Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 912/686/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

розглянувши без повідомлення та виклику учасників справи заяву Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 20.09.2017 у справі №912/686/17 Господарського суду Кіровоградської області

за позовом Фермерського господарства "Рис-К" до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, треті особи: Олександрійська районна державна адміністрація, Недогарська сільська рада про визнання поновленим договору оренди землі, визнання укладеною додаткової угоди,

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Рис-К" (далі - Позивач) звернулося в Господарський суд Кіровоградської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області (далі - Відповідач), у якому просило: 1) визнати поновленим договір оренди землі від 05.12.2006, укладений між Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та Позивачем; 2) визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 05.12.2006, укладеного між Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області та Позивачем, у редакції додаткової угоди від 08.09.2011, щодо земельної ділянки площею 22,0352 га ріллі, кадастровий номер :02:000:9019, розташованої на території Недогарської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області у редакції, запропонованій Позивачем у прохальній частині позову.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 12.04.2017 (Вавренюк Л.С.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 (Євстигнеєва О.С., Кощеєва І.М., Кузнецова В.О.) рішення Господарського суду Кіровоградської області від 12.04.2017 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.09.2017 (Данилова М.В., Поляк О.І., Сибіга О.М.) постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 та рішення Господарського суду Кіровоградської області від 12.04.2017 скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Позивача задоволено.

У заяві про перегляд із підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017) Відповідач просить переглянути та скасувати постанову Вищого господарського суду України від 20.09.2017 у справі № 912/686/17, а справу направити до Вищого господарського суду України для повторного розгляду.

В обґрунтування заяви надано копію постанови Вищого господарського суду України від 17.05.2016 у справі № 912/3019/15 та постанову Верховного Суду України від 25.05.2016 у справі № 911/1707/15.

Ухвалою Верховного Суду України від 09.11.2017 допущено справу №912/686/17 до провадження Верховного Суду України. Відкрито провадження за заявою Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 20.09.2017 у справі №912/686/17 та здійснено підготовчі дії.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017 внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, викладено його у новій редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Ухвалою Верховного Суду від 22.01.2018 постановлено здійснити розгляд справи №912/686/17 за заявою Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 20.09.2017 без повідомлення та виклику учасників справи.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що 05.12.2006 між Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської (Орендодавець) та Позивачем (Орендар) укладено договір оренди, відповідно до якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 22,03 га, в тому числі ріллі 22,03 га (кадастровий номер :02:000:9019) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору Орендарю надано право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

08.09.2011 сторонами внесено зміни до укладеного договору щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки, орендної плати та строку дії договору. Згідно змін договір укладено на 5 років з моменту реєстрації змін до договору. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію. Зміни до договору зареєстровані в управлінні Держкомзему у Олександрійському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 31.10.2011.

Суди з'ясували, що в межах розгляду іншої справи № 912/4396/16 Господарського суду Кіровоградської області про визнання поновленим договору оренди землі від 05.12.2006 та визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 05.12.2006 встановлено, що Позивачем дотримано строк, в межах якого він має право використати своє переважне право на укладення договору оренди на новий строк (на поновлення договору). Однак, із рішення вбачається, що Позивач звернувся до Відповідача з проектом додаткової угоди про поновлення договору на інших умовах, ніж передбачено договором оренди, що відповідає частині 4 статті 33 Закону України "Про оренду землі". В листі - повідомленні Відповідача №Ф-17433/0-9941/0/6-16 від 04.11.2016, який підготовлено поза межами строку, передбаченого частиною 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", Відповідач повідомив про заперечення в поновленні договору оренди землі з підстав пропуску Позивачем строку звернення до Відповідача з листом про поновлення договору.

Відмовляючи в задоволенні позову в даній справі, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що Позивач звернувся до Відповідача з пропозицією поновити дію договору на той самий строк і на тих самих умовах лише 01.02.2017, тобто з пропуском строку, визначеного статтею 33 Закону України "Про оренду землі". До того ж, оскільки додаткова угода не була укладена між сторонами у місячний строк, договір оренди землі між сторонами припинив свою дію відповідно до положень статті 31 Закону України "Про оренду землі".

