КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2018 р. Справа№ 910/10469/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Іоннікової І.А.

секретар судового засідання: Подоляк Р.Ю.

За участі представників: згідно з протоколом судового засідання від 24.01.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦІАЛІЗОВАНІ РОЗДРІБНІ СИСТЕМИ» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 року у справі № 910/10469/17 (суддя: Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦІАЛІЗОВАНІ РОЗДРІБНІ СИСТЕМИ»

до Аграрного фонду

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство аграрної політики і продовольства України

про 4 284 545,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕЦІАЛІЗОВАНІ РОЗДРІБНІ СИСТЕМИ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Аграрного фонду про стягнення 4 284 545,44 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва 04.09.2017 року у справі № 910/10469/17 позовні вимоги ТОВ «СПЕЦІАЛІЗОВАНІ РОЗДРІБНІ СИСТЕМИ» задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Аграрного фонду на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізовані роздрібні системи» 1 799 019,75 грн. основного боргу та 26 985,30 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ТОВ «СПЕЦІАЛІЗОВАНІ РОЗДРІБНІ СИСТЕМИ» звернулося до Київського апеляційного Господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 року у справі № 910/10469/17 в частині позову, в задоволені якої було відмовлено і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Спеціалізовані роздрібні системи» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову є незаконним у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача 25.10.2017 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

13.11.2017 представником позивача подано додаткові письмові пояснення по справі.

15.11.2017 представником позивача подано клопотання про долучення документів до справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2017 розгляд справи призначено на 05.12.2017.

30.11.2017 у зв'язку з перебування головуючого судді Тарасенко К.В. у відпустці, розгляд справи ухвалою суду призначено на іншу дату, а саме на 14.12.2017.

14.12.2017 розгляд справи відкладено на 24.01.2018.

Представник третьої особи 26.12.2017 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

22.01.2018 від позивача надійшла відповідь на відзив третьої особи, в якій позивач просив зобов'язати відповідача та третю особу надати відповідь на питання письмового опитування учасника справи.

Представники сторін та третьої особи у судове засідання з'явились та надали пояснення по суті спору.

Дослідивши клопотання позивача про зобов'язати відповідача та третьої особи надати відповідь на питання письмового опитування учасника справи, копія якого долучена до клопотання, колегія суддів зазначає, що предметом спору у даній справі є стягнення витрат на зберігання цукру-піску, а відповідно до предмету доказування входить факт надання послуг по зберіганню, вартість наданих послуг та наявність оплати наданих послуг, при цьому, причини по яким вносились чи не вносились зміни до нормативно-правових актів, якими регулюються відносини по зберіганню, а також інформація про термін придатності майна яке перебуває на зберіганні не входить до предмету доказування по даній справі, а тому підстави для задоволення клопотання відсутні.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, відзивів та письмових пояснень, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

06.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціалізовані роздрібні системи» (зберігач) та Аграрним фондом (поклажодавець) було укладено договір складського зберігання цукру № 1ц (надалі - Договір), пунктом 1.1. якого сторони передбачили, що зберігач надає поклажодавцю послуги щодо складування та зберігання (складування та зберігання цукру-піску в м. Луцьк Волинської області) код ДК 016:2010 - 52.10.1 (далі - послуги).

Відповідно до п. 1.2 Договору поклажодавець передає, а зберігач приймає цукор-пісок буряковий на відповідальне відокремлене зберігання згідно ДСТУ 4245:2003 в: кількості 38 833,395 тонни, якість якого відповідає ДСТУ 4623:2006, упакованого (масою нетто 50,00 кг) в поліпропіленові мішки з поліетиленовими або поліпропіленовими мішками-вкладками, у кількості 776 668 штук (далі - цукор). Прийняття цукру на зберігання відбувається після проведення інвентаризації за участю Сторін.

Факт прийняття цукру на зберігання зберігачем та повернення його зі зберігання поклажодавцю, посвідчується актом передавання-приймання, що формується на підставі, акту інвентаризації, що визначає фактичну кількість та якість цукру та є невід'ємною частиною цього договору. Фактичне місце зберігання цукру: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Карбишева, 1.

На виконання умов Договору відповідач передав, а позивач прийняв на відповідальне відокремлене зберігання цукор-пісок.

При цьому, як вказує позивач, строк дії Договору закінчився, однак відповідач товар переданий на зберігання не забрав, що обумовило фактичне продовження надання послуг по зберіганню цукру.

В свою чергу відповідач, за надані послуги не розрахувався.

