ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2018 Справа № 904/5973/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Кеся Н.Б.

за участю секретаря судового засідання Хавіна О.С.

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТЕР", м. Дніпро

про стягнення 101575040,05 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТЕР", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Київ

про визнання недійсним кредитний договір

Представники:

Від Позивача: ОСОБА_1, довіреність № 10311-К-О від 21.12.2017 р., представник

Від Відповідача: ОСОБА_2, посвідчення № 2050 від 11.11.2003 р., представник

ОСОБА_3, довіреність № б/н від 19.06.2017 р., представник

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі-Позивач) 17 травня 2017 року звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТЕР" (далі-Відповідач), в якому просить господарський суд стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №DNHL від 17.12.2008р., в розмірі 101575040,05 грн. (32240699,62 грн. - заборгованість за кредитом; 2579255,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 57091993,03 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 8039955,94 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 1000,00 грн. - штраф, фіксована частина; 1622135,50 грн. - штраф, відсоток від суми ліміту встановленого у п. А.2 Договору) та судовий збір 240000 грн.

Позивач за первісним позовом обґрунтовує свої позовні вимоги наявністю невиконаних Відповідачем за первісним позовом грошових зобов'язань за кредитним договором №DNHL від 17.12.2008р.

В підтвердження обґрунтованості позовних вимог Позивач надав до позову: супроводжуючий лист щодо направлення на адресу Відповідача «акту-звірки» станом на 11.04.2017, копію Договору № DNHL з додатками та договорами про внесення змін; розрахунок заборгованості, виписку по рахунках Відповідача, копію претензії, направленої на адресу Відповідача, докази направлення претензії Відповідачу.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2017р. порушено провадження у справі №904/5973/17.

Відповідач за первісним позовом позов не визнав, у відзиві на позов (арк.с. 76-77 Т.1) вказує про те, що дані викладені в позовній заяві, не містять розшифровки складових частин нарахувань та інших розрахунків сум заборгованості, а також не містить даних про періоди за який виникла заборгованість, що унеможливлює встановлення строку позовної давності. Крім того, Позивач зазначає, що має місце заборгованість щодо комісії за користування кредитом відповідно до умов Кредитного договору № DNHL від 17.12.2008 року, але при цьому, стягнення комісії не передбачено вказаним договором. Натомість, п. 4.7 Договору передбачено сплата на користь Банка додаткової винагороди за використання кредиту. При цьому у Договорі наводиться математична формула, яка вимагає додаткових спеціальних знань для розуміння розміру нарахувань на користь Банку, які підлягають сплаті Відповідачем. Інші докази, мають безпідставний характер, надані Позивачем в односторонньому порядку і не узгоджені Відповідачем. Так, до позовної заяви додано акт звірки, який не підписаний уповноваженими представниками Відповідача, а тому не може вважатись доказом, що підтверджує позов. Так, Відповідач вважає, що Позивачем не обґрунтовані позовні вимоги, не доведено підстав, які б давали йому право на звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості, та не підлягають задоволенню.

07.06.17р. ТОВ "ВЕНТЕР" звернулось з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", в якому просить господарський суд визнати недійсним кредитний договір №DNHL від 17.12.2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕНТЕР", судові витрати покласти на Відповідача.

08.06.17р. Позивач за первісним позовом подав заяву про долучення документів, а саме виписку з 17.12.2006р. по 07.06.2017р. (арк.с. 83-85 т.1).

09.06.17р. ТОВ "ВЕНТЕР" додатково до зустрічного позову подало клопотання про залучення до матеріалів справи банківських виписок за період з 01.05.2017р. по 31.05.2017р. та з 01.06.17р. по 08.06.2017р. (аркс.91-96.1)

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.17р. відмовлено у прийнятті та повернуто зустрічну позовну заяву і додані до неї документи без розгляду Товариству з обмеженою відповідальністю "ВЕНТЕР".

19.06.2017р. надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТЕР" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.06.2017р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.17р. зупинено провадження у справі №904/5973/17 та направлено справу до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

07.11.2017р. справу повернуто до господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.17р. поновлено провадження у справі №904/5973/17.

21.11.2017 р. представник Відповідача за первісним позовом надіслав зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (арк.с. 158-161 Т.1), в якому просить господарський суд визнати недійсним кредитний договір №DNHL від 17.12.2008 року укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕНТЕР", судові витрати покласти на Відповідача.

В обґрунтування зустрічного позову Відповідач посилається на те, що кредитним договором встановлена винагорода банку. Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Правлінням НБУК у постанові від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості тощо), або дії, за які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що на їх вчинення банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитний договір тощо).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.17р. (арк.с. 195-196 Т.1) прийнято до розгляду зазначений зустрічний позов.

Представник Позивача за первісним позовом 21.11.2017р. подав заяву про долучення додаткових документів (арк.с. 165-190 Т.1), а саме розрахунок винагороди по кредитному договору№DNHL від 17.12.2008р.

05.12.17р. Позивач за первісним позовом подав до суду заяву про виправлення описки в прохальній частині позовної заяви (арк.с. 199 Т.1), в якій обґрунтовує необхідність зміни формулювання позовної вимоги щодо стягнення заборгованості по винагороди п. 4.7. Так, Позивач за первісним позовом просить суд стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №DNHL від 17.12.2008р., в розмірі 101575040,05 грн. (32240699,62 грн. - заборгованість за кредитом; 2579255,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 57091993,03 грн. - заборгованість по винагороді п.4.7; 8039955,94 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 1000,00 грн. - штраф, фіксована частина; 1622135,50 грн. - штраф, відсоток від суми ліміту встановленого у п. А.2 Договору) та судовий збір 240000 грн.

Порівнявши зазначену заяву, а також зміст позову та позовних вимог, суд дійшов висновку, що в заяві про виправлення описки Позивач фактично змінює підстави і предмет позову одночасно, оскільки підстави стягнення винагороди не зазначаються ані в тексті позову, ані в додатках до позову, ані в прохальній частині позову.

Зазначену заяву подано Позивачем під час дії редакції Господарського процесуального кодексу України (1991 року прийняття), частина 4 статті 22 якого передбачала процесуальну можливість позивача до початку розгляду господарським судом справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд зазначає, що зміна предмету та підстав позову фактично є поданням нового позову, що є порушенням процесуальних правил звернення до суду.

У звязку з цим суд не розглядає заяву про виправлення описки в прохальній частині позовної заяви (арк.с. 199 Т.1) по суті, а вирішує позов у первісній редакції.

07.12.2017р. представник Відповідача за первісним позовом надав заяву про уточнення позовних вимог (арк.с. 203-206 Т.1), в якій змінює підстави позову про визнання недійсним кредитного договору №DNHL від 17.12.2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕНТЕР". Так, Відповідач посилається на те, що кредитний договір підписаний директором товариства без прийняття відповідного рішення засновників товариства та без наступного його схвалення цим органом.

Зазначені уточнення носять характер зміни підстав зустрічного позову.

Зазначену заяву подано Позивачем під час дії редакції Господарського процесуального кодексу України (1991 року прийняття), частина 4 статті 22 якого передбачала процесуальну можливість позивача змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви до початку розгляду господарським судом справи по суті.

Відповідно до протоколу судового засідання від 23.11.2017 року почато розгляд справи по суті. Представник Відповідача при цьому не був присутній, заявив клопотання про відкладення через участь представника іншому судовому процесі. Зазначене клопотання суд визнав необґрунтованим, оскільки провадження у справі розпочато з травня 2017 року; тривале провадження повязується виключно з процесуальними діями Відповідача, які не сприяють своєчасному розгляду справи; до вищезазначеного клопотання Відповідач не надав ані доказів неможливості участі свого представника, ані доказів неможливості участі іншого представника.

Враховуючи викладене, суд не приймає до розгляду заяву про уточнення позовних вимог (арк.с. 203-206 Т.1), а вирішує зустрічний позов у первісній редакції.

