РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"06" лютого 2018 р. Справа № 903/474/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Мельник О.В. ,

суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

без участі представників учасників справи, які в судове засідання не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу Позивача-Державного підприємства «Укрриба» на рішення госпо-дарського суду Волинської області від 13.11.2017р., повний текст якого складений 14.11.2017р., у справі №903/474/17 (суддя Костюк С.В.)

за позовом Державного підприємства «Укрриба» м.Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача -

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Волинській

області м.Луцьк

до Фізичної особи-підприємця Копилова Андрія Борисовича

с.Угринів Горохівського р-ну Волинської обл.

про стягнення 22 012 грн. 07 коп. заборгованості, пені, інфляційних втрат та річних,-

У червні 2017 року Державне підприємство «Укрриба» звернулося до господарського суду Волинської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Копилова Андрія Борисовича про стягнення 22 012 грн. 07 коп. заборгованості, пені, інфляційних втрат та річних за договором збері-гання.(арк.справи 3-6).

Рішенням господарського суду Волинської області від 13.11.2017р. у справі №903/474/17 відмовлено у задоволенні позову Державного підприємства «Укрриба» (надалі в тексті - Підприємс-тво), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача - Регіо-нальне відділення Фонду державного майна України по Волинській області (надалі в тексті - Регіо-нальне відділення) до Фізичної особи-підприємця Копилова Андрія Борисовича (надалі в тексті - Підприємець) про стягнення 22 012 грн. 07 коп. основного боргу і пені згідно укладеного догово-ру, а також інфляційних втрат і річних.(арк.справи 108-110).

Рішення вмотивоване тим, що у пов'язаній справі №903/558/17 про визнання недійсним до-говору з додатковою угодою, на підставі якого у даній справі нараховано борг, пеню, інфляційні втрати та річні, судом позов визнано обґрунтованим, проте, з огляду на заяву Відповідача про засто-сування строків позовної давності - у задоволенні позову, заявленого ФОП Копиловим Андрієм Бо-рисовичем відмовлено за спливом позовної давності. Таким чином, заявлений до стягнення розмір заборгованості не відповідає вимогам ст.19 Закону України «Про оренду державного та комуналь-ного майна», Постанові КМ України від 04.10.1995р. №786 «Про розрахунку орендної плати за дер-жавне майно та пропорції її розподілу». Отже, заявлена до стягнення сума є безпідставною, а в за-доволенні позову відмовлено.(арк.справи 109-110).

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Позивач подав скаргу до Рівненського апеляцій-ного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської об-ласті від 13.11.2017р. у даній справі та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги, судові витрати покласти на Відповідача.(арк.справи 118-122).

Обґрунтовуючи скаргу Позивач зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з'ясував всі обставини справи, прийнявши рішення з порушенням норм матеріального права. На думку Скаржника, суд не врахував, що договір відповідає всім вимогам законодавства. Крім того, рішенням у пов'язаній справі договір із додатковою угодою до нього залишено в силі. Таким чином, позов про стягнення заборгованості обґрунтований і підлягає задоволенню.(арк.справи 119-121).

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 08.12.2017р. поновлено про-пущений строк та прийнято до провадження апеляційну скаргу Позивача.(арк.справи 116-117).

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Грязнова В.В., судове засідан-ня у справі №903/474/17 призначене на 23.01.2018р. не відбулося. Представники учасників справи, які з'явилися 23.01.2018р. повідомлені про неможливість розгляду скарги. Обставини, які унемож-ливили проведення судового засідання - відпали 29.01.2018р. Ухвалою від 29.01.2018р. призначено судове засідання у справі на 06.02.2018р.(арк.справи 145, 146-147).

23.01.2018р. на електронну адресу суду надійшли пояснення Підприємця, у яких він про-сить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. (арк. справи 136-137).

Сторони не забезпечили явку своїх представників в призначене на 06.02.2018р. судове засі-дання. Разом з тим, така неявка не перешкоджає розгляду справи, позаяк присутність представни-ків сторін не визнавалась обов'язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду скарги по суті. (арк.справи 146-147).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, пе-ревіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесульного права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Державного департаменту рибного господарст-ва Міністерства аграрної політики України від 29.07.2003р. №210 затверджено акт прийому-пе-редачі гідротехнічних споруд, які не увійшли до статутного фонду ВАТ «Волиньрибгосп», на ба-ланс ДП «Укррриба» та закріплено за ним на праві повного господарського відання.(арк.справи 7, 8-21).

Матеріалами справи стверджено, що 25.12.2013р. ДП «Укрриба»-поклажодавець та ФОП Ко-пилов А.Б.-зберігач уклали договір зберігання державного майна №27/13 (надалі в тексті - Дого-вір), відповідно до п.1.1 якого поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне збері-гання згідно з актом приймання-передачі нерухоме державне майно - гідротехнічні споруди рибни-цьких ставів, які обліковуються на балансі поклажодавця і передані йому на підставі спільного на-казу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України від 06.05.2003р. №126/752.(арк.справи 22-24).

Згідно з п.п.1.2, 1.3 Договору об'єктом зберігання є гідротехнічні споруди рибницьких став-ків - майно, що перебуває в державній власності відповідно до п.1.1 Договору, яке розташоване за адресою: Волинська область, Горохівський район, с.Угринів.

Пунктами 2.1 та 2.2 Договору передбачено, що зберігач у 3-денний строк з моменту укладен-ня договору приймає від поклажодавця майно згідно з актом приймання-передачі. Зберігач вживає всі заходи для збереження майна, його цілісності, комплектності протягом всього строку дії дого-вору відповідно до вимог глави 66 Цивільного кодексу України.

У випадку, коли для збереження якісних властивостей майна необхідне його використання, зберігач звертається до поклажодавця за дозволом стосовно використання майна, переданого на збе-рігання, у порядку ст.944 ЦК України.(п.2.4 Договору).

Сторони погодили, що за відповідальне зберігання майна щомісячний розмір плати складає 10 грн., у тому числі ПДВ. Плата за відповідальне зберігання майна перераховується на рахунок зберігача один раз на рік по закінченню календарного року до 15 січня наступного року на підставі акту виконаних робіт (послуг), який зберігач направляє поклажодавцю до 31 грудня звітного року. (п.4.1 Договору).

Договір набуває чинності з дня його підписання і діє до укладення договору оренди держав-ного майна.(п.6.1 Договору). Договір підписано директором Підприємства та Підприємцем, скріп-лено відтисками печаток сторін.(арк.справи 24).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі Договору Підприємство передало, а Підприє-мець прийняв об'єкт оренди нерухоме майно - гідротехнічні споруди ставу Угринів інв.№004, ба-лансова вартість 27 794 грн., залишкова вартість станом на 01.12.2013р. - 3 526 грн. 83 коп., про що свідчить акт приймання-передачі державного нерухомого майна від 25.12.2013р.(арк.справи 25).

Крім того, протоколом про договірну ціну за відповідальне зберігання державного майна від 25.12.2013р. сторони встановили щомісячну ціну за договором в сумі 10 грн.(арк.справи 26).

Матеріали справи свідчать, що 01.03.2014р. ДП «Укрриба» та ФОП Копилов А.Б. уклали до-даткову угоду до Договору (надалі в тексті - Додаткова угода), у п.1 якої вказано, що відповідно до ст.944 ЦК України поклажодавець надає згоду зберігачеві на користування майном, переданим ос-танньому на зберігання в порядку цього договору, а зберігач засвідчує свою обізнаність з усіма вла-стивостями майна та його цільовим призначенням. Використання майна здійснювати відповідно до Правил технічної експлуатації гідротехнічних споруд рибоводних господарств, затверджених нака-зом Державного департаменту рибного господарства України від 13.01.2004р. №6.(арк.справи 27-28).

Зберігач зобов'язаний на виконання наказу Держрибагенства України від 13.02.2012р. №84 щомісячно до 5 числа місяця наступного за звітним надавати поклажодавцю звіт про вилов риби, добування інших живих ресурсів за встановленою формою, а до 20 числа календарного року, нас-тупного за звітним - надавати поклажодавцю копію звіту за формою №1А-риба (річна) «Виробницт-во продукції аквакультур».(п.2 Додаткової угоди).

Згідно пунктів 4, 5 Додаткової угоди зберігач зобов'язується здійснювати оплату за корис-тування державним майном, зазначеним в акті приймання-передачі. Ціна за користування майном становить 488 грн. 63 коп., в т.ч.ПДВ, яку зберігач вносить до 14 числа місяця, наступного за звіт- ним. Розмір щомісячної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування роз-міру місячної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. У разі затримки оплати за використання майна, переданого для зберігання, зберігач сплачує поклажодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, вклю-чаючи день оплати.

Протоколом про договірну ціну за відповідальне зберігання державного майна від 01.03.2014 року сторони встановили щомісячну ціну за договором редакції додаткової угоди в сумі 488 грн. 63 коп.(арк.справи 29).

Додаткову угоду та протокол до неї підписано директором Підприємства та Підприємцем, скріплено відтисками печаток сторін.(арк.справи 28, 29).

З матеріалів справи також вбачається, що провадження у даній справі зупинялося до вирі-шення пов'язаної справи №903/558/17.(арк.справи 71).

Так, рішенням господарського суду Волинської області від 26.09.2017р. у справі №903/558/ 17, яке не оскаржувалося та набрало законної сили, ФОП Копилову А.Б. було відмовлено у задово-ленні позову до ДП «Укрриба» та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Волинській області про визнання недійсним договору зберігання державного майна №27/13 від 25.12.2013р.(арк.справи 73-79).

Приймаючи рішення у справі №903/558/17, суд виходив з того, що зі змісту договору збері-гання державного майна з додатковою угодою вбачається, що вказаний договір є удаваним право-чином, оскільки за своїм правовим змістом фактично є довгостроковим договором оренди держав-ного майна, з огляду на те, що основною ознакою оспорюваного договору є користування майном за плату. Предметом вказаного договору є державне майно - гідротехнічні споруди, а тому до спірних правовідносин повинно бути застосовано норми Закону України «Про оренду державного та кому-нального майна України». Оскільки укладення Договору з Додатковою угодою відбулось без участі Фонду державного майна України та його дозволу як орендодавця державного майна, то у відповід-ності до ч.1 ст.287 ГК України, ст.5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст.ст.203, 215 ЦК України є підстави для визнання даного договору з додатковою угодою недійсним. Однак, Відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, а тому у задоволенні позову відмовлено за спливом позовної давності.

Як зазначалося вище, рішенням від 13.11.2017р. у справі №903/474/17 господарський суд Волинської області відмовив у задоволенні позову ДП «Укрриба» до ФОП Копилова А.Б. про стяг-нення заборгованості, пені, інфляційних та річних в сумі 22 012 грн. 047 коп.(арк.справи 108-110).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального пра-ва, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна і не підлягає задоволенню з огляду на наступ-не:

Предметом даного спору є стягнення заборгованості та пені за договором.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті - ГК України) - госпо-дарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов'язань і є обов'язковим для ви-конання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов'язання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті - ЦК України).

Зобов'язанням, згідно ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (борж-ник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, викона-ти роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України (надалі в тексті - ГК України), суб'єк-ти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зо-бов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутнос-ті конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах зви-чайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконан-ня нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарсько-го інтересу.

Матеріалами справи стверджено, що 25.12.2013р. сторони підписали та скріпили відтисками пе-чаток Договір зберігання державного майна, а 01.03.2014р. - Додаткову угоду до нього.

Разом з тим, взаємовідносини сторін підпадають під визначення, яке містить стаття 936 ЦК Ук-раїни, а саме договір зберігання - в разі коли одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємни-цької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Зберігач, відповідно до ст.938 ЦК України, зобов'язаний зберігати річ протягом строку, ус-тановленого в договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пре-д'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на збе-рігання, а також передавати її у користування іншій особі.(ст.944 ЦК України).

Крім того, відповідно до статті 946 ЦК України, плата за зберігання та строки її внесення ус-тановлюються договором зберігання. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору збе-рігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання. Установ-чим документом юридичної особи або договором може бути передбачено безоплатне зберігання ре-чі.

Проаналізувавши зазначені норми, колегія суддів зауважує, що однією із ознак договору збе-рігання є його оплатність - поклажодавець оплачує послуги зберігача, а не навпаки.

Натомість, пунктом 4 Додатковою угодою до Договору сторони передбачили обов'язок збе-рігача здійснювати оплату за користування державним майном, зазначеним в акті приймання-пе-редачі. Таким чином, істотні умови Договору свідчать про фактичну передачу Відповідачеві дер-жавного майна в користування, тобто вчинення сторонами удаваного правочину, спрямованого на встановлення правовідносин оренди державного майна.

При цьому, рішенням у справі №903/558/17 хоч і відмовлено в задоволенні позову про виз-нання недійсним договору зберігання, проте зазначено, що такий договір укладений на прихован-ня договору оренди державного майна.

Переглядаючи рішення у даній справі, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи ствер-джується недодержанння сторонами вимоги п.1 ч.1 ст.287 ГК України та ст.5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», якими встановлено, що єдиним орендодавцем держав-ного майна - майна цілісних майнових комплексів, їх структурних підрозділів та нерухомого май-на, що є державною власністю, - є Фонд державного майна України, його регіональні відділення і представництва.

Відповідно до пп.30 п.1 ст.6 Закону України «Про управління об'єктами державної власнос-ті», уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань надають орендодав- цям об'єктів державної власності згоду на оренду державного майна і пропозиції щодо умов дого-вору оренди, які мають забезпечувати ефективне використання орендованого майна та здійснення на орендованих підприємствах технічної політики в контексті завдань галузі. Відповідно до ст.11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» оцінка об'єкта оренди здійснює-ться за методикою, затвердженою Кабінетом міністрів України. Оцінка об'єкта оренди передує ук-ладенню договору оренди.

Відтак, правом розпорядження об'єктами державної власності, зокрема, правом передавати їх в оренду може орган, яким у спірних правовідносинах повиненно було виступати Регіональне від-ділення Фонду державного майна України.

Матеріалами справи стверджується і встановлено апеляційним судом, що Державним підп-риємством «Укрриба» в довгострокове платне користування ФОП Копилову А.Б. передане держав-не майно без проведення його оцінки відповідно до Методики та без відома і без погодження Регіо-нального відділення Фонду державного майна України.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що договір, згідно ст.638 ЦК України - є укла-деним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господ-дарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповід-ним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом міністрів України. Відповідно до п.17 Методики розрахунку оренд-ної плати за державне майно та пропорції її розподілу у разі коли орендодавцем майна є Фонд дер-жавного майна, його регіональне відділення чи представництво, орендна плата спрямовується, зо-крема за майно, що не ввійшло до статутного фонду господарського товариства, створеного у про-цесі приватизації (корпоратизації), - до державного бюджету.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що при підписанні Догово-ру сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, відсутня згода уповноваженого органу на передання державного майна в оренду, відтак спірний Договір є неукладеним і його умови не по-роджують жодних правових наслідків, а тому вимога про стягнення плати за користування не під-лягає задоволенню, оскільки нарахована сума боргу є необґрунтованою і суперечить зокрема, стат-тям 4, 5, 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Методиці розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету мі-ністрів України від 04.10.1995р. №786.

Оскільки вимога про виконання такого грошового зобов'язання є неправомірною - не підля-гають задоволенню і додаткові позовні вимоги про стягнення пені, боргу з урахуванням індексу ін-фляції і відсотків річних.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції що-до безпідставності позовних вимог, тому апеляційну скаргу Позивача належить залишити без за-доволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту зобов'язань Відпові-дача, рівно як і твердження щодо невмотивованості висновку про безпідставність заявленого позо-ву, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без за-доволення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов'язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та без-посередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарсько-го суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського процесу-ального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Укрриба» на рішення господарського суду Волинської області від 13.11.2017р. у справі №903/474/17 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Главою 2 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

3. Матеріали справи №903/474/17 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.