Суд
УХВАЛА

09 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 903/123/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Катеринчук Л.Й. - головуючий, Білоус В.В., Пєсков В.Г.

учасники справи:

ініціюючий кредитор - Сільськогосподарське приватне підприємство "Рать"

боржник - Державне підприємство "Луцький комбінат хлібопродуктів №2"

кредитор - Державне агентство резерву України

арбітражний керуючий Михайловський Сергій Володимирович

розглянувши матеріали заяви арбітражного керуючого Михайловського Сергія Володимировича

про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 31.10.2017

у складі колегії суддів: Панова І.Ю. (головуючий), Погребняк В.Я., Поляков Б.М.

за заявою Сільськогосподарського приватного підприємства "Рать"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вищого господарського суду України від 31.10.2017 у справі №903/123/15 у складі колегії суддів: Панової І.Ю. - головуючого, Погребняка В.Я., Полякова Б.М. касаційні скарги Міністерства аграрної політики та продовольства України та Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" задоволено, постанову Господарського суду Волинської області від 10.04.2017 та постанову Рівненького апеляційного господарського суду від 26.06.2017 скасовано, справу №903/123/15 передано на новий розгляд на стадію розпорядження майном боржника до Господарського суду Волинської області в іншому складі суду.

28.11.2017 поштовим відправленням арбітражний керуючий Михайловський Сергій Володимирович звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 31.10.2017 у справі №903/123/15 в порядку Розділу XII-2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції, чинній до 15.12.2017, з підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 111-16 ГПК України.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Розділу XI Перехідні положення ГПК України в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017, чинній з 15.12.2017, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією суддів у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

10.01.2018, на підставі підпункту 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, заяву арбітражного керуючого Михайловського Сергія Володимировича про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 31.10.2017 у справі №903/123/15 передано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №903/123/15 було визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Катеринчук Л.Й., суддя - Білоус В.В., суддя - Пєсков В.Г., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.01.2018.

Як вбачається з матеріалів заяви арбітражного керуючого Михайловського Сергія Володимировича, в обґрунтування зазначених заявником підстав для перегляду судового рішення суду касаційної інстанції до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 24.02.2015 у справі №908/3667/13, від 29.07.2014 у справі №10/85/Б та від 27.02.2013 у справі №7/1-08, а також копію постанови Верховного Суду України від 10.02.2016 у справі №908/3667/13 (№3-1247гс15).

Перевіривши доводи заявника та проаналізувавши додані до заяви матеріали, колегія суддів Верховного Суду вважає, що заява арбітражного керуючого Михайловського Сергія Володимировича про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 31.10.2017 у справі №903/123/15 є необґрунтованою, а її доводи не підтверджуються доданими до неї матеріалами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 111-16 ГПК України у редакції до 15.12.2017, заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце у разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за подібних предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

У справі №903/123/15, в якій подано заяву про перегляд судового рішення, Вищий господарський суд України у постанові від 31.10.2017 скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій про визнання Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" банкрутом та відкриття його ліквідаційної процедури, справу передав на новий розгляд до місцевого господарського суду на стадію розпорядження майном боржника. Суд касаційної інстанції виходив з того, що приймаючи рішення про застосування до державного підприємства-боржника ліквідаційної процедури у справі про банкрутство, суди попередніх інстанцій в порушення вимог статей 33, 34, 43, 84 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, та статей 5, 5-1 Закону України "Про приватизацію державного майна" не обґрунтували, якими доказами підтверджується відсутність Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" в переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, та не дослідили, чи наявне в матеріалах справи рішення Кабінету Міністрів України про приватизацію об'єктів групи "Г", зокрема, щодо державного підприємства-боржника, що є необхідними передумовами для введення ліквідаційної процедури юридичних осіб-підприємств, які є об'єктами права державної власності, що не підлягають приватизації, в силу частини 4 статті 96 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011, яка застосовується в процедурі банкрутства Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2".

Також, Вищий господарський суд України у постанові від 31.10.2017 у справі №903/123/15 зазначив, що в порушення вимог статті 27 Закону про банкрутство, судами попередніх інстанцій не з'ясовано, коли було проведено збори кредиторів державного підприємства-боржника для вирішення питання про перехід до наступної судової процедури банкрутства зі стадії розпорядження майном, чи приймалось на таких зборах рішення про ініціювання перед господарським судом введення ліквідаційної процедури боржника та чи наявний в матеріалах справи протокол з даними про прийняття зборами кредиторів відповідного рішення, що свідчить про неповноту розгляду судами даної справи про банкрутство на стадії розпорядження майном Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2".

Із постанови Вищого господарського суду України від 24.02.2015 у справі №908/3667/13, на яку заявник посилається як на підставу неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, вбачається, що залишаючи без змін постанову апеляційного суду, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції в частині припинення процедури розпорядження майном Публічного акціонерного товариства "Азовські мастила і оливи" та введення процедури санації боржника, Вищий господарський суд України виходив із встановлених апеляційним судом обставин передчасності звернення голови комітету кредиторів боржника до господарського суду з клопотанням про припинення процедури розпорядження майном боржника та відкриття процедури санації з огляду на неприйняття відповідного рішення зборами кредиторів та керувався приписами частини 2 статті 27 Закону про банкрутство про виключну компетенцію зборів кредиторів боржника на прийняття рішення про схвалення плану санації та подання до господарського суду клопотання про введення процедури санації і затвердження плану санації.

Постановою Вищого господарського суду від 29.07.2014 у справі №10/85/Б, на яку заявник посилається як на підставу неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, залишено без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині припинення провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Чернівецький комбінат хлібопродуктів". Суд касаційної інстанції виходив із встановлених судами обставин того, що боржник - Дочірнє підприємство Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Чернівецький комбінат хлібопродуктів" станом на грудень 2013 року не виключений із переліку підприємств, які не підлягають приватизації, що унеможливлює застосування до нього таких судових процедур банкрутства, як санація та ліквідація, процедура розпорядження майном боржника триває із серпня 2008 року, кредитори та боржник не досягнули згоди щодо укладення мирової угоди у справі про банкрутство. Отже, суди дійшли обґрунтованого висновку про припинення провадження у справі про банкрутство №10/85/Б в цілому на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 ГПК України в редакції до 15.12.2017.

Із постанови Вищого господарського суду України від 27.02.2013 у справі №7/1-08, на яку заявник посилається як на підставу неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, вбачається, що залишаючи без змін судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій про припинення провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Роменський комбінат хлібопродуктів", Вищий господарський суд України виходив із встановлених судам обставин перебування підприємства-боржника у переліку об'єктів права державної власності, які не підлягають приватизації, що виключає можливість введення щодо нього процедури санації чи ліквідації, здійснення провадження у справі про банкрутство боржника на стадії розпорядження майном понад чотири роки та ненадання кредиторами боржника доказів щодо термінів можливого виключення боржника із зазначеного переліку підприємств. Отже, суд касаційної інстанції погодився з висновкам судів попередніх інстанцій про можливість припинення провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Роменський комбінат хлібопродуктів" за наслідками спливу строку процедури розпорядження майном боржника та зважаючи на законодавчо встановлену заборону на введення процедури ліквідації (санації) щодо державних підприємств, які не виключені з переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.

Отже, постанови Вищого господарського суду України від 31.10.2017 у справі №903/123/15, від 24.02.2015 у справі №908/3667/13, від 29.07.2014 у справі №10/85/Б та від 27.02.2013 у справі №7/1-08 прийняті судами з встановленням різних фактичних обставин та нетотожних предметів спору, що виключає можливість їх перегляду відповідно до пункту 1 частини 1 статті 111-16 ГПК України у редакції до 15.12.2017.

Так, у справі №903/123/15 про банкрутство Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2", в якій подано заяву про перегляд судового рішення, суд касаційної інстанції, скасовуючи оскаржувані судові рішення про введення ліквідаційної процедури державного підприємства з переданням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду на стадію розпорядження майном боржника, виходив з того, що судами попередніх інстанцій неповно досліджено обставини справи на предмет відсутності державного підприємства-боржника у переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про приватизацію об'єктів групи "Г", в тому числі Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2", а також прийняття зборами кредиторів рішення про перехід до процедури ліквідації боржника, що в цілому свідчить про передчасність висновків судів про можливість введення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство державного підприємства.