19.12.2017р. представник Позивача за первісним позовом подав письмові пояснення до справи (арк.с. 216-217 Т.1), в яких вказує про те, що сторони договору (ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ТОВ "ВЕНТЕР") погодили умови кредитного договору в тих межах, які сторони бажали викласти у самому договорі на час його підписання тим самим досягли згоди щодо всіх умов, що засвідчили власними підписами. Крім того, починаючи з 2011 року до кредитного договору №DNHL від 17.12.2008р. неодноразово вносилися зміни та доповнення, що ще раз підтверджує згоду відповідача за первісним позовом з усіма умовами кредитного договору. З тексту кредитного договору вбачається, що пунктом 4.7 договору визначено нарахування винагороди за користування кредитом і сторони, як при підписанні первісного договору в 2008 році, так і в подальшому при підписанні додаткових угод досягли згоди щодо змісту, зобов'язання визначених в п. 4.7 договору. Винагорода за користування кредитом, яка вираховується за формулою погодженою сторонами та сплата якої здійснюється в українській гривні, за своїм характером є встановленою договором платою банку за користування кредитом. Розмір нарахування винагороди залежить від щоденного коливання курсу української національної грошової одиниці гривні до курсу долара США та сум, які вже були оплачені. Відповідно до ст. 47 Закону України Про банки та банківську діяльність комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по всіх своїх операціях. Згідно з ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

До письмових пояснень Позивач за первісним позовом подав копію Договору про внесення змін від 25.07.2016р. до кредитного договору №DNHL від 17.12.2008 року (арк.с. 218 Т.1).

19.12.2017 року Позивач подав відповідь на відзив Відповідача (арк.с. 4-8 Т.2).

До відповіді на відзив Відповідач подав (арк.с. 9-289 Т.2):

банківську виписку по рахунку 21193;

банківську виписку по рахунку 3486;

копію заяви ТОВ "ВЕНЕР" про відкриття поточного рахунку 2587;

банківську виписку по рахунку 2587 за періоди з 01.04.2013 по 08.04.2013, з 30.04.2013 по 07.05.2013.

19.12.17р. Позивач за первісним позовом подав відзив на зустрічний позов (арк.с. 290-292 Т.2), в якому вказує про те, що ТОВ "ВЕНЕР" не є Споживачем в розумінні визначення Закону України "Про захист прав споживачів"; кредитування Позичальника здійснено з цільовим використанням кредиту - на поповнення обігових коштів. Під час вчинення спірного правочину сторонами було дотримано усіх, передбачених ст. 230 ЦК України вимог, ТОВ "ВЕНЕР" не зазначено, які вимоги ст. 203 ЦК України були порушені банком при укладенні договору. До того ж, кредитний договір №DNHL укладений 17.12.2008р. Отже, саме з цієї дати позичальнику ТОВ"ВЕНТЕР" було відомо про порушення його прав та з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності, який сплив 17.12.2011 року, з позовом до суду товариство звернулося 21.11.2017р. Починаючи з 2011р. до кредитного договору №DNHL неодноразово вносилися зміни та доповнення, що ще раз підтверджує обізнаність - відповідача про існування між сторонами кредитних правовідносин які виникли на підставі договору №DNHL, при цьому, в зустрічному позові Позивач замовчує про обставини коли та з яких підстав йому стало відомо про порушене право та поважність причини пропуску для звернення до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" просить суд застосувати строки позовної давності до зустрічних позовних вимог ТОВ "ВЕНТЕР" про визнання кредитного договору №DNHL від 17.12.2008р. недійсним та відмовити ТОВ "ВЕНТЕР" в задоволенні зустрічного позову.

