КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2018 р. Справа№ 910/9734/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зеленіна В.О.

секретар судового засідання Шмиговська А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Октан»

на рішення господарського суду міста Києва від 30.08.2017 р.

у справі №910/9734/17 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Октан» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтопостач-Агро»)

до Комунального підприємства «Київпастранс»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Октан» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтопостач-Агро») звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунального підприємства «Київпастранс» про стягнення 992982,20 грн. інфляційних втрат та 121132,58 грн. 3% річних.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням господарського суду міста Києва від 23.02.2010 р. по справі №16/10 з КП «Київпастранс» на користь ТОВ «Фірма Октан» стягнуто 1346330,73 грн. основного боргу, 57401,09 грн. інфляційних втрат, 13152,76 грн. 3% річних, 14168,84 грн. державного мита, 220,94 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 28117,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката. У зв'язку з невиконанням відповідачем вказаного рішення, позивачем заявлено до стягнення 992982,20 грн. інфляційних втрат та 121132,58 грн. 3% річних за період з 31.08.2012 р. по 30.08.2015 р.

В ході розгляду даної справи в суді першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.08.2017 р. позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 48910,54 грн. 3% річних, 756756,28 грн. інфляційних втрат та 12085,01 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що в позові в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з 31.08.2012 р. року по 14.06.2014 р. року слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат за період з 15.06.2014 р. по 30.08.2015 р. (в межах строку позовної давності) є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а саме 3% річних у розмірі 48910,54 грн. та інфляційні втрати у розмірі 756756,28 грн. за перерахунком суду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 31.08.2012 р. по 14.06.2014 р. та прийняти в цій частині нове рішення. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 31.08.2012 р. по 14.06.2014 р. прийнято з порушенням норм матеріального права.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін. Також відповідачем було долучено до матеріалів справи відзив на апеляційну скаргу та додаткові пояснення.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 31.08.2012 р. по 14.06.2014 р., позов задовольнити у повному обсязі. Також позивачем було долучено до матеріалів справи відповідь на відзив, попередній розрахунок суми судових витрат та клопотання про зміну назви позивача.

Розглянувши клопотання позивача про зміну назви у зв'язку зі зміною назви підприємства, колегія суддів на підставі ст. 52 ГПК України дійшла висновку про задоволення вказаного клопотання.

Згідно Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», вводяться в дію зміни до відповідних процесуальних законів. Зокрема, відповідно до п. 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, який набрав чинності з 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З урахуванням викладеного, розгляд апеляційної скарги ТОВ «Фірма Октан» (ТОВ «Нафтопостач-Агро») здійснено за приписами ГПК України в новій редакції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.02.2010 р. по справі №16/10 з КП «Київпастранс» на користь ТОВ «Фірма Октан» стягнуто 1346330,73 грн. основного боргу, 57401,09 грн. інфляційних втрат, 13152,76 грн. 3% річних, 14168,84 грн. державного мита, 220,94 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 28117,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Згідно ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання вищевказаного судового рішення господарським судом міста Києва 24.03.2010 р. видано наказ.

27.04.2010 р. Відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №18901227.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, з моменту відкриття виконавчого провадження боржником не було здійснено будь-яких дій на виконання вищезазначеного наказу.

31.08.2015 р. між КП «Київпастранс» та ТОВ «Фірма Октан» було укладено договір про розстрочення боргу №31/08-1, в якому сторони погодили, що боржник буде сплачувати заборгованість за рішенням господарського суду міста Києва №16/10 від 23.02.2010 р. у розмірі 1459391,36 грн. в порядку та строки вказані в п. 1.2. договору.

На виконання умов договору про розстрочення боргу, за заявою позивача Відділом державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві в порядку п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

У зв'язку з невиконанням позивачем рішення суду, позивачем нараховано 3% річних у розмірі 121132,58 грн. та інфляційних втрат 992982,20 грн. за період з 31.08.2012 року по 30.08.2015 року.

26.07.2017 року відповідачем в судовому засіданні подано заяву про застосування строків позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи 26.07.2017р. відповідачем у судовому засіданні було подано заяву про застосування строків позовної давності.