Скасовуючи рішення та постанову попередніх судових інстанцій та задовольняючи позовні вимоги, Вищий господарський суд України виходив з того, що за доведеності факту належного виконання Орендарем умов договору оренди, дотримання ним строків і процедури повідомлення про намір реалізувати своє переважне право на поновлення договору оренди на новий строк (лист від 16.09.2016), ненадіслання Орендодавцем у встановлений законом строк відмови у поновленні договору на новий строк, продовження використання ним земельної ділянки після закінчення строку дії договору вказують на наявність у Орендаря передбаченого статтею 33 Закону України "Про оренду землі" переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк на тих самих умовах.

У наданій для порівняння постанові Вищого господарського суду України від 17.02.2016 у справі № 912/3019/15 про визнання договору поновленим, суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного господарського суду про те, що оскільки позивач не звертався з вимогою продовжити договір на той самий строк і на тих самих умовах і така додаткова угода не була укладена, тому право позивача на укладення додаткової угоди про пролонгацію договору не є порушеним, оскільки з такою пропозицією позивач не звертався, а навпаки, просив змінити таку істотну умову договору як строк його дії з п'яти до десяти років. Оскільки додаткова угода до договору оренди про його поновлення не була укладена сторонами у місячний строк, як цього вимагає частина 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі між сторонами не поновився, а припинив свою дію відповідно до положень статті 31 Закону.

У справі № 911/1707/15, предметом спору в якій є визнання наказів незаконними та їх скасування, судове рішення в якій надано для порівняння, Верховний Суд України дійшов висновку, що враховуючи умови спірного договору оренди щодо строку його дії, який пов'язаний із затвердженням порядку проведення земельних торгів та набрання 19.08.2012 чинності Законом України № 5077-VІ від 05.07.2012 "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо порядку проведення земельних торгів у формі аукціону", яким врегульовано порядок проведення таких торгів, суд дійшов висновку про неможливість зміни його умов та/або поновлення у порядку, встановленому статтею 33 Закону України "Про оренду землі". Зміна фактичних площ і меж земельних ділянок з присвоєнням їм нових кадастрових номерів після укладення договору оренди земельних ділянок, унеможливлює пролонгацію укладеного раніше договору оренди в порядку, передбаченому частинами 1, 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки такі зміни мають наслідком укладення договору оренди земельних ділянок із дотриманням вимог закону щодо порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

Викладене свідчить про неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області обставини, колегія суддів вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" визначено порядок поновлення договору оренди землі.

Згідно з частиною 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Частиною шостою зазначеної статті передбачено, що договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і за відсутності протягом місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Таким чином, стаття 33 Закону України "Про оренду землі" в частині 1 регламентує переважне право орендаря перед іншими особами на укладення договору оренди землі, а в частині 6 - підстави поновлення договору оренди, у разі, якщо орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, орендар належно виконує свої обов'язки за договором, відсутнє протягом місяця після закінчення строку договору письмове повідомлення орендодавця про відмову у поновленні договору оренди.

Як вірно встановили попередні судові інстанції, матеріально-правовою підставою свого позову позивач обрав частину 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Дана норма передбачає поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, за принципом мовчазної згоди.

Водночас, зазначаючи, що ані до закінчення строку договору, ані протягом місяця після його закінчення, жодна із сторін договору не пропонувала іншій стороні для підписання додаткову угоду про поновлення його дії на той самий строк і на тих самих умовах, а Позивач звернувся до Орендодавця з такою пропозицією лише 01.02.2017, суди першої та апеляційної інстанції не врахували того, що на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" пролонгація (поновлення) відбувається автоматично лише при наявності мовчазної згоди.

Мовчазна згода, у даному випадку, обумовлюється конклюдентними діями Орендаря щодо подальшого користування земельною ділянкою та відсутністю заперечень з боку Орендодавця.

