ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2018 р. Справа № 922/3841/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В. О. , суддя Шевель О. В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківводоканал" (вх. №57 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2017 у справі №922/3841/17 (ухвалене суддею Бринцевим О.В., у приміщенні господарського суду Харківської області, повний текст рішення складено 15.12.2017)

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків

до Комунального підприємства "Харківводоканал", м. Харків

про стягнення 126290,82 грн.

ВСТАНОВИЛА:

17.11.2017 АК "Харківобленерго" звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до КП "Харківводоканал", в якому просила суд стягнути з КП "Харківводоканал" на свою користь 126290,82 грн., що складається з орендної плати в сумі 117430,45 грн., пені в сумі 7914,49 грн. та 3% річних в сумі 945,88 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 13.12.2017 у справі №922/3841/17 (суддя Бринцев О.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з КП "Харківводоканал" (61013, м . Харків, вул. Шевченка, буд. 2, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 149, ) заборгованість з орендної плати в розмірі 117430,45грн., пеню в розмірі 7914,49грн., 3% річних у сумі 945,88грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1894,36грн.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому задовольнив їх у повному обсязі.

КП "Харківводоканал" з рішенням господарського суду Харківської області від 13.12.2017 не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2017 у справі №922/3841/17 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог АК "Харківобленерго" відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невірне застосування позивачем індексів інфляції при складанні рахунків-фактур за період січень-червень 2017, не врахування положень ст. 625 Цивільного кодексу України та ОСОБА_1 розрахунку розміру орендної плати та пропозиції її розподілу, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786. У звязку з чим, вважає необґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення суми орендної плати, а також стягнення 3% річних та пені, адже, на його думку, відповідачем не було порушено основне зобовязання. Також, відповідач зазначає, про помилковість висновку суду першої інстанції стосовного того, що орендоване майно належить позивачу на праві приватної власності, та не застосування у звязку з цим до спірних правовідносин Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.01.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою КП "Харківводоканал" на рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2017 у справі №922/3841/17, встановлено АК "Харківобленерго" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - 5 днів з дня вручення даної ухвали, попереджено сторони, що апеляційна скарга на рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2017 у справі № 922/3841/17 буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи.

18.01.2018 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, при цьому посилається на необґрунтованість доводів КП "Харківводоканал" та зазначає про:

- безпідставність застосування до даних правовідносин Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ОСОБА_1 розрахунку розміру орендної плати та пропозиції її розподілу, оскільки майно, що було передано в оренду, не є державною власністю, а є власністю позивача;

- помилковість з його боку застосування при розрахунку орендної плати за червень 2017 індексу інфляції травня 2017. Проте, у вказаному місяці індекс інфляції був меншим, а тому і розмір орендної плати за червень та відповідно 3% річних та пені відповідачу нарахована у меншому розмірі, однак вказане не є підставою для відмови у позові.

29.01.2018 від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю представників сторін (вх.№1010).

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 9 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Зазначене клопотання від 29.01.2018 підписано представником КП "Харківводоканал" ОСОБА_1 на підставі довіреності, яка (як зазначено у клопотанні) наявна в матеріалах справи.

Матеріали справи дійсно містять копії довіреності №01.01-14/6461-17 від 10.11.2017 на представника КП "Харківводоканал" ОСОБА_1 (а.с 59, 223). Проте вказана довіреність має термін дії до 31.12.2017, а тому колегія суддів не може вважати повноваження вказаного представника підтвердженими належними та допустимими доказами та не вбачає підстав для розгляу вказаного клопотання від 29.01.2018.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.12.2006 між АК "Харківобленерго" (орендодавець) та КП "Виробничо-технологічне підприємство "Вода" (правонаступником якого є КП "Харківводоканал", орендар) укладено договір оренди №5/01/12 (надалі - договір), відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове користування підстанції:

- 110/10 кВ "III підйом", Лозівський район, с. Трійчате;

-110/10 кВ "Краснопавлівка", Лозівський район, с. Краснопавлівка;

- 110/10 кВ "Єлізаветівка", Лозівський район, с. Єлізаветівка;

- 35/6 кВ "Водозабір", Харківський район, с. Пісочин;

- 110/35/6 кВ "Кочеток", Чугуївський район, с. Кочеток;

- 110/35/6 кВ "Рогань", Чугуївський район, с. Рогань,

названі у подальшому "об'єкти, що орендуються" (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 обєктами, що орендуються, є споруди та технологічне обладнання.