Із постанови Вищого господарського суду України від 24.02.2015 у справі №908/3667/13, на яку посилається заявник як на підставу неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, вбачається, що її прийнято за інших фактичних обставин справи, встановлених судами, оскільки в межах справи про банкрутство №908/3667/13 судами апеляційної та касаційної інстанцій прийнято рішення про передчасність введення місцевим господарським судом процедури санації Публічного акціонерного товариства "Азовські мастила і оливи" з огляду на обставини неприйняття зборами кредиторів рішення про перехід з процедури розпорядження майном до процедури санації боржника, тоді як у справі №903/123/15, в якій подано заяву про перегляд судового рішення, господарськими судами вирішувалося питання про можливість введення ліквідаційної процедури щодо державного підприємства, яке перебуває в переліку об'єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави.

У справах №10/85/Б та №7/1-08 про банкрутство дочірніх підприємств Державної акціонерної компанії "Хліб України", суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про припинення провадження у справах про банкрутство з огляду на встановлені судами обставини перебування державних підприємств-боржників в переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, здійснення процедури їх банкрутства на стадії розпорядження майном боржника впродовж тривалого періоду часу та недостягнення кредиторами та боржником згоди щодо укладення мирової угоди, як єдиної судової процедури банкрутства, що може бути застосована до зазначених підприємств-боржників, поряд з процедурою розпорядження майном. При цьому, в межах справи №903/123/15 суд касаційної інстанції зазначив про передчасність висновків судів про здійснення переходу від процедури розпорядження майном до ліквідаційної процедури державного підприємства-боржника, зважаючи на неповноту дослідження судами обставин справи на предмет неперебування боржника в переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, та прийняття Кабінетом Мінстарів України рішення щодо можливості приватизації майна державного підприємства-боржника, в тому числі шляхом його продажу в ліквідаційній процедурі.

З аналізу змісту постанови Верховного Суду України від 10.02.2016 у справі №908/3667/13 (№3-1247гс15) та постанови Вищого господарського суду України від 31.10.2017 у справі №903/123/15, про перегляд якої Верховним Судом України було подано заяву, вбачається, що правовідносини у зазначених справах не є подібними, оскільки у справі №908/3667/13 (№3-1247гс15) Верховний Суд України зробив висновок про правомірність введення судом першої інстанції ліквідаційної процедури Публічного акціонерного товариства "Азовські мастила і оливи", зважаючи на те, що підприємство-боржник не включений до переліку об'єктів права державної власності, які не підлягають приватизації, а комітетом кредиторів боржника прийнято рішення про перехід від процедури розпорядження майном до ліквідаційної процедури боржника з призначенням ліквідатора банкрута. При цьому, у справі про банкрутство №903/123/15 за результатами перегляду судових рішень судів попередніх інстанцій про введення ліквідаційної процедури Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" Вищий господарський суд України зазначив про передчасність висновків судів з огляду на неповноту встановлених ними обставин щодо необхідності дослідження обставин прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про приватизацію об'єктів групи "Г", зокрема, державного підприємства-боржника відповідно до статей 5, 5-1 Закону України "Про приватизацію державного майна", та прийняття зборами кредиторів рішення про перехід до його ліквідаційної процедури.

Отже, арбітражним керуючим Михайловським Сергієм Володимировичем не підтверджено наявності підстав для перегляду Верховним Судом постанови Вищого господарського суду України від 31.10.2017 у справі №903/123/15 відповідно до пункту 3 частини 1 статті 111-16 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017.

Виходячи з положень статті 111-21 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, необґрунтованість заяви про перегляд судових рішень господарських судів в порядку Розділу XII-2 ГПК України є підставою для відмови у допуску справи до провадження.

На підставі викладеного та керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, статтями 111-16, 111-21 Господарського процесуального кодексу України в редакції до набрання чинності Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у допуску справи №903/123/15 до провадження Верховного Суду.

2. Копію ухвали разом із копією заяви надіслати учасникам справи.

3. Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді В.В. Білоус

В.Г. Пєсков