Судами попередніх інстанцій не враховано, що звернення орендаря в межах строку дії договору оренди землі свідчить про те, що ним ініційовано процедуру поновлення договору оренди на інших умовах із застосуванням порядку, передбаченого частиною 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", що виключає можливість застосування у спірних правовідносинах частини 6 цієї статті Закону, оскільки зазначеною частиною встановлено інший порядок поновлення договору оренди за принципом мовчазної згоди обох сторін договору. Тобто, поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" можливе за відсутності звернення орендаря та відсутності заперечень орендодавця щодо продовження землекористування відповідною земельною ділянкою.

Право на укладення додаткової угоди за частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" виникає автоматично зі спливом місячного строку оренди за умови, що орендар не ініціював зміни, а орендодавець не направив заперечень в місячний строк після закінчення строку дії договору.

Таким чином, застосування частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" можливе в разі, якщо Орендарем не ініційовано процедуру поновлення договору та, відповідно укладення додаткової угоди, у відповідності до частини 5 зазначеної статті Закону.

Судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що вчинення орендарем дій, спрямованих на поновлення договору в рамках процедури, передбаченої частиною 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", виключає у подальшому можливість поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини 6 зазначеної статті Закону, оскільки в разі не досягнення згоди за вже розпочатою процедурою відповідно до частини 5 зазначеної статті, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" з укладенням додаткової угоди до нього, можливе в разі, якщо між сторонами не існувало процедури його поновлення на підставі частини 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, обставини звернення Позивача до Відповідача з відповідною заявою та додатковою угодою відповідно до вимог частини 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" вже досліджувались в рамках іншої справи № 912/4396/16.

Водночас, судами першої та апеляційної інстанцій помилково відмовлено в задоволенні позову з підстав звернення Позивача з додатковою угодою після закінчення строку дії договору.

Приймаючи нове рішення про задоволення позовних вимог, Вищий господарський суд України виходив з того, що Позивач скористався своїм переважним правом на укладення договору на новий строк, що підтверджується листом від 16.09.2016, і оскільки в діях Відповідача було наявне зволікання у вирішенні питання щодо поновлення договору оренди у встановленому порядку та строки, тому дійшов висновку про обґрунтованість позову.

Втім, дійшовши таких висновків, суд касаційної інстанції не врахував обставини, які встановлені судом у іншій справі №912/4396/16, що Позивач листом від 16.09.2016 вже звертався до Відповідача з проектом додаткової угоди, проте з пропозицією поновити договір на інших умовах, а Орендодавець їх не погодив, тому переважне право Орендаря на укладення договору оренди землі припинилось.

Крім того, суд касаційної інстанції встановив, що з матеріалів справи вбачається продовження користування Позивачем спірною земельною ділянкою та сплата ним орендної плати, проте, всупереч вимог статті 11117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не мала права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду.

Враховуючи викладене, у справі, що розглядається, судові рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій суперечать нормам матеріального права, а тому є незаконними і підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги наведене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством, прийняти відповідне рішення.

Крім того, слід звернути увагу, що Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області в заяві про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 20.09.2017 наголошує на тому, що станом на квітень 2017 року (рішення у справі судом першої інстанції прийнято 12.04.2017) земельної ділянка площею 22,0352 га, яка є предметом договору від 05.12.2006 (кадастровий номер :02:000:9019) вже не існує і Відповідачем надано дозволи на розроблення проектів землеустрою іншим особам.

Під час нового розгляду справи, суду, окрім зазначеного вище, необхідно перевірити та надати відповідну оцінку обставинам, зазначеним Відповідачем в заяві, на час розгляду справи в суді першої інстанції та прийняття місцевим господарським судом 12.04.2017 рішення.

За таких обставин заява Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області підлягає частковому задоволенню, а постанова Вищого господарського суду України від 20.09.2017, постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 та рішення Господарського суду Кіровоградської області від 12.04.2017 підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу XI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017), статтями 11123, 11124, 11125 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України № 192-VІІІ від 12.02.2015),

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 20.09.2017 у справі №912/686/17 задовольнити частково.

Постанову Вищого господарського суду України від 20.09.2017, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 та рішення Господарського суду Кіровоградської області від 12.04.2017 у справі № 912/686/17 скасувати.

Справу № 912/686/17 направити на новий розгляд до Господарського суду Кіровоградської області.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.