ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2018 р. Справа № 926/4126/17

м.Чернівці Господарський суд Чернівецької області у складі судді Дутки В.В., при секретарі судового засідання Токарюк Н.Я. за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОТРЕЙД-СЕРВІС», м.Київ

до фізичної особи-підприємця Токара Танасія Петровича, село Іспас Вижницького району Чернівецької області

про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів)

представники сторін - не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОТРЕЙД-СЕРВІС» звернулося до господарського суду Чернівецької області з позовом до фізичної особи-підприємця Токара Танасія Петровича про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів), в якому просить стягнути грошові кошти у загальному розмірі - 10259,74 грн., а саме: безпідставно набуті грошові кошти - 9500,00 грн. та проценти за користування чужими грошами - 759,74 грн., покласти на відповідача судові витрати, які складаються з судового збору 1600,0 грн. та витрат за послуги адвоката у розмірі 3840,00 грн.

Позов мотивований тим, що відповідач не повернув позивачеві грошові кошти в сумі 9500,00 грн., перераховані позивачем за поставку товару. Оскільки відповідач свої зобов'язання не виконав в обумовлений строк, позивач змушений був придбати аналогічний товар у іншого постачальника і втратив інтерес щодо придбання цього товару. За наведених обставин, позивач звернувся до відповідача про повернення безпідставно отриманих коштів, однак відповідач вимогу позивача залишив без задоволення.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 14 грудня 2017 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16 січня 2018р.

Позивач подав 16.01.2018р. клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 16.01.2018р. вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; призначено судове засідання на 06.02.2018р., роз'яснено відповідачеві, що згідно статті 251 ГПК України строк для подання відзиву на позов становить 15 днів з дня вручення цієї ухвали.

У судове засідання 06.02.2018р. представники сторін не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, що не перешкоджає розгляду справи по суті, враховуючи належне повідомлення сторін про судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив таке.

Як вбачається з позовної заяви, у серпні 2017 року в результаті перемовин між ТОВ «ЕЛЕКТРОТРЕЙД-СЕРВІС» та ФОП - Токар Танасієм Петровичем було узгоджено поставку відповідачем 1000 (одна тисяча) держаків для лопати 1,2 м. за ціною 9,5 грн. за одиницю на загальну суму 9 500,00 грн. протягом одного тижня. Відповідач зобов'язався поставити Товар після здійснення оплати Позивачем.

Відповідач надав позивачеві Рахунок-фактуру № 2208 на суму 9 500,00 грн., який оплачено позивачем, згідно платіжного доручення № 11584 від 22.08.2016 року.

Проте, відповідач не здійснив поставку 1000 (однієї тисячі) держаків для лопати 1,2 м., оплату яких здійснив Позивач, зобов'язання щодо поставки Товару не виконав у обумовлений строк, у зв'язку з чим, позивач був змушений придбати аналогічний товар у іншого постачальника, а саме: ТОВ «Імпульс матеріал плюс» і втратив інтерес щодо придбання цього Товару, тому 09.10.2017 року звернувся до Відповідача з вимогою повернути безпідставно отримані кошти в розмірі 9 500,00 грн.

Однак, вищевказане звернення позивача залишене відповідачем без задоволення.

В подальшому Позивач направив Відповідачу претензію від 06 листопада 2017 року вих. № 06112017/1, відповідно до змісту якої Позивач обґрунтовував підстави прийнятого ним рішення щодо припинення відносин з Відповідачем та вимагав негайно повернути ТОВ «ЕЛЕКТРОТРЕЙД-СЕРВІС» грошові кошти отримані ФОП Токар Т.П., згідно рахунку-фактури № 2208 на суму 9 500,00 грн. на зазначені реквізити.

Вищевказана претензія була отримана Відповідачем 13 листопада 2017 року, що підтверджено відміткою на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Таким чином, позивач вважає, що відповідач безпідставно заволодів майном позивача, яким є грошові кошти у розмірі 9 500,00 грн., а тому позивач набув право відповідно до п.3 ч.3 ст.1212 Цивільного кодексу України на повернення грошових коштів.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 759,74 грн. проценти за користування чужими грошима за період з 22.08.2017р. по 12.12.2017р., згідно приписів ст. 8, 536, ч.2 ст.1214 Цивільного кодексу України, ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, головною ознакою укладення сторонами договору у спрощений спосіб є підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем перераховано відповідачу 9500,00 грн. на оплату за черенки для лопат, згідно рахунку 2208 від 22.08.2017р., що підтверджується платіжним дорученням № 11584 від 22.08.2017р. Проте, відповідач товар позивачу не поставив.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Доказів підписання між сторонами договору поставки у письмовій формі, сторонами не надано.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Отже, враховуючи, що позивачем перераховані кошти на оплату товару, при цьому, суду не надано належним чином укладеного між сторонами договору, водночас, відповідачем не надано доказів поставки товару на перераховану суму, відповідно суд приходить до висновку, що кошти в сумі 9500,00 грн. є безпідставно отриманими.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки відповідачем не надано до суду жодних доказів на спростування своєї вини в невиконанні зобов'язання щодо повернення позивачеві перерахованих коштів, а факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений, у зв'язку чим суд вважає заявлені вимоги про стягнення з відповідача 9500,00 грн. обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення 759,74 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, то суд зазначає таке.

