РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.02.2018Справа №910/21104/17
За позовом Приватного акціонерного товариства "Макрохім"

до Приватного підприємства "Консалтингова фірма"ПРОМЕТЕЙ" Філія "Менський сир"

про стягнення 34 450,58 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Холодна Н.С.

Представники сторін:

від позивача Смагіна Г.Ю за дов.;

від відповідача не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Макрохім" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Консалтингова фірма"ПРОМЕТЕЙ" Філія "Менський сир" про стягнення 34 450,58 грн., з яких: 22 602 грн. основна заборгованість, 3 561,97 грн. пені, 1959,87 грн. 15% річних, 1 806,34 грн. індекс інфляції, 4 520,40 грн. неустойка, згідно п. 10.4. Договору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки від 02.09.2016 №372.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 порушено провадження у справі № 910/21104/17. Розгляд справи призначено на 16.01.2018.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Ухвалою суду від 16.01.2018 ухвалено здійснювати розгляд справи №910/21104/17 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено розгляд справи на 15.02.2018.

05.01.2018 через відділ діловодства суду позивачем подано клопотання про розгляд вимог позивача у справі №910/211074/17 в порядку наказного провадження.

Суд, розглянувши подане клопотання відмовив у його задоволенні.

Відповідно до ст. 120 ГПК України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Ухвали суду про порушення провадження у справі та відкладення розгляду справи були надіслані за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи,б.10. .

На призначені судові засідання 16.01.2018р. та 15.02.2018р. представник відповідача не з'являвся, запропонованих судом доказів не надав, хоча про дату та час їх проведення повідомлений належним чином, про що зокрема свідчать наявні у матеріалах справи оригінали поштових відправлень, з яких слідує, що поштова кореспонденція з ухвалами суду про призначення судових засідань була вручена відповідачу 29.12.2017р., 23.01.2018р. відповідно.

Отже, відповідач завчасно був повідомлений про місце, дату та час судових засідань, і у разі наміру подати відзив на позовну заяву, письмові пояснення, додаткові документи, мав достатньо часу для цього.

З огляду на неявку представника відповідача, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 15.02.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги повністю та просив суд задовольнити позов.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст.252 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2016 між Приватним акціонерним товарисвом «Макрохім» (далі - позивач, постачальник) та Приватним підприємством «Консалтингова фірма «ПРОМЕТЕЙ» Філія «Менський сир» (далі - відповідач, покупець) було укладено договір поставки №372 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити хімічну продукцію (далі - продукція) в ассортименті, кількості та по цінам, викладеним в додатках до цього договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 6.1. покупець зобов'язаний здійснити оплату поставленої продукції строк, що не перевищує 7 (сім) банківських днів з дня поставки продукції.

Оплата поставленої продукції здійснюються покупцем шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 6.2. договору).

Таким чином, останнім строком оплати за вказаною поставкою слід вважати 11.04.2017.

Матеріалами справи підтверджено, що свої обов'язки за договором Позивач виконав належним чином, а саме своєчасно та в повному обсязі здійснив поставку замовленої продукції, проте Відповідач, як покупець, свої зобов'язання щодо оплати поставленої продукції виконував неналежним чином, у зв'язку із чим допустив прострочення оплати вартості поставленої та прийнятої продукції.

Так, Відповідачем було отримано продукцію за видатковою накладною № МХ009985 від 31.03.2017 року на суму 30 804,00 грн. (частково оплачено борг в сумі 8 202,00грн),98 грн.); за вказаною накладною борг становить 22 602,00 грн.

Факт приймання Відповідачем хімічної продукції підтверджується наявністю підпису на накладній ОСОБА_2, згідно якої приймалася поставлена продукція на підставі Довіреності від 30.03.2017 серія 12 ААЄ №112821. Будь-яких зауважень або рекламацій щодо кількості та якості поставленої продукції, як це передбачено умовами Договору від Відповідача не надходило.

Отже, згідно умов Договору №372 від 02 вересня 2016, Відповідачу надавалась відстрочка платежу в 7 календарний день з дати отримання продукції, але Відповідач не в повному обсязі виконав свої зобов'язання щодо оплати поставленої продукції.

Так, станом на момент подання позовної заяви Відповідачем була здійснена лише часткова оплата за поставлену продукцію в сумі 8 202,00грн., відповідно до зазначеної вище накладної, у зв'язку з чим у Відповідача утворилась заборгованість перед Позивачем в сумі 22 602,00 грн.

Таким чином сума несплаченої продукції станом на час розгляду справи становить 22 602,00 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2). Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань (частина 7).

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно до п.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Факт наявності боргу у Відповідача перед Позивачем в сумі 22 602,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і Відповідачем не спростований.

За таких обставин, позов в частині стягнення основної суми боргу підлягає задоволенню у сумі 22 602,00 грн.

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, позивач також правомірно нарахував відповідачу суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та 15% річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором сторонами було встановлено інший розмір процентів річних.

У пункті 10.4 Договору, сторонами встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати розмір річних складає 15% від простроченої суми.

Таким чином, ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлює виняток із загального правила ст. 614 ЦК України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім інфляційних втрат та 15% річних перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 1 806,36 грн. та 15% річних в сумі 1959,87 грн.

Позивачем, також заявлена вимога про стягнення пені в сумі 3 561,97 грн. та штрафу у сумі 4 520,40грн.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Пунктом 1 статті 216 ГК України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 10.3. договору сторони встановили, що у випадку порушення строку оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла у період за який сплачується пеня), від несплаченої суми за кожний день прострочки.

Згідно з п. 10.4 договору, у випадку прострочення оплати продукції, більш ніж на два місяці, покупець на вимогу постачальника зобов'язаний сплатити додатково неустойку у розмірі 20% від простроченої суми.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Приймаючи до уваги, що наявність простроченої заборгованості відповідача перед позивачем у досліджуваний період підтверджується матеріалами справи, розмір заявленої до стягнення пені не перевищує встановленого статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" граничного розміру, а період стягнення визначений із урахуванням меж, передбачених частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України суд, перевіривши арифметичних розрахунок в цій частині позовних вимог, відповідно до розрахунку позивача, дійшов висновку про задоволення стягнення пені за несвоєчасну оплату поставленого товару повністю у розмірі 3 561,97 грн. та 4 520,40грн. штрафу.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Макрохім" задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства "Консалтингова фірма"ПРОМЕТЕЙ" Філія "Менський сир" (01010, м. Київ, вулиця Івана Мазепи, будинок 10, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Макрохім" (02002, м. Київ, вул. Луначарського,4, ) 22 602 (двадцять дві тисячі шістсот дві) грн. 00 коп. основного боргу, 3561 (три тисячі п'ятсот шістдесят одна) грн. 97 коп. пені, 1959 (одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят дев'ять) грн. 87 коп. 15% річних, 1806 (одна тисяча вісімсот шість) грн. 36 коп. інфляційних втрат від суми простроченої боргу, 4 520 (чотири тисячі п'ятсот двадцять) грн. 40 коп. штрафу та судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16.02.2018

Суддя І.І. Борисенко