КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" січня 2018 р. Справа№ 910/18597/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зеленіна В.О.

Калатай Н.Ф.

при секретарі Позюбан А.С.

за участю представників

від позивача: Гуназа Ю.Є. довіреність № б/н від 31.10.17

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ

"КИЇВ РЕ"

на рішення Господарського суду м. Києва від 07.12.2017 р.

у справі № 910/18597/16 (суддя - Турчин С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМ'ЄРА-ЛІГА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ

"КИЇВ РЕ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3

про стягнення 62 094,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРЕМ'ЄР-ЛІГА" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КИЇВ РЕ" про стягнення 62094,67 грн., з яких 49500,00 грн. - страхове відшкодування, 9856,72 грн. - пеня, 1780,41 грн. - інфляційні втрати, 957,54 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскільки Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу Mersedes-Benz Sprinter державний номер НОМЕР_1 на час ДТП була застрахована в ТДВ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КИЇВ РЕ" (відповідач у справі) згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4019074, то відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 49500,00 грн. за вирахуванням франшизи та ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну. Також позивачем нараховані пеня у сумі 9856,72 грн., інфляційні втрати у сумі 1780,41 грн. та 3% річних у сумі 957,54 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.12.2017 р. у справі № 910/18597/16 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КИЇВ РЕ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМ'ЄР-ЛІГА" 46190,02 грн. - страхового відшкодування, 9197,62 грн. - пені, 895,96 грн. - 3% річних, 1661,36 грн. - інфляційних втрат та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1285,91 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КИЇВ РЕ" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2017 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КИЇВ РЕ" передано на розгляд колегії суддів у складі: ОСОБА_4 (головуючий суддя), Калатай Н.Ф., ОСОБА_5

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2017р. у справі № 910/18597/16 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КИЇВ РЕ" на рішення Господарського суду 07.12.2017 р. у справі № 910/18597/16, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 7 днів з дня отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

15.01.2017р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КИЇВ РЕ" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 07.12.2017 р. у справі № 910/18597/16 без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018р. у справі № 910/18597/16 призначено справу до розгляду на 31.01.2018р.

30.01.2017р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому посилається на те, що у зв'язку із постійним перебуванням адвоката - Беніцької В.І. в розташуванні медичного закладу Філії «Медичний центр «Кібер Клініка Спіженка» по догляду за своєю матір'ю.

Розглянувши вказане клопотання у судовому засіданні судова колегія дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явились.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.

Відповідно до частини першої ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (ч.3 ст. 202 ГПК України).

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача та третьої особи-1.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

04.10.2015 в с. Петропавлівська Борщагівка на території АЗС КЛО, яка знаходиться за адресою: с. Петропавлівська Борщагівка, вул. В. Кільцева, 2, водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_2 здійснив наїзд на газову колонку. В результаті ДТП автомобіль та газова колонка отримали механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.11.2015 у справі №369/12302/15-п встановлена вина ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 04.10.2015.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу Mersedes-Benz Sprinter державний номер НОМЕР_1 на час ДТП була застрахована в ТДВ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КИЇВ РЕ", згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4019074, термін дії з 21.05.2015 по 20.05.2016).

Як вбачається із матеріалів справи, автозаправна станція з обладнанням, розміщена за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 2, перебуває в тимчасовому строковому платному володінні та користуванні у позивача на підставі договору оренди № 32/АБ-14 від 20.06.2014 року, укладеного з ТОВ "Автобансервіс".

Згідно із п. 5.2.5. договору оренди, позивач зобов'язаний за свій рахунок здійснювати поточний ремонт об'єктів оренди.

У відповідності до п. 5.2.11. договору оренди у редакції додаткової угоди від 01.07.2014, позивач зобов'язаний здійснити ремонт будівель, приміщень, обладнання комплексу АЗК, необхідний у разі пошкоджень, заподіяних внаслідок виникнення страхових випадків/аварійних ситуацій з вини орендаря та/або третіх осіб (дорожньо-транспортної пригоди).