Однак, прийнявши до розгляду дану заяву КП «Київпастранс» та відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 31.08.2012 р. по 14.06.2014 р., судом першої інстанції було неправомірно ототожнено поняття строку позовної давності та строку, протягом якого можуть бути нараховані інфляційні втрати та три відсотки річних.

Позовна давність, за визначенням ст. 256 ЦК України, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у ч. 1 ст. 1 ЦК України, та у господарських відносинах (ст. 3 ГК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України).

З аналізу зазначених норм вбачається, що позовна давність становить собою строк, в межах якого особа може звернутися до суду з позовом, а не строк, протягом якого ця особа має право нараховувати передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційні втрати.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, рішенні Європейського суду з прав людини «Совтрансавто проти України», № 48553/99, §77, від 25.07.2002 р. встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є пріоритетним джерелом права для національного суду.

Колегія суддів зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, законодавець передбачає лише умову так званого «вчасного звернення» до суду, тобто в межах строку позовної давності, та жодним чином не прив'язує строк позовної давності до періоду нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Також слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У ч. 1 ст. 264 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку..

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, письмове прохання відстрочити сплату боргу.

Як вбачається з матеріалів даної справи, позивачем не було пропущено строк позовної давності зверненням до суду з позовом 15 червня 2017 р., з урахуванням того що відповідачем (його діями) перервано строк позовної давності шляхом підписання 31.08.2015 р. договору про розстрочення боргу №31/08-1.

За таких обставин неправомірним є позиція відповідача та суду першої інстанції щодо обрахування строку позовної давності, шляхом зворотного відліку трьох років з дати подання позовної заяви до суду першої інстанції (15.06.2017 р.), а відтак і розрахунок штрафних санкцій відповідача є неправомірним, оскільки здійснювався за менший період ніж заявлено позивачем.

Щодо посилання КП «Київпастранс» у відзиві на апеляційну скаргу на повне виконання рішення, то слід зазначити, що виконання судового рішення ніяким чином не впливає на вже проведені КП «Київпастранс» по ньому розрахунки, оскільки апелянт не погодився саме з відмовою суду першої інстанції у стягненні інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 31.08.2012 р. по 14.06.2014 р., які не були задоволені оскаржуваним рішенням.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 31.08.2012 р. по 14.06.2014 р. та, перевіривши розрахунок, вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 992982,20 грн. інфляційних втрат та 121132,58 грн. 3% річних за період з 31.08.2012 р. по 30.08.2015 р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у заявленому розмірі.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи позивача, викладені ним в апеляційній скарзі, заслуговують на увагу, а тому остання підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 31.08.2012 р. по 14.06.2014 р., а позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо наданого позивачем попереднього розрахунку суми судових витрат, колегія суддів зазначає, що зі змісту останнього вбачається, що він стосується витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката. Проте, в порушення приписів ст.ст. 126, 129 ГПК України, позивачем до матеріалів справи не долучено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та не надано доказів здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а тому вказаний розрахунок колегією суддів залишено без розгляду.

Керуючись ст.ст. 52, 129, 269, 270, 273, п. 2 ч. 1 ст. 275, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 277, ст. 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Здійснити процесуальне правонаступництво та змінити назву позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Октан» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтопостач-Агро».

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Октан» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтопостач-Агро») задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 30.08.2017 р. у справі №910/9734/17 скасувати частково в частині відмови в задоволенні позовних вимог, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2, ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтопостач-Агро» (25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Покровська, 73а, кімната 4, ) 992982 (дев'ятсот дев'яносто дві тисячі дев'ятсот вісімдесят дві) грн. 20 коп. інфляційних втрат, 121132 (сто двадцять одну тисячу сто тридцять дві) грн. 58 коп. 3% річних, 16711 (шістнадцять тисяч сімсот одинадцять) грн. 73 коп. судового збору за подання позовної заяви та 5089 ( п'ять тисяч вісімдесят дев'ять) грн. 40 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів на виконання даної постанови доручити господарському суду міста Києва.

Справу №910/9734/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

В.О. Зеленін