Враховуючи наявність заборгованості відповідача позивач неодноразово звертався до останнього з листами та претензією щодо вимоги про сплату існуючої заборгованості витрат на зберігання цукру-піску.

Однак, як зазначає позивач, належного реагування на згадувані листи та вимогу відповідачем здійснено не було.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги зі складського зберігання цукру-піску в кількості 35 980,3950 тонн за період з 01.02.2017 по 31.05.2017 включно у сумі 4 284 545,44 грн.

В свою чергу, відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого не заперечує проти своїх зобов'язань щодо оплати фактично наданих послуг, разом із тим, проти задоволення позовних вимог заперечує.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір складського зберігання цукру № 1ц від 06.10.2015, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п. 1.2 Договору поклажодавець передає, а зберігач приймає цукор-пісок буряковий на відповідальне відокремлене зберігання згідно ДСТУ 4245:2003 в: кількості 38 833,395 тонни, якість якого відповідає ДСТУ 4623:2006, упакованого (масою нетто 50,00 кг) в поліпропіленові мішки з поліетиленовими або поліпропіленовими мішками-вкладками, у кількості 776 668 штук (далі - цукор). Прийняття цукру на зберігання відбувається після проведення інвентаризації за участю Сторін.

Факт прийняття цукру на зберігання зберігачем та повернення його зі зберігання поклажодавцю, посвідчується актом передавання-приймання, що формується на підставі, акту інвентаризації, що визначає фактичну кількість та якість цукру та є невід'ємною частиною цього договору. Фактичне місце зберігання цукру: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Карбишева, 1.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 Договору, розрахунки за надання послуг щодо зберігання проводяться в грошовій формі (в гривнях) з урахуванням податку на додану вартість шляхом перерахування на поточний рахунок зберігача, вказаний у розділі 11 цього договору.

Тариф на надання послуг щодо зберігання становить 12,50 грн. (дванадцять гривень 50 коп.) за 1 тону в місяць з урахуванням ПДВ.

Поклажодавець сплачує вартість послуг щодо зберігання цукру на підставі актів виконаних робіт, підписаних уповноваженими представниками сторін та скріплених печатками(п. 4.3 Договору).

Згідно з п. 5.1 Договору, строк зберігання цукру - «до пред'явлення вимоги поклажодавцем».

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками та підписання сторонами акту передавання-приймання цукру на зберігання і діє до 31.12.2015 року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п.1 ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

У відповідності до п. 1 ст. 957 Цивільного кодексу України, за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Пунктами 1 ст. ст. 942, 943 Цивільного кодексу України визначено, що зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Зберігач зобов'язаний виконувати свої обов'язки за договором зберігання особисто

Пунктами 1, 2 ст. 938 Цивільного кодексу України передбачено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Як вже зазначалось, згідно з п. 5.1 Договору, строк зберігання цукру - «до пред'явлення вимоги поклажодавцем».

В матеріалах справи наявні копії актів наявності цукру закупленого до державного інтервенційного фонду та відповідності їх кількісним та якісним показникам від 14.03.2017, від 05.04.2017, від 05.05.2017 та від 07.06.2017, які складені з посиланням на договір складського зберігання № 1ц від 06.10.2015 та відповідно до яких підтверджується наявність на складах позивача цукру-піску бурякового (2010-2012р.р.) у кількості 27 713,790 тонн та цукру-піску тростинного в кількості 8 266,605 тонн, що в цілому складає 35 980,395 тонн.

Зазначені акти з боку Аграрного фонду підписано головним спеціалістом відділу обліку контролю за зберіганням, страхуванням та переміщенням ОДЦР - Гожик О.М.

Пунктом 3.6 Договору визначено, що поклажодавець зобов'язаний своєчасно сплатити вартість наданих йому послуг на підставі актів, зміст та форма яких відповідають чинному законодавству України в межах коштів, передбачених Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Розрахунки за надання послуг щодо зберігання проводяться в грошовій формі (в гривнях) з урахуванням податку на додану вартість шляхом перерахування на поточний рахунок зберігача (п. 4.1 Договору).

Відповідно до п. 4.3 Договору поклажодавець сплачує вартість послуг щодо зберігання цукру на підставі актів виконаних робіт, підписаних уповноваженими представниками сторін та скріплених печатками.

Згідно з п. 4.5 Договору акти виконаних робіт надаються зберігачем протягом 10 робочих днів місяця наступного за розрахунковим.

