КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2018 р. Справа№ 910/22596/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2017

у справі № 910/22596/16 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 343 717,80 грн

за участю представників учасників справи:

від позивача: адвокат Болдін В.В. (довіреність № 6-487 від 22.12.17);

від відповідача: представник Кравчик С.М. (довіреність № 17122102 від 21.12.2017),

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» (надалі - ПАТ «Укртрансгаз») в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (надалі - ПАТ «Київенерго») про стягнення 343 717,80 грн, з яких 32 357,28 грн 3% річних та 311 360,52 грн пені, нарахованих у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № від 01.11.2012 щодо своєчасної та повної оплати за надані позивачем послуги у вересні 2016 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 у справі № 910/22596/16 позов задоволено повністю, стягнуто з ПАТ «Київенерго» на користь ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» 32 357,28 грн 3% річних, 311 360,52 грн пені та 5 155,77 грн витрат зі сплати судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сума наданих позивачем у вересні 2016 року послуг належним чином підтверджується підписаними між сторонами актами, а оскільки остаточна їх оплата була здійснена відповідачем з порушенням строку, встановленого договором, наявні підстави для стягнення пені та 3% річних, нарахованих за період прострочення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПАТ «Київенерго» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 повністю та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач наголошував на тому, що розрахунок позивача не відповідає умовам укладеного між сторонами договору та проведений з метою штучного збільшення нарахувань, оскільки умовами укладеного між сторонами договору не передбачено диференціацію послуг з транспортування газу для власних потреб та для виробництва теплової енергії.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач зазначав, що позивачем не обґрунтовано, а судом не перевірено розмір початкового сальдо станом на 21.10.2016 - дату початку нарахувань пені та 3% річних, а тому вважає встановлений судом розмір заборгованості документально не підтвердженим.

Також апелянт звертав увагу на те, що в оскаржуваному рішенні суд посилається на додаткову угоду №9 від 16.05.2016 як на підставу для нарахування штрафних санкцій та 3% річних на суму боргу з диференціацією для власних потреб та для виробництва теплової енергії, у той час як в матеріалах справи наявна додаткова угода №9 від 16.06.2017, при цьому, вказаною угодою не було внесено змін до порядку розрахунків, визначеного умовами договору.

За твердженням скаржника сума заборгованості повинна бути зменшена на 4 461 928,05 грн, сплачених відповідачем за період з 18.10.2016 по 21.10.2016, однак, безпідставно неврахованих позивачем при визначенні суми боргу за вересень 2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 17.01.2018.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач вказував на те, що судом першої інстанції було правильно враховано положення додаткової угоди №9 від 16.06.2017 до договору, з огляду на яку, в контексті всіх умов договору, пеня та 3% річних можуть бути нараховані на суму боргу за кожним актом наданих послуг з транспортування природного газу, тобто окремо для власних потреб та для виробництва теплової енергії.

При цьому, позивач зазначав про обґрунтованість розміру початкового сальдо для здійснення нарахування пені та 3% річних, яке визначено з урахуванням погоджених сторонами умов договору щодо строку проведення остаточних розрахунків за надані послуги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 на підставі ч. 2 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України у розгляді справи оголошено перерву до 31.01.2018.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 у справі № 910/22596/16 повністю та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними, а судове рішення законним, у зв'язку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу відповідача - без задоволення.

31.01.2018 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 01.11.2012 між Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», правонаступником якої є ПАТ «Укртрансгаз», в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» (у тексті договору - газотранспортне підприємство) та ПАТ «Київенерго» (у тексті договору - замовник) було укладено договір № на транспортування природного газу магістральними трубопроводами (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Замовник передає газотранспортному підприємству газ в загальному потоці в підтверджених обсягах у пунктах приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи газотранспортного підприємства (п. 2.2 договору).

Згідно з п. 3.1 договору послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (далі - акти наданих послуг).

Відповідно до п.п. 3.2-3.4 договору газотранспортне підприємство до п'ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства. Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту наданих послуг. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акту наданих послуг (п. 5.4 договору).

Згідно з п. 5.5 договору оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Замовник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих послуг згідно з умовами договору (п. 6.3.2 договору).