18.01.18р. Відповідач за первісним позовом подав відзив на позовну заяву (арк.с. 5-6 Т.3), в якому вказує про те, що позовна заява за первісним позовом не містить обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються, що є обов'язком Позивача, відповідно до ч. 5 ст. 54 ГПК України. Дані, що викладені в позовній заяві, не містять розшифровки складових частин нарахувань та інших розрахунків сум заборгованості, а також не містить даних про період за який виникла заборгованість. Не зазначення періоду, за який виникла заборгованість перешкоджає встановленню строку позовної давності. До того ж, Позивач за первісним позовом зазначає, що має місце заборгованість щодо комісії за користування кредитом відповідно до умов Кредитного договору №DNHL від 17.12.2008 року. Але при цьому, сплата комісії не передбачена вказаним договором. Також Позивач за первісним позовом в позові не наводить будь-яких обґрунтувань на підставі чого він вимагає від Відповідача за первісним позовом сплатити комісії за користування кредитом в розмірі 57091993,03 грн. Інші докази, мають безпідставний характер, надані Позивачем за первісним позовом в односторонньому порядку і не узгоджені Відповідачем за первісним позовом. Так, до позовної заяви додано акт звірки, який не підписаний уповноваженими представниками Відповідача, а тому не може вважатись доказом, що підтверджує позов. До того ж, згідно з розрахунком Відповідача за первісним позовом, заборгованість складає 21 163 157,70 грн. за тілом кредиту та 9886828,96 грн. по процентах.

18.01.2018р. Відповідач за первісним позовом подав клопотання про призначення судово-економічної експертизи (арк.с. 9-13 Т.3), проведення якої долучити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз, на вирішення експерта поставити такі запитання:

- чи підтверджуються документально факт надання ПАТ «КБ ПРИВАТБАНК» кредитних коштів за кредитним договором № DNHL від 17.12.2008р.?

- чи відповідає розрахунок позовних вимог ПАТ «КБ ПРИВАТБАНК» до ТОВ «ВЕНТЕР» умовам кредитного договору № DNHL від 17.12.2008р., укладеного між ПАТ «КБ ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ВЕНТЕР» ?

- у випадку невідповідності розрахунку позовних вимог ПАТ «КБ ПРИВАТБАНК» до ТОВ «ВЕНТЕР» за умовами кредитного договору № DNHL від 17.12.2008р, між ПАТ «КБ ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ВЕНТЕР», яким є належний розмір позовних вимог?

- чи підтверджується документально станом на 17.05.2017 заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № DNHL від 17.12.2008р. в загальному розмірі 101575040,05 грн. (в тому числі 32240699,62 грн. заборгованість за кредитом; 2579255,96 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 57091993,03 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 8039955,94 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 1000,00 грн. штраф фіксована частина; 1622135,50 - штраф, відсоток від суми ліміту встановленого у п. А.2 Договору);

- якщо не підтверджується, то який саме розмір заборгованості відповідача перед позивачем за вищенаведеним кредитним договором (в тому числі: в тому числі заборгованість за кредитом; заборгованість по процентам за користування кредитом; заборгованість по комісії за користування кредитом; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, штраф фіксована частина; штраф, відсоток від суми ліміту встановленого у п. А.2 Договору) станом на 17.12.2008р.;

оплату за проведення експертизи покласти на Відповідачів.

На виконання вимог суду Відповідач за первісним позовом подав копії первинних документів (банківські виписки, меморіальні ордера, платіжні доручення) (арк.с. 29-271 Т.3, арк.с. 1-153 Т.4, арк.с. 1-235 Т.5, арк.с. 1-216 Т.6, арк.с. 1-239 Т.7, арк.с. 1-250 Т.8).

30.01.18р. Позивач за первісним позовом подав заяву про долучення документів, а саме (арк.с. 1-250 Т.8, арк.с. 1-192 Т.9):

виписку по банківському рахунку 2587 ТОВ "ВЕНТЕР" на період з 17.12.2008р. по 18.12.2016р., разом з меморіальними ордерами та платіжними дорученнями;

відомості оборотів і залишків на рахунку 2587 ТОВ "ВЕНТЕР";

докази направлення відповідачу копій документів (накладна "Меркурій");

попередні вимоги ТОВ "ВЕНТЕР" на видачу кредиту.

