КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2018 р. Справа№ 910/15953/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участі представників сторін:

від позивача: Бережной Д.С. представник, адвокат згідно ордеру КВ 714252 від 09.01.18

від відповідача: Омельчук В.М. довіреність № 18-0009/75433 від 08.09.16

від третьої особи: Василевський О.А. довіреність № 20.1.0.0.017-129550 від 17.10.17

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Акватера"

на рішення Господарського суду міста Києва від 14 листопада 2017 року (повний текст складено 27.11.2017 р.)

у справі № 910/15953/17 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Акватера"

до Національного банку України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання поруки та правовідносин за іпотечним договором припиненими,-

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Акватера" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання поруки та правовідносин за іпотечним договором припиненими (т.І, а.с. 3-5).

Позов мотивовано тим, що укладений між сторонами іпотечний договір за доводами позивача є договором поруки, а тому враховуючи положення ч. 4 ст. 559 ЦК України та те, що встановлений змістом кредитного договору строк виконання позичальником зобов'язання сплинув 23.12.2016 р., а з вимогою про сплату боргу позичальника, кредитор звернувся до позивача 17.08.2017 р. (отримано 23.08.2017 р.) порука, викладена у формі іпотечного договору є припиненою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14 листопада 2017 року у справі № 910/15953/17 у задоволенні позову відмовлено (т.І, а.с.193-195).

24 листопада 2017 року ТОВ "Акватера" звернувся з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 14 листопада 2017 року у справі № 910/15953/17, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким:

- визнати поруку, яка виникла у формі Іпотечного договору №35 від 29.05.2014 р., укладеного між Національним банком України та ТОВ "Акватера", який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ключковою Т.В. 29.05.2014 р., зареєстрований в реєстрі за №5030, такою що припинена;

- визнати припиненим правовідношення за Іпотечним договором №35 від 29.05.2014 р., укладеним між Національним банком України та ТОВ "Акватера", який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ключковою Т.В. 29.05.2014 р., зареєстрований в реєстрі за №5030.

Апеляційну скаргу мотивовано неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 грудня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ "Акватера" у справі № 910/15953/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., судді - Мальченко А.О., Жук Г.А.

11 грудня 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Акватера" на рішення Господарського суду міста Києва від 14 листопада 2017 року у справі № 910/15953/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Мальченко А.О., Жук Г.А. та призначено до розгляду на 09 січня 2018 року.

02 січня 2018 року від представника позивача надійшли доповнення до апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ГПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення прийнято 14.11.2017 р., апеляційну скаргу подано 24.11.2017 р., а пояснення - 02.02.2018 р., колегія суддів зазначає про відсутність підстав врахування таких доповнень при апеляційному перегляді.

09 січня 2018 року від ПАТ "КБ "Приватбанк" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

09 січня 2018 року оголошено перерву до 22 січня 2018 року.

17 січня 2018 року від НБУ надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу.

17 січня 2018 року від ПАТ "КБ "Приватбанк" надійшли письмові пояснення стосовно безпідставності доводів апеляційної скарги.

22 січня 2018 року колегія суддів дослідивши докази та заслухавши позиції представників сторін оголосила перерву у судовому засіданні до 06 лютого 2018 року.

У судовому засіданні 06 лютого 2018 року представники сторін виступили у судових дебатах:

- представник ТОВ "Акватера" надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

- представники НБУ та ПАТ КБ "Приватбанк" надали пояснення, в яких заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, надавши сторонам право виступити у судових дебатах, встановила наступне.

03 березня 2009 року між Національним банком України (далі-відповідач) та ПАТ комерційний банк "Приватбанк" (далі - третя особа) укладено Кредитний договір № 19, згідно умов якого відповідач зобов'язався надати третій особі кредит, а остання - повернути кредит та сплатити за його користування проценти у встановленому договором розмірі.

29 травня 2014 між НБУ, як іпотекодержателем та ТОВ "Акватера", як іпотекодавцем укладено Іпотечний договір № 35, за змістом якого цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору № 19 від 03.03.2009 р. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровським міського нотаріального округу Дніпропетровської області за реєстровим № 5030 (т.І, а.с. 6-8, 9-13).

Відповідно до п. 5 Іпотечного договору, в забезпечення виконання "Приватбанк" зобов'язання за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно (далі - предмет іпотеки) згідно опису, що міститься у додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору.

Сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 24977962,00 грн., що не вище оціночної вартості (п. 9 Іпотечного договору).

За змістом пп. 15.8.1 Іпотечного договору, іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором вони не будуть виконаними.

За змістом п. 15.10 Іпотечного договору у разі звернення стягнення на предмет іпотеки за умовами цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги у повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмета іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог.

