УХВАЛА

м. Київ

01.02.2018Справа № 910/25360/15

Суддя Господарського суду міста Києва Привалов А.І., розглянувши при секретарі судового засідання Роздобудько В.В. у відкритому судовому засіданні

скаргу комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бакірової С.Н.

у справі № 910/25360/15

за позовом публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк";

до комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів

Шевченківського району";

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

позивача - товариства з обмеженою відповідальністю "Скарабей"

про стягнення 20 000,00 грн.

За участю представників сторін:

від стягувача: Максименко В.О., довіреність № 198 від 17.03.2017р.;

від боржника (скаржника): Барій Н.В., довіреність № 14/11/17 від 14.11.2017р.;

від ВДВС: не з'явився;

від третьої особи: не викликався.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось публічне акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк" (надалі - позивач) з позовом до комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (надалі - відповідач) про стягнення 20 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2015р. (повний текст підписаний 07.12.2015р.) у справі №910/25360/15 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" 20 000,00 грн. - помилково перерахованих коштів.

18.12.2015р. на виконання вказаного рішення суду видано відповідний наказ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2016р. було задоволено скаргу публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Визнано недійсною постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.06.2016р., винесену державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 30.06.2016р. в рамках виконавчого провадження 49797440 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/25360/15, виданого 18.12.2015р. про стягнення з комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь банк" 20 000,00 грн. помилково перерахованих коштів. Зобов'язано державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві провести всі необхідні дії з метою повного виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/25360/15, виданого 18.12.2015р. про стягнення з комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь банк" 20 000,00 грн. помилково перерахованих коштів.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 23.10.2017р. та від 04.12.2017р. скарга представника комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві поверталась без розгляду, у зв'язку з порушенням норм процесуального законодавства, пов'язаних з оформленням скарги на дії державного виконавця органу державної виконавчої служби.

15.12.2017р. набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017, яким Господарський процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

24.01.2018р. на адресу Господарського суду міста Києва надійшла скарга представника комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на неправомірні дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бакірової С.Н. в частині накладення арешту на грошові кошти комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району".

При цьому, у поданій скарзі заявник просив суду: 1) поновити пропущений процесуальний строк на звернення до господарського суду з даною скаргою; 2) визнати неправомірними дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бакірової С.Н. в частині накладення арешту на грошові кошти комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"; 3) зобов'язати державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом скасування постанови про арешт коштів боржника від 12.03.2016 року по виконавчому провадженю № 49797440 в частині накладення арешту на грошові кошти комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", що знаходяться на розрахункових рахунках № 3347, №3347 в АТ «Прокредит Банк» (МФО 339050, ), які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району".

Статтею 339 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до статті 341 Господарського процесуального кодексу України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Розглянувши вказані скаржником причини пропуску строку на звернення до суду з даною скаргою, суд визнав їх поважними та поновив комунальному підприємству "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" строк на подання скарги на дії державного виконавця.

Згідно з частиною 1 статті 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2018р. скаргу комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на неправомірні дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бакірової С.Н. призначено до розгляду в судовому засіданні на 01.02.2018р.

31.01.2018р. через загальний відділ господарського суду від представника стягувача надійшли пояснення на скаргу, в яких останній заперечує проти задоволення скарги; від Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві - копії матеріалів виконавчого провадження № 49797440.

Присутній у судовому засіданні 01.02.2018р. представник скаржника повністю підтримав вимоги, викладені у скарзі.

Представник стягувача заперечив проти задоволення скарги, посилаючись на те, що скаржником належними доказами не доведено, що рахунки, з яких боржник просить частково зняти арешт, є рахунками зі спеціальним режимом і використовувались виключно для виплати заробітної плати свої працівникам.

Державний виконавець у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, скаргу та подані сторонами докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги з наступних підстав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2015р. (повний текст підписаний 07.12.2015р.) у справі №910/25360/15 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" 20 000,00 грн. - помилково перерахованих коштів.

18.12.2015р. на виконання вказаного рішення суду видано відповідний наказ.

12.01.2016р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 49797440, на підставі заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження.

Постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем було надано боржнику термін на самостійне виконання постанови.

В подальшому, 12.03.2016р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про арешт коштів боржника, якою було на підставі виконавчого документа накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках, зазначених у даній постанові.