13.02.2018р. Позивач за первісним позовом подав заяву про долучення документів (арк.с. 197-295 Т.9):

банківську виписку по позичковому рахунку 2119 разом з меморіальними ордерами та платіжними дорученнями, яка містить інформацію про розміри виданих кредитних коштів в межах кредитного ліміту згідно договору №DNHL;

відомості видачі кредитних коштів за договором №DNHL від 17.12.2008р. з посиланням на раніше надані докази банка про зарахування суми кредиту з позичкового рахунку 2119 на поточний рахунок ТОВ "ВЕНТЕР" 2587.

У судовому засіданні оголошувалася перерва з 18.01.18р. по 30.01.18р., з 30.01.18р. по 15.02.18р. в порядку ст. 216 ГПК України.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, справу розглянуто в розумні строки, критеріями якого є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Антоненков та інші проти України", заява №14183/02, §41).

В судовому засіданні 15.02.18р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (найменування якого в подальшому змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК") (далі-Банк, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕНТЕР" (далі-Позичальник, Відповідач) був укладений договір №DNHL від 17.12.2008р. про надання кредиту у вигляді не відновлювальної кредитної лінії (далі - Договір).

Відповідно до п. А.2 укладеного договору Позивач надав Відповідачу кредитний ліміт у розмірі 2359440,00 грн. з відсотковою ставкою відповідно до пп. А.6, А.7 Договору та строком виконання зобов'язань (терміном повернення кредиту) відповідно до п. А3.

Згідно з п. А.3 строк повернення кредиту 07.12.2012р.

28.11.2011 року та 29.03.2013 року були підписані дві додаткових угоди до кредитного договору №DNHL від 17.12.2008р., згідно з якими розмір кредитного ліміту було збільшено до 24257700,00 грн., та продовжений строк повернення кредиту -17.12.2014р. (арк.с. 28-38 Т.1)

11.12.2014 року був підписаний Договір про внесення змін до кредитного договору №DNHL від 17.12.2008р., згідно з якими розмір кредитного ліміту було збільшено до 27192800,00 грн., та продовжений строк повернення 17.12.2016р. (арк.с. 39-48 Т.1).

27.09.2016 року був підписаний Договір про внесення змін до кредитного договору №DNHL від 17.12.2008 р., згідно з якими згідно з якими розмір кредитного ліміту було збільшено до 32442710,00 грн., строк повернення не був змінений - 17.12.2016р. (арк.с. 49-58 Т.1).

Відповідно до п. А7 Договору про внесення змін від 27.09.2016р. до кредитного договору №DNHL від 17.12.2008р., у випадку порушення Позичальником будь-якого грошового зобов'язання Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 24% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Згідно з пп. 2.1.2 Договору про внесення змін від 27.09.2016р. до кредитного договору №DNHL від 17.12.2008р., Банк зобов'язався надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підставі розрахункових документів Позичальника на цілі, відмінні від сплати страхових та/або інших платежів, у межах суми, обумовленої п. 1.1 цього договору, а також за умови виконання Позичальником зобов'язань, передбачених п. 2.2.1, 2.2.12 цього договору. Для отримання кредиту (або його частини) Позичальник зобов'язується не пізніше дати отримання кредиту, що планується, надати до Банку попередню вимогу у довільній формі із зазначенням суми кредиту та терміну його надання. Зобов'язання з видачі кредиту або його частини згідно з кредитним договором виникають у банку з дня надання Позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум у порядку, передбаченому п.2.4.2 з урахуванням п. 1.1 цього договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору за користування кредитом в період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно пп. 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.2.17, 2.3.2, 2.4.1 Договору, Позичальник сплачує відсотки за користування кредитом, зазначені у п. А.6 Договору, у розмірі 12 % річних.

Згідно з п. 5.1 Договору при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань за сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 4.1, 4.2, 4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.3.2, винагороди, передбаченого п.п. 2.2.5, 4.4, 4.5, 4.6 Клієнт виплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ , яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

Відповідно до п. 5.8 Договору у випадку порушення Позичальником термінів платежів по будь-якому із зобов'язань, передбачених Договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення Банку до суду, Позичальник сплачує Банку штраф, що розраховується з формулою: 1000,00 грн. + 5% від суми встановленого у п. А.2 Договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предметів застави.