У випадках, коли суми, вирученої від продажу предмету іпотеки недостатньо для повного задоволення вимог іпотекодержателя, останній має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення своїх вимог з іншого майна іпотекодавця у першу чергу перед іншими кредиторами (п. 22 Іпотечного договору).

23 серпня 2017 року позивач одержав від відповідача вимогу № 41-0009/57108 від 17 серпня 2017 р. про усунення порушень за Кредитним договором від 03.03.2009 р. № 19, яку мотивовано неналежним виконанням боржником зобов'язань за вказаним кредитним договором. У вимозі НБУ просив сплатити заборгованість ПАТ КБ "Приватбанк" у розмірі ,50 грн. у 30-ти денний строк та попереджав про звернення стягнення на передане у іпотеку майно у випадку невиконання цієї вимоги (а.с. 14, 15-17).

Вказані обставини вірно встановлено судом першої інстанції та сторонами не заперечуються.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач, як у позовній заяві так і у апеляційній скарзі посилається на те, що укладений між сторонами іпотечний договір є договором поруки, а позивач є майновим поручителем третьої особи за кредитним договором отже до спірних правовідносин слід застосовувати положення § 3 гл. 49 ЦК України, які врегульовують умови поруки, а не іпотечних правовідносин. Тому враховуючи положення ч. 4 ст. 559 ЦК України та те, що договором поруки не визначено строк поруки, встановлений змістом кредитного договору від 03.03.2009 р. строк виконання позичальником зобов'язання сплив 23.12.2016 р., а з вимогою про сплату боргу позичальника, кредитор звернувся до позивача, як іпотекодавця 17.08.2017 р. (отримано 23.08.2017 р.) порука, викладена у формі іпотечного договору є припиненою.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ПАТ "КБ "Приватбанк" у відзиві на апеляційну скаргу посилався на те, що за змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні відповідного правочину та визначенні його умов; порука і застава є різними видами забезпечення зобов'язання і укладений сторонами правочин по суті є іпотечним договором з огляду на викладений у ньому зміст, норми які регулюють поруку не застосовуються до правовідносин іпотеки. За змістом процесуального законодавства правом доповнення апеляційної скарги апелянт може скористуватись тільки протягом 10 днів. Також третя особа зазначала, що договірна оцінка предмета іпотеки має значення виключно при укладенні іпотечного договору.

З'ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Майновий поручитель - особа, яка передає з іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи - боржника.

Застава (іпотека) і порука є різними видами забезпечення зобов'язань, тому норми, які регулюють поруку, не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо-/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 р. у справі № 6-109цс14.

Посилання позивача щодо правової природи спірного правочину як договору поруки суперечать чинному законодавству, змісту цього договору, тому є безпідставними.

Слід зазначити, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України "Про іпотеку").

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналогічні вимоги містить договір іпотеки укладений між сторонами.

Проте, в силу ч. 6 ст. 5 Закону України "Про іпотеку" вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Тому, договірна оцінка предмета іпотеки має значення виключно при укладенні іпотечного договору, а визначення вартості предмета іпотеки та, відповідно, обсяг відповідальності позивача як майнового поручителя, може бути встановлений виключно на підставі нового звіту про оцінку.

Більш того, договір іпотеки не містить вартісного обсягу забезпеченого зобов'язання, а також положень про те, що іпотекодавець відповідає перед іпотекодержателем виключно в межах сплати суми, яку було перераховано позивачем відповідачу в процесі розгляду справи (249779962,00 грн.).

Згідно із вимогами ст.ст. 598, 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Закон України "Про іпотеку" є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 цього Закону містять виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний визначений у статті 593 ЦК України.

Відсутність доказів припинення зобов'язання за основним договором (кредитним договором № 19) або фактів, що свідчать про наявність визначених ст. 17 Закону України "Про іпотеку" випадків, свідчить про відсутність підстав для визнання припиненим іпотечного договору від 29.05.2014 р.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що фактично позовні вимоги та доводи апеляційної скарги зводяться до вільного тлумачення умов Іпотечного договору та належним чином не обґрунтовані, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

Рішення Господарського суду міста Києва від 14 листопада 2017 року у справі № 910/15953/17 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства обмеженою відповідальністю "Акватера" на рішення Господарського суду міста Києва від 14 листопада 2017 року у справі №910/15953/17 задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги згідно до ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства обмеженою відповідальністю "Акватера" на рішення Господарського суду міста Києва від 14 листопада 2017 року у справі № 910/15953/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14 листопада 2017 року у справі № 910/15953/17 залишити без змін.

3. Справу № 910/15953/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук

Повний текст складено 08.02.2018 р.