ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2018р. Справа №910/20439/17

місто Львів

За позовом: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», м. Добропілля, Донецька область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів

про стягнення 40 867 грн. 75 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Зубко С.В.

Представники:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1, представник (довіреність б/н від 26.10.2017).

На розгляд Господарського суду м. Києва подано позов Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», м. Добропілля, Донецька область до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів, стягнення 40 867 грн. 75 коп.

Ухвалою від 21.11.2017 Господарський суд м. Києва порушив провадження у справі. 07.12.2017 ухвалою Господарського суду м. Києва справу передано за територіальною підсудністю до Господарському суду Львівської області.

Ухвалою від 25.12.2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.01.2018 року.

Ухвалою від 15.01.2018 у звязку із неявкою представника позивача суд відклав підготовче засідання на 06.02.2018.

Ухвалою від 06.02.2018 суд закрив підготовче провадження та перейшов до судового розгляду справи по суті.

Стороні розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що зі станції відправлення Добропілля Донецької залізниці на станцію призначення Бурштин Львівської залізниці за залізничною накладною №50399492 у вагоні №56330574 вантажоодержувачу було направлено позивачем вантаж: вугілля камяне марки Г (Г1) О-100 масою 66 750 кг. На станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці було складено комерційний акт №450003/212 від 12.06.2016, відповідно до якого за результатами переважування було виявлено недостачу вантажу масою 21 450 кг. Згідно з п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, з урахуванням норми природної втрати (1%) і граничного розходження маси вантажу, недостача вантажу у вагоні №56330574 становить 20 782,5 кг загальною вартістю 40 867 грн. 75 коп. Таким чином, позивач просив суд стягнути з відповідача вартість недостачі вугілля у розмірі 40 867 грн. 75 коп. та судові витрати.

Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні даного позову, мотивуючи тим, що позивачем у розрахунку недостачі вантажу не враховано норму природної втрати, яка становить 2% маси, зазначеної у перевізних документах. Таким чином, недостача становить 20 115 кг. Також зазначив, що обовязковою підставою для відшкодування збитків є їх реальна наявність, тобто реально завдана шкода. Жодних доказів на підтвердження сплати вартості вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення, позивачем суду не надано і в матеріалах справи не містяться. Згідно з даними комерційного акту №450003/212 від 12.06.2016, не виявлено пошкодження захисних пломб (ЗПП), вагон у технічному відношенні справний, відомостей щодо опису обставин про не збережене перевезення немає. Оскільки вина відповідача відсутня, останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Крім того, відповідач посилається також на відсутність усіх елементів складу правопорушення, що унеможливлює стягнення з нього збитків.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

08.06.2017 року зі станції відправлення Добропілля Донецької залізниці на станцію призначення Бурштин Львівської залізниці відправником ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (позивач) за залізничною накладною №50399492 на адресу відокремленого підрозділу «Бурштинська ТЕС» ПАТ «ДТЕК «Західенерго» (одержувач вантажу) було направлено у вагоні №56330574 вантаж: вугілля камяне марки Г (Г1) О-100 масою 66 750 кг.

12.06.2017 на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці було здійснено контрольну перевірку маси вантажу у вагоні №56330574, за результатами якої встановлено недостачу вантажу у вищевказаному вагоні. Про даний факт складено комерційний акт №450003/212 від 11.06.2016 за формою ГУ-22. У розділі А зазначеного комерційного акту вказано про те, що вагон є технічно справним.

У розділі Д «Опис виявленого із зазначенням кількості недостачі або надлишку» зазначено, що при переважуванні вагону №56330574 на справних 150-тонних тензометричних вагонних вагах виявилось брутто 67 500 кг, тара 22 200 кг, нетто 45 300 кг, що менше ваги вказаної в документі на 21 450 кг. Навантаження вантажу нижче бортів на 10 см, маркування із застосуванням катка, повздовжньою борозною. За рухом поїзда є поглиблення вантажу: над 1-3 люками довжиною 4,5 м, по ширині вагону, глибиною 0,4 м, над 5-7 люками довжиною 4,5 м, по ширині вагону, глибиною 0,5 м. В місцях поглиблень маркування відсутнє. В технічному відношенні вагон справний. Торцеві двері та розвантажувальні люки з обох сторін закриті. Течі вантажу немає. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилася. Вантаж, якого бракує, у вагоні вмістися зміг би.

Згідно з довідкою про вартість вугільної продукції, вартість 1 (однієї) тонни вугільної продукції, відвантаженої з ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на адресу ДТЕК Бурштинська ТЕС у вагоні №56330574 згідно накладної №50399492, складає 1 966 грн. 45 коп. з урахуванням ПДВ.

У відповідності до поданого позивачем розрахунку, загальна вартість недостачі становить 40 867 грн. 75 коп. (20 782,5 кг (нестача з урахуванням норми природної втрати 1%) х 1 966 грн. 45 коп. (вартість 1 т вугілля з ПДВ).

