РІШЕННЯ

30 січня 2018 року Справа № 910/19859/17

Провадження №18/913/947/17

За позовом Головного управління Національної поліції в Полтавській області, м. Полтава

до фізичної особи-підприємця Знайченка Андрія Ігоровича, АДРЕСА_1

про стягнення 20723,88 грн.

Суддя Корнієнко В.В.

Секретар судового засідання Сокрута Н.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_2 за дов. від 25.09.2017 № 4/115/26-2017;

від відповідача: не прибув.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 20723,88 грн. за прострочення постачання товару (у розмірі 1 % від вартості товару за кожний з прострочених 12 днів) за договором закупівлі вузькосмугового генератора за державні кошти від 17.05.2017 № 444.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 05.01.2018 визнав факт прострочення поставки товару на 12 днів, однак, погодився на сплату лише одноразової суми штрафу у розмірі 1% від суми несвоєчасного виконання зобов'язання - 1726,99 грн.

У відзиві відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, так як позивач не вказав, яких збитків він зазнав, а розмір штрафу може погіршити майновий стан відповідача.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно договору закупівлі вузькосмугового генератора за державні кошти від 17.05.2017 № 444 (із Специфікацією), укладеному між сторонами за позовом, відповідач (постачальник) зобов'язався поставити позивачу (замовнику) вузькосмуговий генератор «Піранья Х8-РRO-170 НЧ» (товар) протягом 14 календарних дів з дати підписання даного договору - до 31.05.2017 включно (пункти 1.1., 4.1. договору).

Позивач, в свою чергу, зобов'язався отримати товар та сплатити відповідачу його вартість в сумі 172699 грн. по факту поставки товару (пункти 1.1., 3.1. договору).

У порушення умов договору відповідач прострочив постачання товару на 12 днів (поставив товар 12.06.2017), що визнано обома сторонами у справі та підтверджується експрес-накладною ТОВ «Нова пошта» від 12.06.2017 № 0489, за якою фактично поставлявся товар.

Пунктом 7.2. договору встановлено, що у разі несвоєчасного надання товару, відповідач повинен сплатити позивачу штраф у розмірі 1 % від вартості несвоєчасно наданого товару за кожен день прострочення, включаючи день фактичного виконання зобов'язань за договором.

На підставі вказаних доводів позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафних санкцій в сумі 20723,88 грн. за прострочення постачання товару (у розмірі 1 % від вартості товару за кожний з прострочених 12 днів) за договором закупівлі вузькосмугового генератора за державні кошти від 17.05.2017 № 444.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 05.01.2018 визнав факт прострочення поставки товару на 12 днів, однак, погодився на сплату лише одноразової суми штрафу у розмірі 1% від суми несвоєчасного виконання зобов'язання - 1726,99 грн.

Відповідач вважає, що нарахування штрафу за кожен день несвоєчасного виконання зобов'язання є таким, що суперечить чинному законодавству.

У відзиві відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, так як позивач не вказав, яких збитків він зазнав, а розмір штрафу може погіршити майновий стан відповідача.

Відповідач у відзиві також просив суд покласти витрати на судовий збір на позивача, так як останній не вживав заходів досудового вирішення спору та врегулювання спору мирним шляхом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі за таких підстав:

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач свої зобов'язання щодо поставки товару виконав не належним чином, допустив прострочення поставки товару на 12 днів (поставив товар 12.06.2017), що визнано обома сторонами у справі та підтверджується експрес-накладною ТОВ «Нова пошта» від 12.06.2017 № 0489, за якою фактично поставлявся товар.

Вартість товару складає 172699 грн. (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 7.2. договору, у разі несвоєчасного надання товару, відповідач повинен сплатити позивачу штраф у розмірі 1 % від вартості несвоєчасно наданого товару за кожен день прострочення, включаючи день фактичного виконання зобов'язань за договором.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до п. 3.5. договору оплата товару здійснюється позивачем за рахунок бюджетних асигнувань, затверджених його кошторисом, у суворій відповідності з вимогами Бюджетного кодексу України.

Таким чином, вищенаведені положення абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України застосовуються до спірних відносин.

При цьому, положення абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України застосовуються саме до негрошових зобов'язань (якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу).

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 06.12.2010 у справі № 3-4гс10, від 20.12.2010 у справі № 3-41гс10, від 28.02.2011 у справі № 3-11гс11, від 14.02.2014 у справі № 3-1гс14.

Частиною 1 статті 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено:

« 1. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

2. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

3. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.».

Частиною 2 статті 551 ЦК України визначено:

« 2. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.».

Таким чином, штрафні санкції за прострочення поставки товару, вказані у пункті 7.2. договору, відповідають положенням діючого законодавства, за винятком того, що договором передбачено штраф, а абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України - пеня. Однак, вказана помилка у визначенні виду неустойки, на думку суду, не впливає на характер спірних відносин і не позбавляє позивача права на неустойку (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Відповідно, доводи відповідача, якими він заперечує проти позову (про те, що нарахування штрафу за кожен день несвоєчасного виконання зобов'язання є таким, що суперечить чинному законодавству) не приймаються судом до уваги у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03.12.2013 у справі № 3-35гс13.

Згідно обґрунтованому, перевіреному судом розрахунку позивача штрафні санкції за прострочення поставки товару на 12 днів складають 20723,88 грн. (172699 : 100 х 12) та підлягають стягненню з відповідача.

Клопотання відповідача (викладене ним у відзиві на позовну заяву від 05.01.2018) про зменшення розміру штрафних санкцій не підлягає задоволенню за таких підстав:

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій (частина 1 статті 233 ГК України). Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Враховуючи, що відповідач не навів причин неналежного виконання ним зобов'язання, не подав доказів скрутного фінансового становища, розмір штрафних санкцій не є надмірно великим, суд не вважає можливим застосування свого права на зменшення розміру стягуваних санкцій.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Доводи відповідача про необхідність покладання витрат на судовий збір на позивача, так як останній не вживав заходів досудового врегулювання спору мирним шляхом, не приймаються судом до уваги, так як вжиття заходів досудового врегулювання даного спору для позивача не є обов'язковими.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України витрати позивача на судовий збір в сумі 1600 грн. підлягають відшкодуванню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Знайченка Андрія Ігоровича, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Головного управління Національної поліції в Полтавській області, м. Полтава, вул. Пушкіна, 83, ідентифікаційний код 40108630, штрафні санкції в сумі 20723,88 грн., витрати на судовий збір в сумі 1600 грн.; наказ видати.

30 січня 2018 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 05 лютого 2018 р. і може бути оскаржене протягом 20 днів з цієї дати шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя В.В. Корнієнко