Суд
УХВАЛА

07 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 914/2704/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю.Я. - головуючого, Дроботової Т.Б., Краснова Є.В.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 23.08.2017 (головуючий: Данилова М.В., судді: Бакуліна С.В., Сибіга О.М.) у справі №914/2704/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Укрнафта"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення вартості транспортування природного газу,

ВСТАНОВИВ:

23.11.2017 товариством з обмеженою відповідальністю "Львівгаз збут" подана заява про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 23.08.2017 у справі №914/2704/16 з підстав, передбачених пунктами 2 та 3 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

10.01.2018 вказану заяву направлено до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 26.01.2018 для розгляду справи №914/2704/16 визначено колегію суддів Касаційного господарського суду у наступному складі: головуючий Чумак Ю.Я., судді Дроботова Т.Б., Краснов Є.В.

Підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017) передбачено, що заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Обговоривши доводи заяви та дослідивши додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що подана заява є необґрунтованою та її доводи не підтверджуються доданими до неї матеріалами.

Згідно з пунктами 2 та 3 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017 (далі - ГПК України) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана з таких підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підвідомчості або підсудності справ; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти рішення у тих справах, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Приймаючи постанову від 23.08.2017 у даній справі, Вищий господарський суд України погодився з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за фактично надані послуги з транспортування природного газу в період з серпня 2015 року по грудень 2016 року та правомірне нарахування кредитором інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу, оскільки та обставина, що складені відповідно до умов договору позивачем акти приймання-передачі частково не були підписані відповідачем, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо обсягу природного газу, послуги з транспортування якого надавались позивачем, а твердження про безтоварність операцій, підтверджених такими актами, спростовуються даними відповідних лічильників, сертифікованих у встановленому порядку.

Позивачем на обґрунтування підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права (стаття 22 ГПК України) та норм матеріального права (статті 901, 903 Цивільного кодексу України) до заяви додано копію постанови Вищого господарського суду України від 25.12.2014 у справі №908/1976/14 та копію постанови Верховного Суду України від 08.04.2014 у справі №911/27/25/13-г.

Зокрема, в наданій для порівняння постанові від 25.12.2014 у справі №908/1976/14, у якій розглядався спір про стягнення заборгованості за договором поставки устаткування, Вищий господарський суд України зазначив про те, що, зменшуючи позовні вимоги на підставі статті 22 ГПК України, позивач додатково заявив до стягнення з відповідача пеню, однак, зміна розміру позовних вимог не може бути пов'язана з пред'явленням додаткових позовних вимог, про які не заявлялось в позовній заяві, тому вимога про стягнення пені в даному випадку не може бути прийнята до розгляду.

Колегія суддів зауважує, що наявний об'єднаний розгляд судом першої інстанції позовних вимог про стягнення основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних у справі №914/2704/16, який, на думку заявника, призвів до порушення приписів статті 22 ГПК України, не підпадає під ознаки неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підвідомчості або підсудності справ.

Таким чином, заявник помилково ототожнює порушення судом вимог статті 22 ГПК України з тими процесуальними порушеннями, вичерпний перелік яких наведено у пункті 2 частини 1 статті 11116 цього Кодексу та є виключною підставою для перегляду Верховним Судом України судових рішень господарських судів.

В свою чергу, в основу постанови Верховного Суду України від 08.04.2014 у справі №911/27/25/13-г, предметом позову в якій є стягнення вартості юридично-консультаційних послуг (з урахуванням гарантованого та бонусного платежу), покладено правовий висновок про те, що зміст предмета послуги за договором між сторонами у вказаній справі складається як із власне професійних юридичних дій виконавця, невіддільних від його особи, так і з позитивного для замовника ефекту від таких дій.

Тобто, на відміну від даної справи, спір у якій виник з відносин надання послуг щодо транспортування природного газу, спір у справі №911/27/25/13-г стосується надання юридично-консультаційних послуг, які за своєю правовою природою не є подібними.

Отже, колегія суддів враховує, що предмет або підстави позову, встановлені судами фактичні обставини, які формують зміст правовідносин, у даній справі та у справах №908/1976/14 і №911/27/25/13-г, постанови у яких надано заявником для порівняння, є різними.

З урахуванням вимог частини 3 статті 11121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017), колегія суддів відмовляє у допуску справи №914/2704/16 до провадження, оскільки подана заява є необґрунтованою.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017), статтями 11116, 11121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017), Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у допуску справи №914/2704/16 до провадження Касаційного господарського суду.

2. Надіслати копію ухвали разом із копією заяви особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ю. Чумак

Судді Т. Дроботова

Є. Краснов