Пунктом 11.1 договору, в редакції додаткової угоди №8 від 17.11.2015 визначено, що договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та укладається на строк до 31 грудня 2016 року.

Додатковою угодою № 9 від 16.06.2016 до договору сторони дійшли згоди викласти п.п. 1.1., 3.1 договору в редакції, відповідно до якої газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу, що використовується замовником для власних потреб та для виробництва теплової енергії для усіх категорій споживачів, від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору. Послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу, що використовується замовником для власних потреб та для виробництва теплової енергії для усіх категорій споживачів, магістральними трубопроводами (далі - акти наданих послуг).

Вказана додаткова угода набирає чинності з дати її укладання та розповсюджує свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.05.2016.

Вимоги позивача у справі обґрунтовані тим, що на виконання умов договору у вересні 2016 року позивач надав відповідачеві послуги з транспортування газу, що використовується замовником для власних потреб на суму 8 595 931,27 грн та для виробництва теплової енергії для усіх категорій споживачів на суму 26 695 532,53 грн, однак, в порушення умов договору відповідач своєчасно за надані послуги не розрахувався, у зв'язку з чим позивачем нараховані пеня у загальному розмірі 311 360,52 грн та 3% річних у загальному розмірі 32 357,28 грн, які останній просить стягнути з відповідача.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору місцевий господарський суд правильно зазначив, що такий за своєю правовою природою є договором про надання послуг, за умовами якого, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Отже, укладення ПАТ «Укртрансгаз» та ПАТ «Київенерго» договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № від 01.11.2012 в редакції додаткової угоди № 9 від 16.06.2016 було спрямоване на отримання останнім послуг з транспортування магістральними трубопроводами природного газу, що використовується замовником для власних потреб та для виробництва теплової енергії для усіх категорій споживачів, та одночасного обов'язку із здійснення їх оплати.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів зазначає, що факт здійснення господарської операції із надання послуг підтверджується, зокрема, первинними бухгалтерськими документами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції Закону України № 1724-VIII від

03.11.2016) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Відповідно до п. 3.1 договору в редакції додаткової угоди №9 від 16.06.2016 сторони погодили, що послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу, що використовується замовником для власних потреб та для виробництва теплової енергії для усіх категорій споживачів, магістральними трубопроводами (далі - акти наданих послуг).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження факту виконання господарської операції про передачу відповідачеві у вересні 2016 року обсягу природного газу для власних потреб на суму 8 595 931,27 грн, для виробництва теплової енергії на суму 26 679 500,06 грн та на суму 16 032,47 грн позивачем було надано суду три акти наданих послуг від 30.09.2016 за № 09-16- (а.с. 17-19).

Колегією суддів встановлено, що зазначені акти наданих послуг підписані уповноваженими особами обох сторін, підписи яких скріплені печатками юридичних осіб, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення «Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку», затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24 травня 1995 № 88, а тому є належними та допустимими доказами на підтвердження факту надання позивачем послуг відповідачеві на виконання умов договору.

При цьому, доводи апелянта про те, що предметом договору є надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами незалежно від мети його подальшого використання спростовуються укладеною сторонами додатковою угодою № 9 від 16.06.2016 до договору, а також тим, що вищевказані акти були підписані сторонами без зауважень та заперечень.

Водночас, помилкове посилання в оскаржуваному рішенні на додаткову угоду №9 від 16.05.2016 не спростовує встановлених судом першої інстанції обставин щодо укладення такої угоди 16.06.2016 та погодження останньою, що послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу надаються як для власних потреб, так і для виробництва теплової енергії для усіх категорій споживачів.

Враховуючи викладене, у відповідача перед позивачем виник обов'язок здійснити оплату наданих у вересні 2016 року послуг з транспортування природного газу для власних потреб на суму 8 595 931,27 грн та для виробництва теплової енергії на суму 26 695 532,53 грн (26 679 500,06 грн + 16 032,47 грн).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами договору сторони погодили, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць.

Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (п. 5.5 договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду відповідач здійснив оплату наданих у вересні 2016 року послуг у повному обсязі.