При винесенні постанови про арешт коштів боржника, державний виконавець діяв на підставі ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження".

Зазначена постанова була скерована за належністю до банківських установ для виконання.

Матеріали виконавчого провадження містять відповіді банківських установ щодо неможливості виконання зазначеної постанови, у зв'язку з відсутністю коштів на вказаних рахунках боржника.

30.06.2016р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2016р. було задоволено скаргу публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Визнано недійсною постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.06.2016р., винесену державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 30.06.2016р. в рамках виконавчого провадження 49797440 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/25360/15, виданого 18.12.2015р. про стягнення з комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь банк" 20 000,00 грн. помилково перерахованих коштів. Зобов'язано державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві провести всі необхідні дії з метою повного виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/25360/15, виданого 18.12.2015р. про стягнення з комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь банк" 20 000,00 грн. помилково перерахованих коштів.

29.03.2017р. державним виконавцем виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Савченком А.І. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №49797440.

Як вбачається з наданих суду копій матеріалів виконавчого провадження, на день розгляду скарги кошти боржником не сплачені та державним виконавцем продовжують вживатись дії з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/25360/15, виданого 18.12.2015р., щодо стягнення з комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь банк" 20 000,00 грн. помилково перерахованих коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

05.10.2016р. набрав законної сили Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ, відповідно до п. п. 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень якого рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, до вказаних правовідносин застосовуються також норми Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19 1 та 26 1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15 1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно зі ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи. Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов'язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Боржник звернувся до Господарського суду міста Києва зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бакірової С.Н. в частині накладення арешту на грошові кошти комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району".

В обґрунтування поданої скарги боржника посилається на те, що поточні рахунки №3347, №3347 в АТ «Прокредит Банк» МФО 339050, зазначені в постанові про арешт коштів, скаржник використовує, в тому числі для здійснення виплати заробітної плати своїм працівникам, виплати єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України та податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів і податків, на підтвердження чого надав виписку з поточного рахунку №3347 від 19.03.2015р. та виписку з поточного рахунку №3347 від 05.03.2015р.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Суд зазначає, що правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.

Згідно з частиною 1 статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" страхувальник-роботодавець відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України. Страхувальник-роботодавець, який є бюджетною установою, відкриває окремий рахунок для зарахування страхових коштів в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Кошти Фонду, що надходять на зазначений рахунок, обліковуються на окремому субрахунку. Страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку або на окремий рахунок в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - окремий рахунок), можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Згідно з роз'яснень Національного банку України у листі № 25-111/2972-22535 від 14.12.2010 "Щодо відкриття страхувальникам - роботодавцям окремих поточних рахунків" у відповідності до Закону банк відкриває страхувальнику - роботодавцю окремий рахунок за балансовим рахунком 2604 "Цільові кошти на вимогу суб'єктів господарювання" (План рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджений постановою НБУ № 280 від 17.06.2004).

Таким чином, законодавством передбачено заборону спрямування грошових коштів, що надійшли та зараховані (страхові кошти) на окремий рахунок, відкритий роботодавцем-страхувальником та спеціально призначений для зарахування страхових коштів, на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата.

Відповідно до ст. 10 Конвенції заробітна плата може стати об'єктом арешту або передачі лише у такій формі й у таких межах, які визначено національним законодавством. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною 2 статті 55, пункту 9 розділу VI Бюджетного кодексу України захищеними видатками Державного бюджету України визначаються видатки загального фонду в т.ч. на: оплату праці працівників бюджетних установ; нарахування на заробітну плату.

У відповідності до ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Згідно зі ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі ст. 24 Закону України "Про оплату праці" своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Згідно з п. 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 42 від 12.11.2003, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки; поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України; до поточних рахунків також належать, зокрема, рахунки за спеціальними режимами їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку скаржник (боржник) повинен довести суду належними та допустимими доказами, що рахунки №3347, №3347 в АТ «Прокредит Банк» МФО 339050 мають спеціальний режим використання, а саме призначені виключно для нарахування та виплати заробітної плати.

У випадку встановлення судом факту, що рахунки №3347, №3347 мають виключно спеціальний режим використання, наявні підстави для визнання недійсною постанови про арешт коштів боржника ВП №49797440 від 12.03.2016р., якою накладено арешт на кошти, що містяться на вказаних рахунках.

При цьому, у постанові від 05.07.2016 у справі № 910/4811/15-г Вищий господарський суд України вказав на необхідність дослідження судами, чи виключно оспорювані рахунки використовуються для цілей, що є підставами для визнання недійсною постанови про накладення арешт на кошти на таких рахунках (тобто, в даному випадку, використовуються скаржником виключно для виплати заробітної плати, соціальних внесків) чи на таких рахунках обліковуються/обліковувались кошти й іншого призначення, на які відповідно до чинного законодавства можливе накладення арешту та звернення стягнення.

Так, скаржником долучено до матеріалів скарги копії банківських виписок з поточного рахунку №3347 від 19.03.2015р. з поточного рахунку №3347 від 05.03.2015р., з яких вбачається, що вказаний рахунок використовується скаржником для виплати соціальних внесків, заробітної плати працівникам, сплати військового збору, податку на доходи фізичних осіб, виплат при звільненні.

Водночас, у наданих скаржником банківських виписках з рахунків №3347 та №3347 міститься інформація про те, що вказані рахунки використовувались і для здійснення платежів (виплат) іншого призначення.

Крім того, скаржником до матеріалів справи надано довідку АТ «Прокредит Банк» №17-2/14/251 від 27.05.2014р., з якої вбачається, що комунальному підприємству "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" було відкрито два поточні рахунки №3347 та №3347 і рахунок зі спеціальним режимом використання № 3347, який, зокрема, і повинен був використовуватись скаржником для виплати соціальних внесків, заробітної плати працівникам, сплати військового збору, податку на доходи фізичних осіб, виплат при звільненні.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рахунки божника №3347 та №3347 є поточними рахунками та не використовувались скаржником виключно для здійснення виплати заробітної плати та пов'язаних з нею платежів, соціальних внесків, тобто, грошові кошти, що обліковуються на вказаному рахунку, мають й інше призначення, та на них відповідно до чинного законодавства можливе накладення арешту та звернення стягнення.

За таких обставин, враховуючи, що скаржником (боржником) не доведено суду належними та допустимими доказами, що рахунки №3347 та №3347 є рахунками зі спеціальним призначенням та на грошові кошти, що обліковуються на них, заборонено накладення арешту (а саме, не доведено, що вказані рахунки використовуються виключно для здійснення виплати заробітної плати та пов'язаних з нею платежів (податок на дохід, військовий збір, тощо), соціальних внесків), суд дійшов висновку в необґрунтованості вимог скаржника щодо скасування постанови про арешт коштів боржника від 12.03.2016 року по виконавчому провадженю № 49797440 в частині накладення арешту на грошові кошти комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", що знаходяться на розрахункових рахунках № 3347, №3347 в АТ «Прокредит Банк» (МФО 339050, ), так як на вказаному рахунку обліковуються й кошти, на які відповідно до чинного законодавства можливе накладення арешту та звернення стягнення.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції від 05.10.2016) визначено підстави для зняття виконавцем арешту з коштів (в тому числі, частини), зокрема, такою підставою є отримання виконавцем документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Тобто, у випадку нарахування працівникам боржника заробітної плати, останній має право звернутись до виконавця із заявою про зняття арешту з тієї суми грошових коштів, яка необхідна для виплати заробітної плати (в тому числі, сплати пов'язаних платежів: податку на доходи із заробітної плати; комісії банку за проведення вказаної операції) із відповідним документальним підтвердженням (бухгалтерською довідкою тощо) такої суми коштів, в свою чергу виконавець зобов'язаний зняти арешти з такої суми коштів. У випадку відмови виконавця від вчинення таких дій - боржник має право оскаржити бездіяльність виконавця до суду.

Таким чином, саме такий алгоритм дій зможе забезпечити баланс інтересів стягувача (його права на належне забезпечення та гарантії виконання судового рішення) та боржника (на виплату працівникам заробітної плати, інших соціальних виплат) у даному випадку.

Приймаючи до уваги встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на неправомірні дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бакірової С.Н.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 240, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні скарги комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на неправомірні дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бакірової С.Н. повністю.

2. Згідно ч. 1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано: 06.02.2018р.

Суддя А.І. Привалов