Згідно з розрахунком Позивача (арк.с. 59-61 Т.1), станом на 11.04.2017 року, Відповідач має заборгованість у розмірі 101575040,05 грн., яка складається:

32240699,62 грн. - заборгованість за кредитом;

2579255,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

57091993,03 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

8039955,94 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

1000,00 грн. - штраф, фіксована частина;

1622135,50 грн. - штраф, відсоток від суми встановленого у п. А.2 Договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предметів застави.

Видача банком кредиту Відповідачу за його вимогою на суму основної заборгованості за позовом у розмірі 32240699,62 грн. підтверджується наявними у справі копіями попередніх вимог на видачу кредиту, підписаних директором ТОВ «Вентер», у тому числі за допомогою електронного цифрового підпису (арк.с. 99-192 т.9), меморіальних ордерів банку, платіжних доручень ТОВ «Вентер» про доручення банку перерахувати кошти з позичкового рахунку на його поточний рахунок (арк.с. 43-281 т.2, 1-97 т.9, 140-239 т.7, 200-226, 250-295 т.9), банківською випискою по позичковому рахунку №21193 за період з 11.12.2014 по 05.04.2017 (арк.с. 62-65 т.1), за період з 17.12.2008 по 07.06.2017 (арк.с.9-10 т.2), а також банківською випискою по поточному рахунку Відповідача №2587 за період з 17.12.2008р. по 18.12.2016р. (арк.с.1-41 Т.8) тощо.

Зазначені докази Відповідачем не спростовані. Наданий ним власний розрахунок суми процентів по кредитній лінії (арк.с.7-8 т.3), який містить дані про отримання кредиту у графі «Привлечено», ретельно досліджений судом за участю представниками сторін в останньому судовому засіданні 15.02.2018 року. Так, даний розрахунок свідчить про те, що Відповідач за первісним позовом фактично визнає отримання ним і не повернення банку кредиту на суму 21163157,70 грн., а також визнає суму процентів у розмірі 9886828,96грн. Судом зроблено порівняння інформації в цьому розрахунку з банківською випискою Позивача за позичковим рахунком №2119 за період з 01.01.2005 по 05.02.2018 (арк.с.198-199 т.9), а також з інформацією, яка міститься в наявних у справі копіях платіжних доручень ТОВ «Вентер» про доручення банку перерахувати кошти з позичкового рахунку на його поточний рахунок (арк.с. 140-239 т.7, 203 (на звороті)-226 т.9), копіях платіжних доручень, наданих до справи Відповідачем (арк.с.250-295 т.9). Судом встановлено, що дані банківської виписки Позивача доводяться розрахунковими документами позичальника Відповідача, в той час як розрахунок останнього не містить даних про отримання ним кредиту за платіжними дорученнями ТОВ «Вентер» про доручення банку перерахувати з позичкового рахунку на поточний рахунок товариства, наприклад (наводиться вибірково, але перевірено суцільно):

08.04.2013 року на суму 695057,85грн. (арк.с.226 т.7);

07.05.2013 року на суму 71134,52грн. (арк.с.223 т.7);

08.07.2013 року на суму 115583,30грн. (арк.с.219 т.7);

09.09.2013 року на суму 158027,23грн. (арк.с.215 т.7);

07.05.2014 року на суму 198393,92 грн. (арк.с.199 т.7);

07.09.2015 року на суму 291967,56грн. (арк.с.173 т.7);

06.06.2016 року на суму 307241,46грн. (арк.с.153.т.7);

06.12.2016 року на суму 308437,34грн. (арк.с.140 т.7).

У повному обсязі копії платіжних доручень про перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок товариства, що безсумнівно спростовує заперечення Відповідача, який стверджував, що він не ініціював його кредитування, надано саме з його боку. Копії цих платіжних доручень долучено до матеріалів справи (арк.с.14-226 т.7).

