ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2018 р. Справа № 914/2390/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т.Б.

судді Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі Борщ І.О.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2 (представник за довіреності), участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, присутня у господарському суді м.Києва

від відповідача - ОСОБА_3 (представник за довіреності)

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства Зелений гай від 20.12.2017 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2017, суддя Р.В, Крупник, повний текст складено 14.12.17 року

у справі № 914/2390/17

За позовом:Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія Інго-Україна, м. Київ
до відповідача:Приватного підприємства Зелений гай, Львівська обл., Миколаївський р-н, с. Розвадів
про:стягнення 23 057,80 грн. страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ:

У позовній заяві ПАТ Акціонерна страхова компанія Інго-Україна, м. Київ, стверджує, що у звязку з виплатою власнику застрахованого автомобіля страхового відшкодування, до нього в порядку ст.ст. 993, 1172, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України Про страхування перейшло право вимоги до відповідача, як особи, відповідальної за спричинені збитки.

Рішенням господарського суду Львівської області від 11.12.2017 року у справі № 914/2390/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з Приватного підприємства Зелений гай на користь Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія Інго-Україна 23 057,80 грн. страхового відшкодування та 1600,00 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що виплативши власнику пошкодженого у ДТП автомобіля страхове відшкодування, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як відповідальної за збитки особи сплатити таке відшкодування в розмірі 23057,80 грн. Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

В апеляційній скарзі відповідач просить дане рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити, мотивуючи це тим, що суд першої інстанції не надав оцінки всім наявним у матеріалах справи доказам, а зокрема, у справі судом першої інстанції не встановлено, що між сторонами було укладено саме договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Скаржник вважає, що право на вимогу , а отже і право на позов, виникає на підставі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідно до закону.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що станом на момент ДТП гр.. ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді водія, а згідно ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їх працівником під час виконання ним своїх трудових обовязків.

Слід зазначити, що 15.12.2017 набрали чинності зміни до Господарського процесуального кодексу України в редакції ЗУ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що 22.12.2014р. між позивачем (страховиком) та ПАТ Фармак (страхувальником) укладено договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності водія та пасажирів від нещасних випадків №250503400.14, відповідно до якого було застраховано майнові інтереси страхувальника, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортного засобу Nissan Almera, державний номер НОМЕР_1, 2012 року випуску, згідно Списку прийнятих на страхування транспортних засобів під №180.

З наявної в матеріалах Довідки про ДТП №83077914 судом встановлено, що 25.12.2015р. на вул. Кукурудзяна-Хмельницького у м. Львові трапилася ДТП за участі застрахованого позивачем автомобіля під керуванням ОСОБА_5 (належного ПАТ Фармак) та автомобіля Renault Magnum, державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 (належного ПП Зелений гай).

Згідно постанови Стрийського міськрайонного суду м. Львова від 16.02.2016р. у справі №456/222/16-п, гр. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні ДТП 25.12.2015р. та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Постанова набрала законної сили 29.02.2016р.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на момент ДПТ, гр. ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з відповідачем ПП Зелений гай на посаді водія.

На підставі повідомлення про випадок, заяв на виплату страхового відшкодування, Акту огляду транспортного засобу, виставлених рахунків, ремонтної калькуляції, позивачем як страховиком за договором №250503400.14 від 22.12.2014р. складено 05.01.2016р. страхові акти №136139, №136141, відповідно до яких ДТП, яка трапилася 25.12.2015р. визнано страховим випадком та прийнято рішення виплатити страхувальнику ПАТ Фармак страхове відшкодування на загальну суму 23057,80 грн.

Факт перерахування позивачем 23057,80 грн. на рахунок СТО, які здійснювали ремонт пошкодженого у ДТП автомобіля підтверджується платіжними дорученнями №172 від 11.01.2016р., №173 від 11.01.2016р.

Предметом позову є вимога про стягнення з відповідача 14 253,12 грн. страхового відшкодування за завдані збитки. Нормативна підстава позову ст.ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування»,

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Приписами ст. 27 Закону України Про страхування, 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, виплативши власнику пошкодженого у ДТП автомобіля страхове відшкодування, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як відповідальної за збитки особи сплатити таке відшкодування в розмірі 23057,80 грн.

Як вказав Верховний Суд України в постанові від 04.11.2014р. у справі №3-165гс14, згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого. Особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Як зазначив Верховний суд України в постанові від 20.01.2016р. у справі №6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи відповідача про безпідставність позовних вимог, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована.

Також відхиляються посилання відповідача про те, що позивачем не доведено, що предметом договору страхування являвся пошкоджений у ДТП автомобіль Nissan Almera, державний номер НОМЕР_1. Вказаний автомобіль був застрахований позивачем згідно договору №250503400.14 від 22.12.2014р., що підтверджується наявним в матеріалах справи Списком прийнятих на страхування транспортних засобів (який є додатком до договору, передбачений пунктом 1 такого), де автомобіль Nissan Almera, державний номер НОМЕР_1 вказаний під №180. Складення та підписання Списку 22.12.2014р. до початку дії договору (на що також звертає увагу відповідач) до уваги не береться, оскільки як вбачається з матеріалів справи, сам Договір страхування теж було укладено 22.12.2014р. Більше того, у Списку чітко визначено період страхування: 26.12.2014р.-25.12.2015р.

Апеляційний суд зазначає, що у Довідці № 83077914, складеної 25.12.2015 року про дорожньо-транспортну пригоду відсутні відомості про страховика автомобіля Renault Magnum, державний номер НОМЕР_2, належного ПП «Зелений Гай». Відповідач не подав доказів страхування його відповідальності перед третіми особами станом на момент вчинення ДТП, у матеріалах справи такі відсутні.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що у даному спорі первинними є деліктні правовідносини між відповідачем і ПАТ «Фармак», які виникли з факту завдання шкоди автомобілем відповідача ПАТ «Фармак», проте майнова відповідальність ПАТ «Фармак» застрахована за договором добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків, предметом такого договору страхування є майнові інтереси страхувальника ПАТ «Фармак» (Автокаско). А відтак, виплативши страхове відшкодування ПАТ «Фармак», позивач набув право вимоги страхувальника до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Львівської області від 11.12.2017 року у справі № 914/2390/17 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Згідно ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства Зелений гай від 20.12.2017 року залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 11.12.2017 року у справі № 914/2390/17 - залишити без змін,

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлений 12.02.2018 р.

Головуючий суддя Бонк Т.Б.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_1