КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2018 р. Справа№ 910/17993/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

При секретарі Ярмак О.В.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 06 лютого 2018 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-фінансова група "Нафтахім"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 06.11.2017р. (повне рішення складено 13.11.2017)

у справі № 910/17993/17 (суддя С.О.Чебикіна)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіпро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-фінансова група "Нафтахім"

про стягнення 64 744,98 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіпро" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-фінансова група "Нафтахім" про стягнення 64 744,98 грн. заборгованості.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань з оплати вартості поставленого товару за договором поставки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі № 910/17993/17 позов задоволено частково. На підставі рішення суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 64 552, 18 грн. основного боргу, 1 579,80 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем виконано свої зобов'язання щодо поставки відповідачу товару, при цьому відповідачем товар не оплачено.

Не погоджуючись з прийнятим рішення, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі. Крім того, скаржником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм процесуального законодавства та незастосування приписів статті 77 ГПК України, що призвело до неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Апелянт також зазначає, що позивачем не доведено та не обґрунтовано правові підстави виникнення у відповідача заборгованості.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіпро" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позивач свої зобов'язання щодо поставки товару виконав, але відповідач його не оплатив. Позивач вказує на обставини підписання договору постачання №080601 від 08.06.2017 з боку Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіпро" та направлення його для підписання відповідачу.

Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями визначено склад судової колегії для розгляду апеляційної скарги ТОВ «Промислово-фінансова компанія «Нафтахім» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі №910/17993/17: Головуючий суддя: Тищенко А.І., судді: Отрюх Б.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 поновлено скаржнику строк на подання апеляційної скарги, порушено апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду на 18.01.2018.

Ухвалою від 18.01.2018 розгляд справи відкладено на 06.02.18, ухвалено надати суду оригінал договору постачання №080601 від 08.06.2017 для огляду та копію для доручення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 06.02.2018 представником відповідача надано для огляду оригінал договору постачання №080601 від 08.06.2017, а копію залучено до матеріалів справи.

Дослідивши, зазначений вище договір, судова колегія не може визнати його укладеним та прийняти його як доказ у справі, оскільки його підписано лише представником позивача, підпис відповідача на договорі відсутній. При цьому, доказів надсилання його для відповідачу в матеріалах справи не міститься.

В судове засідання від 06.02.2018 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіпро" не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника відповідача, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача, оскільки він не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представника відповідача, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

12.07.2017 Товариством з обмеженою відповідальністю "Авіпро" поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Промислово-фінансова група "Нафтахім" товар на суму 64552, 18 грн.

Факт поставки підтверджується видатковою накладною №А від 12.07.2017на суму 64552,18 грн., підписаною представниками обох сторін.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом 9частина перша статті 205 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з частинами першою та другою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як зазначено вище, судом першої інстанції встановлено факт поставки позивачем відповідачу товар, у зв'язку з даними обставинами та враховуючи вищевикладені приписи норм чинного законодавства судова колегія приходить до висновку, що між сторонами фактично було укладено договір про поставку в простій формі.

Разом з тим доказів оплати поставленого товару відповідачем не надано, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у сумі 64552,18 грн.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Відтак, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу.

Таким чином, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем поставленого товару за видатковою накладною №А від 12.07.2017, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу на суму 64552,18 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на суму 64 552,18 грн.

В позові в частині стягнення 192,80 грн. основного боргу за видатковою накладною №А від 14.07.2017 судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено, оскільки вказана видаткова накладна не підписана відповідачем, а, отже, позивачем не надано суду доказів поставки товару за вказаною видатковою накладною.

Скаржник, в обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилається на те, що місцевим господарським судом не застосовано приписи статті 77 Господарського процесуального кодексу України, що призвело до неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є: нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №130 (а.с. 3). В матеріалах справи відсутні клопотання від відповідача про відкладення розгляду справи або повідомлення про неможливість явки належного представника відповідача у судове засідання.

Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на подання відзиву, заперечень та відповідних доказів на спростування вимог позовної заяви.

Частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного рішення, приписи статті 77 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) не порушено.

Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі №910/17993/17 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 267, 270, 273, 275, 276, 281- 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-фінансова група "Нафтахім" на рішення Господарського суду м. Києва від 06.11.2017р. у справі № 910/17993/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі №910/17993/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/17993/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська