ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2018 Справа №917/2115/17

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

при секретарі Михатило А.В.,

за участю представників:

від позивача: Пістряк М.С.,

від відповідача: Будкін С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою Фермерського господарства "Першоцвіт - 2010"

вул. Набережна, буд. 120, м. Глобине, Полтавська область, 39000

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області

вул. Уютна, буд. 23, м. Полтава, Полтавська область, 36039

про визнання права володіння та користування земельною ділянкою площею 49, 6006 га (кадастровий №:00:001:1519), -

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Першоцвіт-2010" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання права володіння та користування земельною ділянкою, посилаючись на те, що відповідач не визнає право володіння та користування ФГ "Першоцвіт-2010" зазначеною земельною ділянкою, яка надана ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства.

Ухвалою суду від 19.12.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

15.01.2018 позивачем надано суду для приєднання до матеріалів справи копію листа Глобинської райдержадміністрації від 27.12.2017 №3178/01-53 та клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою (вх. 409).

В судовому засіданні 16.01.2018 представник позивача виклав зміст та підстави позовних вимог; представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. В судовому засіданні оголошено перерву до 31.01.2018.

Відповідачем 31.01.2018 подано відзив на позовну заяв, в якому відповідач зазначає, що у відповідності до Закону України від 18.02.2016 року №1012-//111 "Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів" право оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства набувається на конкурсних засадах(земельних торгах), а тому заміна сторони в договорі може бути здійснена шляхом проведення аукціону і лише після припинення права користування гр.ОСОБА_3земельною ділянкою (вх. №1018).

В судовому засіданні 31.01.2018 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 1 статті 240 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що розпорядженням Голови Глобинської РДА від 22.04.2010 №237 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель державної власності для передачу у користування на умовах оренди для ведення фермерського господарства. Розпорядженням Голови Глобинської РДА від 30.09.2010 №554 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянину ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства та надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою. Розпорядженням Голови Глобинської РДА від 02.11.2010 №633 затверджено технічну документацію із землеустрою та надано громадянину ОСОБА_3 в оренду терміном на 49 років земельні ділянки, в т.ч. земельну ділянку площею 49, 6006 га.

23.12.2014 між ОСОБА_3 та Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області було укладено договір оренди землі строком на 49 років, відповідно до якого орендодавець надав орендарю в строкове платне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства. Право оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.02.2015.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що Фермерське господарство "Першоцвіт-2010", яке зареєстроване державним реєстратором Глобинської РДА 05.05.2010 за №0000796, було створене ОСОБА_3 на виконання вимог ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фермерське господарство», відповідно до якої фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Земельна ділянка фактично використовуються фермерським господарством, яке несе всі витрати, сплачує усі обов'язкові платежі, пов'язані з користуванням землею, у тому числі орендну плату за неї, однак стороною за договором оренди залишається фізична особа ОСОБА_3

Цільовим призначення земельної ділянки площею 49,6006 га, кадастровий номер НОМЕР_1 відповідно до документації з землеустрою встановлено: для ведення фермером господарства.

Позивач використовує земельну ділянку, що була надана ОСОБА_3 згідно договіру оренди землі, заборгованість з орендної плати за цим договором відсутня.

Позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з клопотанням про внесення зміни в договір оренди землі від 23.12.2014 в частині зміни орендаря земельної ділянки, а саме - Фермерське господарство "Першоцвіт-2010", в особі голови ОСОБА_3. У задоволенні клопотання листом від 09.11.2017 №27-16-0.332-8744/2-17 було відмовлено, що і стало приводом для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач в свою чергу стверджує, що право володіння і користування земельною ділянкою площею 49,6006 га, кадастровий номер НОМЕР_1 належить громадянину ОСОБА_3 на підставі договору оренди.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» визначає, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства.

Ч. 3 ст. 7 Закону України «Про фермерське господарство» (редакції чинної на момент укладення Договору оренди) передбачає, що земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

В статті 8 ЗУ «Про фермерське господарство» (в редакції чинної на момент укладення договору оренди) зазначено, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про землеустрій" від 22.05.2003 №858-IV цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Фермерське господарство "Першоцвіт-2010" створене ОСОБА_3 на виконання вимог ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про фермерське господарство».

Земельна ділянка фактично використовуються фермерським господарством, яке несе всі витрати, сплачує усі обов'язкові платежі, пов'язані з користуванням землею, у тому числі орендну плату за неї.

Цільовим призначенням земельної ділянки площею 49,6006 га, кадастровий номер НОМЕР_1 відповідно до документації з землеустрою встановлено: для ведення фермером господарства.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що земельна ділянка надавалась громадянину ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства із створенням юридичної особи - Фермерського господарства "Першоцвіт-2010".

Судом враховано, що згідно статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Таким чином, позовні вимоги про визнання за фермерським господарством "Першоцвіт-2010" права володіння та користування земельною ділянкою площею 49,6006 га, кадастровий номер НОМЕР_1 є обґрунтованими та підтверджені наявними в матеріалах справи доказами.

Заперечення відповідача не приймаються судом до уваги, оскільки системний аналіз норм Закону України "Про фермерське господарство" дає підстави для висновку про те, що земельна ділянка надається громадянину для ведення фермерського господарства і надання земельної ділянки є умовою для створення і діяльності фермерського господарства, яке має право використовувати надану громадянину земельну ділянку для реалізації мети створення фермерського господарства. Посилання відповідача на необхідність припинення права користування земельною ділянкою громадянина-засновника фермерського господарства та надання фермерському господарству права користування земельною ділянкою, отриманого громадянином згідно чинного законодавства, на загальних підставах, фактично робить неможливим реалізацію фермерським господарством права користування земельною ділянкою, отриманою до внесення змін до Земельного кодексу України у відповідності до чинного на момент надання земельної ділянки законодавства.

Згідно статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання прав.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 73 ГПК України).

Статтями 76 і 77 ГПК України встановлено вимоги щодо належності та допустимості доказів. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги є нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати за Фермерським господарством "Першоцвіт - 2010" (вул. Набережна, буд. 120, м. Глобине, Полтавська область, 39000, ) право користування та володіння на умовах оренди земельною ділянкою загальною площею 49,6006 га, кадастровий №:00:001:1519, що розташована на території Глобинської міської ради Полтавської області, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства по договору оренди землі від 23.12.2014, що зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.02.2015.

3. Стягнути Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, буд. 23, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ) на користь Фермерського господарства "Першоцвіт - 2010" (вул. Набережна, буд. 120, м. Глобине, Полтавська область, 39000, ) 1600,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.02.2018.

Суддя Кульбако М.М.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.