Таким чином, суд дійшов висновку, що видача кредиту на спірну суму заборгованості не спростована Відповідачем. Крім того, Відповідач не довів, яким чином надані ним копії первинних документів (банківські виписки, меморіальні ордера, платіжні доручення - арк.с. 29-271 Т.3, арк.с. 1-153 Т.4, арк.с. 1-235 Т.5, арк.с. 1-216 Т.6, арк.с. 1-239 Т.7, арк.с. 1-250 Т.8) доводять його заперечення проти позову.

Посилання Відповідача на те, що отримані ним кредитні кошти банк без його відома використав на погашення процентів за користування кредитом, судом відхилюється з огляду на те, що, факт отримання кредиту відбувається з моменту надходження кредитних коштів на поточний рахунок клієнта банку за його вимогою. Подальше використання цих кредитних коштів належить до інших правовідносин, які пов'язуються з обслуговуванням клієнтського рахунку банком. Що стосується погашення банківських процентів з поточного рахунку Відповідача, суд вважає це також використанням запозичених коштів у діяльності саме позичальника.

Під час розгляду справи Відповідач доказів погашення заборгованості не надав.

У звязку з використанням кредиту банк нарахував проценти, які на суму 2579255,96 грн. не сплачені Відповідачем. Розрахунок суми процентів станом на 11.04.2017 року надано до позову (арк.с.59-61 т.1). Відповідач не спростував правильність зазначених розрахунків. Наданий ним власний розрахунок суми процентів по кредитній лінії (арк.с.7-8 т.3) суд не може взяти за основу розрахунків процентів, оскільки, як встановлено вище, Відповідач не врахував у повному обсязі власні платіжні доручення до банку про перерахування з позичкового рахунку на поточний рахунок товариства.

У звязку з невиконанням грошових зобовязань, на підставі п.5.1 договору банк нарахував пеню на суму 8039955,94 грн. за період прострочення з 25.12.2016 року по 11.04.2017 року, а також 1000,00 грн. - штраф, фіксована частина та 1622135,50 грн. - штраф, відсоток від суми встановленого у п. А.2 Договору ліміту на цілі, відмінні від страхових платежів та платежів за реєстрацію предметів застави.

Матеріали справи свідчать про те, що пеню складають такі суми: 2683219,33 грн. пеня у звязку з неповерненням кредиту, 117894,47 грн. пеня у звязку з несплатою процентів за користування кредитом і 4751458,28 грн. пеня на комісію.

Зазначені нарахування Відповідачем також не спростовані.

Зважаючи на встановлені обставини, суд задовольняє позов частково з таких підстав.

За положенням ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

Стаття 611 ЦК України встановлює, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки матеріалами справи доводиться заборгованість за тілом кредитом на суму 32240699,62 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом на суму 2579255,96 грн., встановлені підстави для нарахування пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором на суму 2801113,80 грн. грн., та штраф у на суму 1000,00 грн. та на суму 1622135,50 грн., суд задовольняє в цій частині позов, що ґрунтується на нормі права.

В решті позову суд відмовляє з таких підстав.

Позивач просить стягнути заборгованість по комісії за користування кредитом на суму 57091993,03 грн. Пеня на цю суму нарахована Позивачем у розмірі 4751458,28 грн.

В силу ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

В силу ч.2 ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.

Матеріали справи свідчать про те, що умови договору №DNHL від 17.12.2008р. про надання кредиту у вигляді не відновлювальної кредитної лінії не встановлюють обовязок позичальника сплачувати комісію за договором. У звязку з цим підстав для стягнення комісії на суму 57091993,03 грн. та пені на суму 4751458,28 грн. суд не убачає.

Клопотання Відповідача про призначення судово-бухгалтерської експертизи (арк.с. 9-13 Т.3), подане ним 18.01.2018р. суд визнає необґрунтованим. Так, у своєму клопотанні Відповідач зазначає про заборгованість стороннього іншого товариства (ТОВ «Ключове рішення») на іншу суму (859164861,57 грн.); вказує на розбіжності в розрахунках позивача та відповідача, в той час, як зазначалося вище, вони досліджені судом за участю представників обох сторін і підтверджено правильність розрахунків Позивача; Відповідач також посилається на складність розрахунків та потребу залучення відповідних фахівців тощо.

Відповідно до ч.1 ст.99 ГПК України (в редакції 2017 року, чинної на час розгляду заяви Відповідача) суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для зясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що Відповідач не довів необхідності призначення у справі експертизи, оскільки розрахунки Позивача доводяться матеріалами справи, а розрахунки Відповідача є неповними. Для встановлення цих обставин суд не убачає потреби у спеціальних знаннях у сфері іншій, ніж право, тому підстав для призначення експертизи та зупинення провадження у справі немає. В своєму клопотанні Відповідач також посилається на роз'яснення Пленуму Вищого Господарського суду України та судову практику, але суд зазначає, що Відповідач помилково робить висновок про те, що за аналогічними спорами завжди призначається судово-бухгалтерьска експертиза. Так, умовами призначення такої експертизи є не належність спору до певної категорії, а потреба у спеціальних знаннях при встановленні фактів. Проте, у справі, що вирішується, суд такої потреби не побачив. Стосовно перевірки нарахування банком винагороди за пунктом 4.7 договору, суд не убачає також таку необхідність у призначенні експертизи з огляду на те, що за первісним позовом у первісній редакції (оскільки уточнення банком позовних вимог не прийнято судом до розгляду - підстави зазначені вище) банк не порушує питання про стягнення винагороди ані за текстом позову, ані в доданих до позову додатках, ані в прохальній частині позову.

Щодо зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТЕР" до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про визнання недійсним кредитного договору №DNHL від 17.12.2008 року укладеним між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕНТЕР", суд відмовляє в зустрічному позові, з огляду на таке.

Так, в обґрунтування зустрічного позову Відповідач посилається на те, що пунктом 4.7 кредитного договору встановлена винагорода банку за складною формулою. Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Правлінням НБУ у постанові від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості тощо), або дії, за які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що на їх вчинення банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитний договір тощо).

Відповідач за зустрічним позовом (ПАТ КБ "Приватбанк") заперечував проти позову, посилаючись на добровільне взяття позичальником зобовязань за договором.

При вирішенні зустрічного позову суд керується таким.

Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до статей 6 та 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

В силу ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, обґрунтовуючи зустрічний позов, Відповідач посилається на те, що договір порушує його права як споживача.

Відповідно до п.22 ст.1 Закону «Про захист прав споживачів» споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Отже, оскільки в п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Правлінням НБУ у постанові від 10.05.2007 №168,наголошуються застереження стосовно споживачів, суд не вбачає в спірному договорі порушення прав Позивача (за зустрічним позовом) як юридичної особи.

Крім того, Позивач (за зустрічним позовом) просить визнати кредитний договір №DNHL від 17.12.2008 року недійсним повністю. Яким чином спірний пункт договору надає сумнівів щодо договору в цілому, Позивач (за зустрічним позовом) не довів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для задоволення зустрічного позову у справі відсутні.

За результатами розгляду справи судові витрати Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" за первісним позовом покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 129 ГПК України.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТЕР" за зустрічним позовом покладаються на останнього.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 180, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи відмовити.

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТЕР" на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором №DNHL від 17.12.2008р., в розмірі 39244204,88 грн. (32240699,62 грн. - заборгованість за кредитом; 2579255,96 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2801113,80 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 1000,00 грн. - штраф, фіксована частина; 1622135,50 грн. - штраф, відсоток від суми ліміту встановленого у п. А.2 Договору) та судовий збір у розмірі 92725,63 грн.

В решті первісного позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У зустрічному позові Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕНТЕР" до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про визнання недійсним кредитного договору №DNHL від 17.12.2008 року укладеним між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕНТЕР" - відмовити.

Рішення набирає законної сили у строки та порядку, встановлені ст.241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено в двадцятиденний строк з дня складення повного тексту рішення до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 26.02.2018

Суддя ОСОБА_4