Разом з тим, відповідно до платіжних доручень відповідача (а.с.86-114, т. 1), довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» за період з 01.01.2016 по 01.11.2016 (а.с. 115-121, т.1), виписок банку з рахунку позивача (а.с. 141-213, т. 1), відповідач остаточно розрахувався за послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами для власних потреб у вересні 2016 року лише 16.11.2016, а за послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами для виробництва теплової енергії - 17.11.2016.

Таким чином, станом на 21.10.2016 у відповідача існувала заборгованість перед позивачем у розмірі 8 595 931,27 грн за послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами для власних потреб та у розмірі 19 378 587,05 грн за послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами для виробництва теплової енергії, надані у вересні 2016 року.

При цьому, доводи апелянта про те, що визначений позивачем та встановлений судом першої інстанції розмір початкового сальдо заборгованості станом на 21.10.2016 не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки відповідачем у період з 18.10.2016 до 21.10.2016 було сплачено 4 461 928,05 грн, у зв'язку з чим заборгованість за послуги з транспортування природного газу для виробництва теплової енергії має бути зменшена на вказану суму та становить, на думку відповідача, 14 916 659,00 грн, колегією суддів відхиляються, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5.5 договору у платіжних дорученнях замовник повинен обов'язково вказувати номер договору, дату його підписання та звітний місяць (місяць, рік), за який здійснюється оплата. У випадку, якщо в платіжних дорученнях замовника не зазначений номер договору, дата його підписання, звітний період (місяць, рік) за який здійснюється оплата, газотранспортне підприємство зараховує кошти, що надійшли від замовника, у перше чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, в порушення умов договору, у платіжних дорученнях не зазначено звітний місяць (місяць, рік), за який здійснюється оплата, а тому позивач правомірно зараховував отримані від відповідача кошти, у тому числі сплачені за період з 18.10.2016 по 21.10.2016 у сумі 4 461 928,05 грн в першу чергу як погашення заборгованості за надані послуги з транспортування газу, що виникла перша за часом у попередніх періодах.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати за надані позивачем послуги у вересні 2016 року, позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 32 357,28 грн.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Виходячи з вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, перевіривши здійснені позивачем розрахунки з урахуванням часткових оплат, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовної вимоги про стягнення 3% річних у сумі 32 357,28 грн, з яких 7 770,60 грн 3% річних, нарахованих за період з 21.10.2016 по 16.11.2016 на заборгованість за надані послуги з транспортування природного газу для власних потреб, та 24 586,68 грн 3% річних, нарахованих за період з 21.10.2016 по 17.11.2016 на заборгованість за надані послуги з транспортування природного газу для виробництва теплової енергії.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати за надані позивачем послуги у вересні 2016 року, позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 311 360,52 грн.

Відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, зокрема, стягнення пені та порядок її нарахування, передбачено ст. 549 Цивільного кодексу України, ст.ст. 230-232 Господарського кодексу України, а також Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України, це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.3 договору сторони погодили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

В силу наведених умов договору та вимог законодавства, враховуючи несвоєчасне здійснення відповідачем оплати за надані послуги, для останнього виникає обов'язок сплати пені, як штрафної санкції за порушення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки пені, з урахуванням часткових оплат, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовної вимоги про стягнення пені у сумі 311 360,52 грн, з яких 75 615,50 грн пені, нарахованої за період з 21.10.2016 по 16.11.2016 на заборгованість за надані послуги з транспортування природного газу для власних потреб, та 235 745,02 грн пені, нарахованої за період з 21.10.2016 по 17.11.2016 на заборгованість за надані послуги з транспортування природного газу для виробництва теплової енергії.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх міркувань та заперечень, не надано контррозрахунку заявлених до стягнення сум пені та 3% річних, а лише зазначено про неможливість, на думку відповідача, встановлення розміру вартості послуг з транспортування природного газу за кожний окремий період, розміру проведених відповідачем оплат і як наслідок неможливість встановлення і розміру боргу за кожний окремий період.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» у повному обсязі, а саме, стягнення з відповідача на користь позивача 32 357,28 грн 3% річних та 311 360,52 грн пені.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 у справі № 910/22596/16 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ПАТ «Київенерго» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 у справі № 910/22596/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2017 у справі № 910/22596/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/22596/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.02.2018.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук