РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.02.2018Справа № 905/2747/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго»

до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення

про стягнення 5 402,70 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Єпішев О.В. (довіреність № 459 від 25.01.2018)

від відповідача Баган Т.Г. (довіреність № 13/9 від 03.01.2018)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2017 року публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» (далі - ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (далі - Концерн РРТ, відповідач) про стягнення 5 402,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань з оплати спожитої електричної енергії, поставленої позивачем на підставі договору про постачання електричної енергії № 1030 від 09.11.2009.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 4 224,36 грн. та 3% річних в розмірі 1178,34 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.12.2017 порушено провадження у справі № 905/2747/17 та призначено її до розгляду у судовому засіданні 09.01.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.01.2018 справу № 905/2747/17 призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 06.02.2018.

10.01.2018 відділом автоматизованого діловодства суду був зареєстрований поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги визнав частково, а саме: пеню в розмірі 3 867,02 грн., 3% річних в розмірі 1 178,34 грн. Щодо іншої частини позовних вимог заявив клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності та просив суд відмовити у стягненні частини пені в розмірі 357,34 грн.

У судовому засіданні 06.02.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та правомірними, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача просив суд задовольнити заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, судом після виходу з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

09.11.2009 між відкритим акціонерним товариством «Донецькобленерго», правонаступником якого є ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» (постачальник), та Концерном РРТ (споживач) був укладений договір про постачання електричної енергії № 1030 (далі - договір), згідно з умовами якого постачальник зобов'язувався продавати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з загальною (за всіма об'єктами) приєднаною потужністю 469,0 кВт, а споживач зобов'язувався оплачувати постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 10 додатку № 5 до договору остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, а також за інші платежі, передбачені цим договором та ПКЕЕ, здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка грошовими коштами на рахунки постачальника електричної енергії, які вказані в розділі 10 договору, у терміни, що не перевищують 5 операційних днів від дня отримання рахунку.

При направленні рахунку нарочним споживач або уповноважений представник споживача зобов'язаний прийняти рахунок під підпис на супровідному листі постачальника або другому екземплярі рахунку.

Як свідчать матеріали справи, позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем та поставив останньому електричну енергію протягом спірного періоду, що підтверджується актами прийому-передачі товарної продукції від 26.12.2014, 26.01.2015, 26.02.2015, 26.03.2015, 27.04.2015, 27.05.2015, 26.06.2015, 27.07.2015, 26.08.2015, 28.09.2015, 26.10.2015, 26.11.2015, 28.02.2017, 27.07.2017, 28.08.2017, 27.09.2017, 28.02.2017.

Судом також встановлено, що відповідач отримав рахунки за електроенергію № 30/1030 за грудень 2014 року, № 30/1030 за січень 2015 року, № 30/1030 за лютий 2015 року, № 30/1030 за березень 2015 року, № 30/1030 за квітень 2015 року, № 30/1030 за травень 2015 року, № 30/1030 за червень 2015 року, № 30/1030 за липень 2015 року, № 30/1030 за серпень 2015 року, № 30/1030 за вересень 2015 року, № 30/1030 за жовтень 2015 року, № 30/1030 за листопад 2015 року, № 30/1030 за лютий 2017 року, № 30/1030 за липень 2017 року, № 30/1030 за серпень 2017 року, № 30/1030 за вересень 2017 року, про що свідчать відповідні відмітки його представника з зазначенням дати отримання, проставлені на вказаних рахунках, проте оплатив їх з порушенням встановленого умовами договору строку, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками по рахунку позивача.

Таким чином, спір між сторонами виник внаслідок неналежного виконання відповідачем свого обов'язку своєчасно оплати електричну енергію, спожиту протягом грудня 2014 року, січня - листопада 2015 року, лютого 2017 року, а також липня - вересня 2017 року, у зв'язку з чим позивачем були заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 4 224,36 грн. та 3% річних в розмірі 1178,34 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що згідно з п. 10 додатку № 5 до договору остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, а також за інші платежі, передбачені цим договором та ПКЕЕ, здійснюється у терміни, що не перевищують 5 операційних днів від дня отримання рахунку.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач електричну енергію, спожиту ним протягом спірного періоду, оплатив несвоєчасно, відтак допустив порушення зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.3.4 договору на споживача покладений обов'язок оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно додатків № 3 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», та № 5 «Порядок розрахунків» до цього договору.

Згідно з п. 4.2.1 договору за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.4 - 2.3.5 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 5 «Порядок розрахунків» до цього договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати; 3% річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобов'язання за цим договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення пені заявлена позивачем правомірно.

Разом з тим, надаючи відзив на позовну заяву відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 3 867,02 грн. та 3% річних в розмірі 1 178,34 грн., проте заперечував проти стягнення частини пені в розмірі 357,34 грн. з огляду на те, що строк позовної давності для цієї частини позовних вимог сплив.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Виконуючи приписи ст. 191 Господарського процесуального кодексу України та перевіряючи наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, суд виходив з наступного.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З розрахунку пені, наданого позивачем, вбачається, що нарахування вказаної штрафної санкції здійснюється ним на періодичні платежі за листопад 2015 року (строк оплати якого настав 03.12.2015), лютий 2017 року (строк оплати якого настав 07.03.2017), липень 2017 року (строк оплати якого настав 03.08.2017), серпень 2017 року (строк оплати якого настав 04.09.2017) та вересень 2017 року (строк оплати якого настав 04.10.2017).

Таким чином, беручи до уваги наведені норми законодавства щодо строку позовної давності та початку його перебігу, суд дійшов висновку про те, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом (05.12.2017 згідно з календарним штемпелем підприємства поштового зв'язку) позовна давність для вимоги про стягнення пені в розмірі 357,34 грн., нарахованої на періодичний платіж за листопад 2015 року спливла.

Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що він виконаний вірно, з дотриманням вимог чинного законодавства України та умов укладеного сторонами договору, проте з огляду на сплив строку позовної давності для вимоги про стягнення частини пені, нарахованої на періодичний платіж за листопад 2015 року, позовна вимога про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню в розмірі 3 867,02 грн. У стягненні частини пені в розмірі 357,34 грн. судом відмовлено.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, з дотриманням вимог чинного законодавства та умов укладеного сторонами договору, а їх розмір становить 1 178,34 грн. Відтак, вказана позовна вимога є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову в частині стягнення пені в розмірі 3 867,02 грн. та 3% річних в розмірі 1 178,34 грн. не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: пеня підлягає стягненню в розмірі 3 867,02 грн. (у стягненні частини пені в розмірі 357,34 грн. судом відмовлено), 3% річних підлягають стягненню в розмірі 1 178,34 грн.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, буд. 10, ідентифікаційний код 01190043) на користь публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Островського, буд. 8, ідентифікаційний код 00131268) пеню в розмірі 3 867,02 грн. (три тисячі вісімсот шістдесят сім грн. 02 коп.), 3% річних в розмірі 1 178,34 грн. (одна тисяча сто сімдесят вісім грн. 34 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 494,17 грн. (одна тисяча чотириста дев'яносто чотири грн. 17 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Повний текст рішення складено 12.02.2018. Рішення може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Суддя О.Г. Удалова