів, 2013 року виробництва, який раніше згідно акту перевірки майна від 28.04.2015 року належав ТОВ «Муніципальна служба охорони» та був предметом застави по кредитному договору з банком.

На думку заявника, автомобіль RENAULT DUSTER з VIN номером НОМЕР_1 був майном ТОВ «Муніципальна служба охорони» в наслідок реалізації якого можливо було погасити борг перед кредиторами, у зв'язку із чим Фізична особа-підприємець Марченко Валентин Валентинович вважає, що угоду між «Муніципальна служба охорони» та ТОВ «Малахіт» було укладено з порушенням закону, по своїй суті вона є фіктивною та вчинена без наміру створення правових наслідків, які б обумовлювалися цим правочином та мала лише одну мету - забезпечити неможливість виконання рішення суду за справою № 916/1497/16 в разі задоволення позовних вимог, оскільки угода на підставі якої ТОВ «МСО» передало право власності на автомобіль на користь ТОВ «Малахіт» зробила підприємство-боржника фінансово неспроможним, і унеможливила виконання рішення суду по стягненню боргу на заяника.

Також, заявник зазначає, що не вжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову про визнання недійсним правочину, на підставі якого право власності на транспортний засіб перейшло від ТОВ «МСО» до ТОВ «Малахіт» і може привести до зникнення або навіть знищення автомобіля RENAULT DUSTER з VIN номером НОМЕР_1.

Розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Марченка Валентина Валентиновича про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку:

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову є правом, а не обов'язком суду.

За приписами п.1, п.4 , п.10 ч.1 ст.137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або ) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; іншими заходами , необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечується заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кіль кістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпе чення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

При цьому, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретними заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Відповідно до рішення Господарського суду Одеської області від 10.03.2017р. по справі №916/1497/16, було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Муніципальна служба охорони" на користь Фізичної особи-підприємця Марченко Валентина Валентиновича 500408 (п'ятсот тисяч чотириста вісім) грн., з яких сума заборгованості по орендній платі за договором оренди обладнання №030113 від 01 січня 2013р. у розмірі 352000 (триста п'ятдесят дві тисячі) грн., суму 3% річних у розмірі 19800 (дев'ятнадцять тисяч вісімсот) грн. та суму інфляційних нарахувань у розмірі 128608 (сто двадцять вісім тисяч шістсот вісім) грн. та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Муніципальна служба охорони" на користь Фізичної особи-підприємця Марченко Валентина Валентиновича витрати по сплаті судового збору у розмірі 7506 грн.12 коп.

Тобто, стягувачем за вищезазначеним рішенням є ФОП Марченко В.В., а боржником є ТОВ „Муніципальна служба охорони".

Як вбачається із доданих до заяви про забезпечення позову доказів та підтверджується самим заявником автомобіль RENAULT DUSTER з VIN номером НОМЕР_1 ще 22.02.2017р. до винесення остаточного рішення по справі № 916/1497/16 було зареєстроване за ТОВ «Малахіт» ().

Заявником будь-яких доказів, які б вказували на те що ТОВ «Малахіт» є правонаступником прав та обов'язків ТОВ „Муніципальна служба охорони", зокрема щодо погашення богу за рішенням Господарського суду Одеської області від 10.03.2017р. по справі №916/1497/16 перед ФОП Марченко В.В. суду надано не було.

Відповідно до положень ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Нікого не може бути протиправно позбавлено цього права або обмежено в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Наведене узгоджується з положеннями ст. 41 Конституції України, яка є основним Законом України.

З урахуванням зазначеного, на думку суду, станом на даний час відсутні підстави для задоволення Фізичної особи-підприємця Марченка Валентина Валентиновича про вжиття заходів забезпечення до пред'явлення позову (вх. № 4-16/18 від 19.02.2018р.).

Керуючись ст. 136, ч. 6 ст. 140, ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Марченка Валентина Валентиновича про вжиття заходів забезпечення до пред'явлення позову (вх. № 4-16/18 від 19.02.2018р.) - відмовити.

Ухвала набрала чинності 21.02.18 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання законної сили ухвали Господарського суду Одеської області..

Суддя С.Ф. Гут