В п.п. 5.2.12, 5.2.13 договору оренди у редакції додаткової угоди від 01.07.2014 передбачено, що позивач має право отримувати грошові суми страхового відшкодування, на покриття збитків, заподіяних внаслідок настання страхових випадків та здійснення ремонту будівель, приміщень, обладнання комплексу АЗК та на власний розсуд розпоряджатись сумами страхового відшкодування, отриманими на покриття збитків, заподіяних внаслідок настання страхових випадків.

У відповідності до умов договору оренди, позивач здійснив ремонт пошкодженого обладнання внаслідок ДТП.

Відповідно до рахунків на оплату №1814 від 05.10.2015 на суму 31530,00 грн., виставленого ТОВ "ЛПГ ТЕХНО" та №653 від 07.10.2015 на суму 20995,00 грн. виставленого ТОВ "БІЛЛ АПС", вартість ремонту 52 525,00 грн.

Згідно із банківськими виписками з рахунку позивача та платіжними дорученнями №2744 від 09.10.2015, №2830 від 12.10.2015, №2941 від 13.10.2015, №2746 від 09.10.2015, №2834 від 12.10.2015 позивач здійснив оплату вартості ремонтних робіт та обладнання.

Як вбачається із матеріалів справи, повідомленням вих. № 05-10-15/1 від 05.10.2015 позивач повідомив відповідача про дорожньо-транспортну пригоду.

20.10.2015 позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування №19-10-15/1 від 19.10.2015.

Листом вих. № 1700 від 09.12.2015 відповідач звернувся до позивача з приводу отримання додаткових документів та відомостей щодо дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач листом № 28-12-15/1 від 28.12.2015 надав відповідачу пояснення щодо витребуваних у листі вих. № 1700 від 09.12.2015 відомостей.

Листом № 36 від 15.01.2016 відповідач повідомив позивача про відмову у здійсненні страхового відшкодування на підставі п. 37.1.3 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки відсутні документи, що підтверджують цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу Mersedes-Benz Sprinter державний номер НОМЕР_1 у вчиненні ДТП, яке мало місце 04.10.2015.

15.03.2016 позивач повторно подав відповідачу заяву про страхове відшкодування №14-03-16/2 від 14.03.2016.

Листом №670 від 14.04.2016 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що позивачем не було виконано, визначених п. 33.3. ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зобов'язань щодо зберігання пошкодженого майна у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт).

Також відповідачем було зазначено, що позивачем до заяви про виплату страхового відшкодування було надано постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.11.2015 у справі №369/12302/15-п, яка прийнята на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 10.11.2015, що значно пізніше, ніж дата дорожньо-транспортної пригоди.

Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4019074 встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50000,00 грн. та франшизу у розмірі 500,00 грн.

З огляду на наведене, оскільки витрати на проведення ремонту пошкодженого обладнання внаслідок ДТП становлять 52 525,00 грн., позивачем визначено належну суму страхового відшкодування до сплати відповідачем як різницю між лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну та розміром франшизи, що становить 49500,00 грн. (50 000,00 - 500,00).

Також позивачем на підставі п. п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснено нарахування пені за період з 23.01.2016 по 23.07.2016 у сумі 9856,72 грн. та на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних у сумі 957,54 грн. та інфляційних втрат у сумі 1780,41 грн. за період з 23.01.2016 по 14.09.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно пункту 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом Mersedes-Benz Sprinter державний номер НОМЕР_1 на момент скоєння ДТП - 04.10.2015 була застрахована у відповідача, згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4019074, термін дії з 21.05.2015 по 20.05.2016.

Як підтверджено матеріалами справи, позивач згідно із повідомленням вих. № 05-10-15/1 від 05.10.2015 повідомив відповідача про дорожньо-транспортну пригоду.

Згодом, позивач повторно подав відповідачу заяву про страхове відшкодування №14-03-16/2 від 14.03.2016.

Згідно з листом вих. №670 від 14.04.2016 відповідачем було відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку із невиконанням позивачем п. 33.3. ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У відповідності до п. 33.3. ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Згідно п. 37.1.3. ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що внаслідок проведеного 06.10.2015 огляду АЗС аварійним комісаром ОСОБА_7 було встановлено, що на пошкодженому внаслідок ДПТ обладнанні позивача проводився частковий ремонт, у зв'язку із чим встановити дійсний розмір матеріальної шкоди не вбачається за можливе.

Згідно із листом ТОВ "Юніверсал Асістанс" ОСОБА_7 є штатним працівником ТОВ "Юніверсал Асістанс Україна", з яким ТОВ "Юніверсал Асістанс" співпрацює на основі договору про надання консультаційних послуг №4 від 01.06.2011. В свою чергу, між ТОВ "Юніверсал Асістанс" та відповідачем існують договірні відносини на підставі договору доручення №57/СА/10/13 від 25.10.2016.

За результатами проведеного огляду пошкодженого майна, аварійним комісаром ОСОБА_7 складено акт огляду від 06.10.2015.

Згідно із акту огляду, останній складено в присутності представника позивача ОСОБА_8.

Як вбачається зі змісту акту огляду від 06.10.2015, даний акт не містить жодних відомостей щодо неможливості відповідача встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, а також розмір заподіяної шкоди.

У вказаному вище листі ТОВ "Юніверсал Асістанс" зазначено, що під час проведення огляду АЗС встановлено, що проводився частковий ремонт, а саме: встановлені заглушки, встановлені нові манометри, встановлений інший двигун, замінений шкіф помпи, здійснено ремонт газопроводу. Однак, акт огляду не містить відомостей щодо встановлення іншого двигуна, заглушки, нових манометрів та заміни шкіфу помпи.

В пункті 6 розділу 6 акту огляду містяться відомості щодо труби газової та зазначено, що остання містить сліди ремонту. При цьому, жодних обставин, які б вказували на те, що наявність такого ремонту перешкоджає страховику встановити розмір заподіяної шкоди в акті огляду не зазначено.

Таким чином, суд дійшов висновку, що лист ТОВ "Юніверсал Асістанс" та акт огляду від 06.10.2015 не підтверджують відсутність можливості у відповідача встановити дійсний розмір заподіяної шкоди.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

З метою встановлення дійсного розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу пошкодженням майна - автозаправної колонки на автомобільній заправній станції, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 2 судом першої інстанції було призначено експертизу.

Висновком експертизи №1816/17-4 від 25.10.2017 встановлено, що сума матеріальної шкоди з урахуванням зносу майна (обладнання та устаткування), яка завдана Товариству з обмеженою відповідальністю "ПРЕМ'ЄР-ЛІГА" у зв'язку із пошкодженням майна - автозаправної колонки на автомобільній заправній станції, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась 04.10.2015 за участю транспортного засобу Mersedes-Benz Sprinter державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 становить 46690,02 грн.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується.

Полісом № АЕ/4019074 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 грн., франшиза за даним полісом 500,00 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що до відшкодування позивачу за вируванням франшизи підлягає сума у розмірі 46190,02 грн.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ст.992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до ст. 36.5. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції пені за період визначений позивачем з 23.01.2016 по 23.07.2016 з урахуванням суми заборгованості, таким чином до стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня у розмірі 9197,62 грн.

Відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, колегія суддів погоджується з розрахунком місцевого суду 3% річних та інфляційних втрат за період визначений позивачем з 23.01.2016 по 14.09.2016 з урахуванням суми заборгованості, таким чином до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних у сумі 895,96 грн. та інфляційні втрати у сумі 1661,36 грн.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2017р. у справі № 910/18597/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КИЇВ РЕ" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2017р. у справі № 910/18597/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/18597/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді В.О. Зеленін

Н.Ф. Калатай