Положеннями ст. 536 ЦК України унормовано, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст.8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Визначення розміру процентів позивачем здійснено виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ, яка ним застосована на підставі аналогії закону (ч. 1 ст. 8 ЦК України) та ст.3 Закону України «Про відповідність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання».

У преамбулі вищевказаного Закону зазначено, що він регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Відповідальність визначена Законом у формі пені.

Водночас, правовий аналіз змісту правовідносин, які склалися між сторонами, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини є договірними, а тому відсутні підстави для застосування аналогії закону, передбаченої ст. 8 ЦК України.

За відсутності укладеного між сторонами договору, розмір процентів за користування чужими коштами договором не встановлено.

Сторонами не узгоджено у визначений законом спосіб нарахування певного розміру відсотків в порядку статті 536 Цивільного кодексу України.

З огляду на вказане, позовні вимоги в частині стягнення 759,74 грн. плати за користування чужими грошовими коштами задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами п. п. 1-2 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Крім того, ч. 4-5 зазначеної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як свідчать матеріали справи, у зв'язку з порушенням відповідачем прав та інтересів позивача, останній звернувся до Адвокатського об'єднання «Адвокатська фірма «Столичний адвокат» з метою надання йому правової допомоги, про що було укладено відповідний Договір №2017-12-08 про надання підприємству правової допомоги від 08.12.2017.

Відповідно до умов п. 2.1. Договору по надання правової допомоги Адвокатська фірма бере на себе зобов'язання надавати правову допомогу згідно умов Договору на підставі Протоколів доручення до цього Договору (надалі у Договорі пойменованих як «Протоколів доручення», а у однині - «Протокол доручення»), що підписуються обома Сторонами та/або на підставі заявок Довірителя на правову допомогу, які здійснюються у письмовій або усній формі та передаються Адвокатській фірмі способом, що забезпечує ознайомлення з ними.

У відповідності до умов п. 2.1. Договору по надання правової допомоги, укладеного 08 грудня 2017 року між Позивачем та Адвокатською фірмою було оформлено Протокол доручення №1 відповідно до пункту 1 якого Адвокатська фірма здійснює підготовку проекту позовної заяви про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів) до Фізичної особи-підприємиця Токар Танасія Петровича для подання її до Господарського суду Чернівецької області.

Відповідно до п. 5 Протоколу доручення №1 від 08.12.2017 року Винагорода (гонорар) Адвокатської фірми за виконання доручень, визначених в пунктах 1-2 даного Протоколу, становить 3840,00 грн. (три тисячі вісімсот сорок) грн. 00 коп. у тому числі ПДВ 20% у розмірі 640,00 грн. Усі накладні витрати, пов'язані з належним виконанням вказаних у Протоколі доручень, сплачуються Довірителем додатково.

За дорученням Позивача, підготовку проекту позовної заяви про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів) до Фізичної особи-підприємиця Токар Танасія Петровича для подання її до Господарського суду Чернівецької області здійснювала працівник Адвокатським об'єднанням «Адвокатська фірма «Столичний адвокат», адвокат Тонконожко Євгенія Пюрвеївна, яка діє на підставі Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 005709 від 17.03.2016 року

Отже, документально підтвердженими витратами Позивача на послуги адвоката є: Договір по надання правової допомоги № 2017-12-08 від 08.12.2017 року, Протокол доручення №1 до Договору по надання правової допомоги, Свідоцтво серії КВ № 005709 про право зайняття адвокатською діяльністю, видане Тонконожко Євгенії Пюрвеївнї, платіжне доручення про оплату адвокатських послуг № 14137 року від 11.12.2017 року, які підтверджують витрати на послуги адвоката у розмірі: 3840,00 грн. (три тисячі вісімсот сорок) грн. 00 коп. в тому числі ПДВ 20% у розмірі 640,00 грн.

Враховуючи викладене, а також те, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та сума таких витрат підтверджується матеріалами справи, і відповідач в порядку, визначеному п. 5 ст. 126 ГПК України не звертався до суду з клопотанням про їх зменшення, суд приходить до висновку про обґрунтованість зазначених витрат у сумі 3840,00 грн.

Разом з тим, судові витрати (судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу) підлягають частковому задоволенню у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог та відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232-233, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з фізичної особи-підприємця Токара Танасія Петровича (ідентифікаційний код НОМЕР_1, село Іспас, Вижницького району, Чернівецької області, 59222) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОТРЕЙД-СЕРВІС» (ідентифікаційний код 37936484, м. Київ. вул. Каунаська, буд. 13, 02160) безпідставно набуті грошові кошти - 9500,00 грн., судовий збір 1481,51 грн., витрати за послуги адвоката 3555,65 грн.

3.Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення 759,74 грн. процентів за користування чужими коштами.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.02.2018р.

Суддя В.В.Дутка