Приймання передача обєктів, що орендується, здійснюється двосторонньою комісією, що складається із представників сторін. При передачі обєктів, що орендуються, складається акт приймання передачі, який підписується членами двосторонньої комісії. Обєкти, що орендуються вважаються переданими в оренду з моменту підписання акту приймання передачі (п. 3.1, 3.4, 3.5).

Додатковою угодою від 22.12.2016 №70 до договору оренди №5/01/12 від 01.12.2006 сторони погодили строк дії договору до 30.06.2017.

Відповідно до пункту 5.1. договору, в редакції додаткової угоди від 31.01.2010 №6, орендна плата сплачується орендарем в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця не пізніше 25 числа кожного місяця, що настає за розрахунковим, на підставі наданого рахунку.

Згідно п. 5.3 договору розмір орендної плати за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції розрахункового місяця, за винятком дефляції.

Пунктом 11.1 договору передбачено особливі умови договору, зокрема, сторони передбачили, що відносини за цим договором не регулюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

За матеріалами справи 01.12.2006 орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування майно, яке є предметом договору.

Відповідачем у грудні 2016 було здійснено авансові платежі за оренду обладнання за період січень червень 2017 на загальну суму 2933625,39 грн.

В свою чергу, згідно актів здачі-приймання виконаних робіт (послуг) відповідачу було надано послуги з оренди за період січень червень 2017 на загальну суму 3051055,84 грн.

Таким чином, як зазначає позивач, заборгованість відповідача перед позивачем за оренду становить 117430,45 грн.

Позивач звертався до відповідача з проханням провести повний розрахунок за договором (а.с. 47-50), однак у звязку з не сплатою заборгованості АК "Харківобленерго" звернулася до господарського суду з позовом про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 117430,45 грн. Окрім суми основного боргу, позивачем нараховані три проценти річних у розмірі 945,88 грн. на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та пеня у розмірі 7914,49 грн. на підставі п. 9.2.2. договору.

13.12.2018 прийнято оскаржуване рішення про задоволення позову.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Відповідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

01.12.2006 орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування майно, яке є предметом договору, що підтверджується актами приймання передачі в орендне користування майно ПС 110/10 кВ "III підйом", ПС "Краснопавлівка", ПС "Єлізаветівка", ПС "Кочеток", ПС "Рогань", ПС "Водозабір".

Таким чином, позивачем виконано свої зобов'язання за договором, зокрема щодо надання в оренду майна.

Відповідно положень ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 3 ст. 285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Одностороння відмова від договору оренди не допускається (ч. 1 ст. 291 Господарського кодексу України).

Згідно актів здачі приймання виконаних робіт (послуг) відповідачу було надано послуги з оренди, а саме: в січні 2017 на суму 493512,64 грн. (акт від 31.01.2017), у лютому 2017 на суму 499021,63 грн. (акт від 28.02.2017), у березні 2017 на суму 504071,52 грн. (акт від 31.03.2017), у квітні 2017 на суму 512794,07 грн. (акт від 30.04.2017), у травні 2017 на суму 517384,88 грн. (акт від 31.05.2017), у червні 2017 на суму 524271,10 грн. (акт від 30.06.2017) всього на загальну суму 3051055,84 грн. Зазначені акти підписано та скріплено печатками сторін. Сума в актах здачі приймання виконаних робіт (послуг) відповідала сумі вказаній у рахунках фактури.

Проте, відповідачем здійснено авансові платежі за оренду обладнання за період січень червень 2017 на загальну суму 2933625,39 грн., що підтверджується довідкою банку (т. I, арк. с. 46). Таким чином за відповідачем обліковується заборгованість з орендної плати в розмірі 117430,45 грн. (за червень 2017). Доказів, які б свідчили про сплату орендної плати у повному обсязі матеріали справи не містять.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 117430,45 грн.

Також, у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором від 01.12.2006, позивачем нараховані 3% річних у сумі 945,88 грн. за період з 26.07.2017 по 31.10.2017 та пеня у розмірі 7914,49 грн. за період з 26.07.2017 по 31.10.2017.

Відповідно до положень ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 9.2.2 договору сторони погодили, що в разі несвоєчасної сплати орендних платежів, орендар сплачує орендодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту сплати.

Крім того, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки вищевказаних сум, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обргунтованості позовних вимог в цій частини та стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 945,88 грн. та пені у розмірі 7914,49 грн.

Щодо доводів відповідача про не врахування позивачем при розрахунку орендної плати вимог ОСОБА_1 розрахунку розміру орендної плати та пропозиції її розподілу, колегія суддів зазначає таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 затверджено ОСОБА_1 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу.

Відповідно до п. 1 ОСОБА_1 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, її розроблено з метою створення єдиного організаційно-економічного механізму справляння плати за оренду цілісного майнового комплексу державного підприємства, організації, їх структурних підрозділів (філії, цеху, дільниці) та окремого індивідуально визначеного майна державного підприємства, організації, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил, інших військових формувань, органами, підрозділами, закладами та установами Держспецзв'язку, рухомого та нерухомого військового майна (за винятком озброєння, боєприпасів, бойової та спеціальної техніки), а також майна, що не ввійшло до статутного фонду господарського товариства, створеного у процесі приватизації (корпоратизації).

Тобто вказана ОСОБА_1 застосовується для розрахунку орендної плати за державне майно, а тому правомірно не застосовувалась позивачем при розрахунку орендної плати за договором від 01.12.2006 №5/01/12.

Доводи відповідача про невірне застосування позивачем індексів інфляції при розрахунку орендної плати, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки акти здачі-приймання виконаних робіт (послуг) за період січень-червень 2017 року підписані КП "Харківводоканал" без зауважень. Доказів звернення відповідача до позивача з вимогою про перерахунок орендної плати матеріали справи не містять. Також відповідач, у разі незгоди з відповідним розрахунком позивача, мав можливість надати суду першої інстанції контррозрахунок заборгованості, чого зроблено не було. Крім того, позивачем при розрахунку орендної плати за червень 2017 року був застосований індекс інфляції травня 2017 року, який на відміну від індексу інфляції за червень 2017 року є меншим, а тому орендна плата за червень 2017 нарахована у меншому розмірі, що є його правом.

Щодо посилання відповідача на не застосування до спірних правовідносин Закону України «Про оренду державного та комунального майна», колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до преамбули Закону України «Про оренду державного та комунального майна» цей Закон покликаний забезпечити підвищення ефективності використання державного та комунального майна шляхом передачі його в оренду фізичним та юридичним особам.

В свою чергу згідно п. 3.5.1 статуту АК «Харківобленерго» компанія є власником майна та майнових прав, які передані їй засновниками, акціонерами або іншими особами у власність.

На підставі наказу Міністерства палива та енергетики України від 12.08.2003 №425 майно, що було передано в оренду було передано засновником Міністерством енергетики та електрифікації України до статутного фонду АК «Харківобленерго», а тому воно є власністю позивача.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про акціонерні товариства» акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього акціонерного товариства.

Пунктом 8 ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства» визначено термін «корпоративні права» - сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Позивачем не заперечується, що відсоток акцій у статутному капіталі, що належить державі складає 65,001%. Проте, зазначене посвідчує корпоративні права держави у статутному капіталі позивача, а не права власності на його майно.

Таким чином, майно, що було передано в оренду, не є державною власністю, а є власністю позивача, а тому в даному випадку не підлягають застуванню норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та відповідно п. 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік".

Крім того, як вже зазначалось, п. 11.1 договору сторони погодили, що відносини за цим договором не регулюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2017 у справі № 922/3841/17 - без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківводоканал" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2017 у справі №922/3841/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачений статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05.02.18

Головуючий суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Фоміна В. О.

Суддя Шевель О. В.