Позивачем складено (підписано та скріплено печаткою) акти виконаних робіт до договору за зберігання цукру-піску у кількості 35 980,395 тонн та розрахунки обсягів за зберігання за лютий 2017 року на суму 1 071 136,36 грн.(тариф зберігання 29.77 грн. за тонну в місяць), за березень 2017 на суму 1 071 136,36 грн.(тариф зберігання 29.77 грн. за тонну в місяць), за квітень 2017 року на суму 1 071 136,36 грн.(тариф зберігання 29.77 грн. за тонну в місяць) та за травень на суму 1 071 136,36 грн.(тариф зберігання 29.77 грн. за тонну в місяць).

Вказані акти та розрахунки були направлені для підписання відповідачу поштою на юридичну адресу(копії поштових чеків та описів вкладення містяться у матеріалах справи).

Проте, відповідач зазначені акти не підписав, не погодившись із вартістю наданих послуг.

Порядок приймання-передачі наданих послуг прямо не визначений у законодавстві. В такому випадку слід звернутись до аналогії закону за ст. 8 Цивільного кодексу України та застосувати до законодавчо неврегульованих відносин ті норми права, які регулюють подібні за змістом цивільні відносини.

Так ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передбачено, що акт, підписаний однією стороною, є належним доказом виконання роботи, за умови, що судом не визнано мотиви відмови від підписання іншою стороною обґрунтованими.

Відповідачем доказів в підтвердження не надання позивачем послуг за договором не подано. Також відповідачем не подано доказів того, що відповідач отримавши зазначені вище акти надавав позивачу обґрунтовані відмови або зауваження саме щодо якості наданих послуг.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Отже, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов Договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк оплати за надані послуги по зберіганню цукру-піску в загальній кількості 35 980,395 тонн за період з 01.02.2017 по 31.05.2017, наданих позивачем відповідачу настав.

Проте, відповідачем свої обов'язки в частині оплати за надані послуги по договору складського зберігання цукру № 1ц від 06.10.2015 у обсязі та строки, які визначено умовами зазначеного правочину, належним чином виконано не було.

Разом із тим, при дослідженні розрахунку суми позову позивача, господарський суд встановив, що останнім не вірно розраховано плату за зберігання цукру-піску, а саме не правомірно застосовано тариф за зберігання 1 тонни цукру-піску за місяць у сумі 29,77 грн. При цьому господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 946 Цивільного кодексу України, плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Відповідно до п. 4.2 Договору тариф за надання послуг щодо зберігання становить 12,50 грн. за 1 тонну в місяць з урахуванням ПДВ.

На думку позивача, додаткова угода від 27.02.2017 № 1 до договору складського зберігання цукру № 1ц від 06.10.2015, яка складена та підписана позивачем в односторонньому порядку є достатньою правовою підставою для зміни умов Договору складського зберігання цукру № 1ц від 06.10.2015, а саме зміни тарифу з 12,50 грн. за 1 тонну цукру в місяць на 29,77 грн. за 1 тонну цукру в місяць.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміни у цей Договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, та оформлюються додатковою угодою до цього Договору (п. 8.4 Жоговору).

Враховуючи те, що додаткова угода від 27.02.2017 № 1 до Договору складського зберігання цукру № 1ц від 06.10.2015 з боку відповідача не підписана, тому фактично позивач змінив в односторонньому порядку п. 4.2 Договору, здійснивши розрахунок наданих послуг по зберіганню цукру-піску із застосуванням тарифу у розмірі 29,77 грн. за 1 тонну цукру-піску, замість передбачених 12.50 грн., що в свою чергу є прямим порушенням чинного законодавства України та умов Договору складського зберігання цукру № 1ц від 06.10.2015.

Беручи вищенаведене до уваги, керуючись чинним законодавством України та умовами Договору, вартість наданих послуг позивачем відповідачу по складському зберіганню цукру-піску у кількості 35 980,395 тонн за період з 01.02.2017 по 31.05.2017 розраховується наступним чином: 35 980,395 тонн х 12,50 грн.(дійсний тариф згідно з п. 4.2 Договору) за 1 тонну в місяць х 4 місяці(з 01.02.2017 о 31.05.2017), що загалом складає 1 799 019,75 грн.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у судовому засіданні 24.01.2018 ставилось на обговорення питання щодо можливості призначення у справі судової експертизи для встановлення економічно обґрунтованої ціни наданих послуг, однак учасники процесу проти призначення у справі експертизи заперечили.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню частково в сумі 1 799 019,75 грн.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦІАЛІЗОВАНІ РОЗДРІБНІ СИСТЕМИ» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 року у справі № 910/10469/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 року у справі № 910/10469/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/10469/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст складено та підписано 05.02.2018.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

І.А. Іоннікова