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобовязується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 306 ГК України, загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 908 ЦК України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 3 ст. 909 ЦК України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно до ст. 6 Статуту, накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Отже, відповідно до договору перевезення, яким згідно із статтею 6 Статуту залізниць України є залізнична накладна, залізницею надавалися послуги по перевезенню вантажів.

У разі порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920 ЦК України).

Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Частиною 2 ст. 23 Законом України «Про залізничний транспорт», а також статтею 113 Статуту залізниць України регламентуються аналогічні норми, відповідно до яких за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно зі ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами і актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення в тому числі невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Як зазначалося вище, в комерційному акті №450003/212 від 12.06.2017 зафіксовано факт незбереження прийнятого до перевезення вугілля.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Статуту залізниць України залізниця зобовязана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, іншого відповідачем не доведено.

Крім того, залізницею не було зроблено будь-яких зауважень до стану вагонів та вантажу і на проміжних станціях. Комерційний акт №№450003/212 від 12.06.2017 не містять відомостей про те, що вагон №56330574 має технічні несправності, які могли призвести до втрати вантажу.

Відповідачем не доведено, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин.

Втрата, нестача або пошкодження вантажу під час перевезення є наслідком його незбереження, що свідчить про неналежне виконання зобовязань за договором перевезення та є підставою для настання господарсько-правової відповідальності для залізниці.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що нестача вантажу виникла внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу на шляху слідування.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, зокрема у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

У графі 20 залізничної накладної №50399492 «Найменування вантажу» зазначено, що спірний вантаж (вугілля камяне, марки Г (Г1) О-100) навантажено на рівні борта.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

При цьому, суд не вважає обгрунтованим посилання представника відповідача, що природна втрата маси вантажу має застосовуватись у розмірі 2% від маси нетто, зазначеної у перевізних документах, і становити 1 335 кг, оскільки, вологість вантажу не підтверджується його характеристиками, наведеними у накладній №50399492.

Слід також зазначити, що згідно ст. 27 Правил видачі вантажів для мінерального палива норма природної втрати становить 1 % маси, зазначеної в перевізних документах:

Отже, обґрунтованим є розрахунок позивача щодо нестачі вантажу в розмірі 20 782,5 кг:

66 750 х 1% = 667,5 кг; 66 750 кг 667,5 кг 45 300 кг = 20 782,5 кг - недостача вантажу.

Відповідно до довідки вантажовідправника, долученої до матеріалів справи, вартість 1 (однієї) тонни вугільної продукції Г 0-100, відвантаженої з ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на адресу ДТЕК Бурштинська ТЕС у вагоні №56330574 згідно накладної №50399492, складає 1 966 грн. 45 коп. з урахуванням ПДВ.

Таким чином, відповідно до проведеного позивачем розрахунку, вартість втраченого вантажу становить 40 867 грн. 75 коп. (1 966,451 грн. х 20 782,5 кг = 40 867 грн. 75 коп.).

Викладені відповідачем у відзиві заперечення не спростовують позовних вимог, оскільки відповідальність перевізника при перевезенні вантажу, в даному випадку залізниці, передбачена положеннями ст. 110 Статуту залізниць України, ч. 2 ст. 23 Законом України «Про залізничний транспорт», ст. 924 ЦК України, ст. 314 ГК України.

Згідно ст. 130 Статуту залізниць України право на предявлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови предявлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ст. 133 Статуту залізниць України передача іншим організаціям або громадянам права на предявлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на предявлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

Згідно ст. 133 Статуту залізниць України на залізничній накладній №50399492 міститься переуступний напис за підписами генерального директора та головного бухгалтера ПАТ «ДТЕК Західенерго», скріплений печаткою вантажоодержувача, який свідчить про передачу права на предявлення позову ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», тобто від вантажоодержувача до вантажовідправника.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, з урахуванням змісту комерційного акту, суд дійшов висновку, що відповідач своїх зобовязань за договором перевезення належним чином не виконав - збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив. Факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи. Таким чином, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 129 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 626, 908, 909, 924 ЦК України, ст.ст. 306, 314 ГК України, ст.ст. 12, 23, 24 Закону України «Про залізничний транспорт», ст.ст. 6, 31, 110, 114, 115, 129, 130, 133 Статуту залізниць України та ст.ст. 2, 4, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 241, 326, 327 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів, вул. Гоголя, 1 (ідентифікаційний код 40081195) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», м. Добропілля, вул. Київська, 1, Донецька область (ідентифікаційний код 00176472) 40 867 грн. 75 коп. вартості недостачі вантажу, 1 600 грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

4. Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 06.02.2018 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 09.02.2018.

Суддя Мазовіта А.Б.