КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2018 р. Справа№ 910/16459/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Мартюк А.І.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представників сторін:

від позивача - не прибули,

від відповідача-1 - Гронь М.А. довіреність № 357 від 17.01.18,

від відповідача-2 - не прибули,

від третьої особи-1 - не прибули,

від третьої особи-2 - не прибули,

розглянувши матеріали апеляційних скаргТовариства з обмеженою відповідальністю «Бізнеспром Інвест» та Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»
на рішенняГосподарського суду міста Києва
від 17.10.2017
у справі№ 910/16459/17 (суддя Сівакова В.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Бізнеспром Інвест»
до1. Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Гардера»
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: 1. Національний банк України, 2. Міністерство фінансів України
провизнання права та визнання відсутності права вимоги

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнеспром Інвест» (далі - позивач, ТОВ «Бізнеспром Інвест») звернулося з позовом у даній справі до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач-1, ПАТ «КБ «Приватбанк») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Гардера» (далі - відповідач-2, ТОВ «Гардера») про:

- визнання права ТОВ «Бізнеспром Інвест» вимагати від ТОВ «Гардера» сплати боргу за кредитними договорами № 4Г13382И від 18.06.2013, № 4Г14178И від 19.02.2014, № 4Г14177И від 20.02.2014, № 4Г15023И від 22.01.2015, № 4Г15024И від 23.01.2015, укладеними між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ТОВ «Гардера», зобов'язання боржника за якими перед банком були виконані поручителем - ТОВ «Бізнеспром Інвест».

- визнання відсутнім у ПАТ «КБ «Приватбанк» права вимагати від ТОВ «Гардера» сплати боргу за кредитними договорами № 4Г13382И від 18.06.2013, № 4Г14178И від 19.02.2014, № 4Г14177И від 20.02.2014, № 4Г15023И від 22.01.2015, № 4Г15024И від 23.01.2015 (далі - Кредитні договори), укладеними між ПАТ «КБ «Приватбанк» та ТОВ «Гардера», зобов'язання боржника за якими перед банком були виконані поручителем - ТОВ «Бізнеспром Інвест».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач за умовами договору поруки № 4Г13382И/П від 10.11.2016 (далі - Договір поруки) як поручитель сплатив відповідачу як кредитору заборгованість ТОВ «Гардера» як боржника за Кредитними договорами у сумі 355.566.607,10 грн. Проте, відповідачі не визнають факт погашення позивачем боргу за Кредитними договорами та факт переходу прав вимоги за Кредитними договорами.

Відповідач-1 проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та непідтвердженість вимог позивача належними доказами, просив суд у позові відмовити. При цьому відповідач наголошував на тому, що:

- права та інтереси ТОВ «Бізнеспром Інвест» не були порушені ані ПАТ «КБ «Приватбанк», ані ТОВ «Гардера»,

- часткове погашення позивачем зобов'язань ТОВ «Гардера» перед відповідачем 1 за Кредитними договорами не припинило зобов'язання і зміна кредитора не відбулась, а тому позовні вимоги є безпідставними.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі № 910/16459/17 у позові відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд виходив із того, що позивачем не доведено обставин невизнання відповідачами права ТОВ «Бізнеспром Інвест» вимагати виконання грошових зобов'язань ТОВ «Гардера», отже суд дійшов висновку про недоведеність факту порушення прав та інтересів ТОВ «Бізнеспром Інвест» чи їх невизнання відповідачами у справі. Також суд зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнеспром Інвест» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 року по справі № 910/16459/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. За доводами позивача, оскаржуване рішення прийнято, зокрема, за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для його скасування. За твердженнями позивача, невручення відповідачем-1 позивачу документів, які підтверджують обов'язок ТОВ «Гардера», ненадання інформації про виконання ним Договору поруки свідчить про невизнання відповдіачем-1 факту оплати позивачем згаданої заборгованості та переходу до позивача права вимоги за Кредитними договорами.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 року по справі № 910/16459/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким припинити провадження у справі. Оскільки позовні вимоги про визнання за позивачем права вимоги на сплату грошового зобов'язання та визнання погашеними зобов'язання є нічим іншим як встановленням факту, що має юридичне значення. Юридичні факти можуть встановлюватись господарськими судами лише за існування та розгляду спору між сторонами про цивільне право. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог. На переконання апелянта, вимоги про встановлення юридичних фактів не підвідомчі господарським судам та це є підставою для припинення провадження у справі, тобто місцевим судом у порушення приписів процесуального законодавства прийнято до провадження справу, яка не підвідомча суду в порядку господарського судочинства.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2017 апеляційні скарги було прийнято до спільного провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Зубець Л.П. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.11.2017.

14.11.2017 року через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнеспром Інвест» надійшов відзив на апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Приватбанк», в якому позивач просив у задоволенні апеляційної скарги ПАТ «КБ «Приватбанк» відмовити, оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2017 було відкладено розгляд справи на 20.12.2017.

20.12.2017, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. з 18.12.2017 на лікарняному, а з 26.12.2017 у щорічній основній відпустці, розгляд справи не відбувся.

Після виходу головуючого судді Ткаченка Б.О. з відпустки, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 09.01.2018, у зв'язку з перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці, у справі № 910/16459/17 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.01.2018 справу № 910/16459/17 прийнято до провадження у вказаному складі колегії суддів та призначено до розгляду на 07.02.2018.

Вимоги та доводи апеляційних скарг мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного судового рішення.

Представник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі № 910/16459/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким припинити провадження у справі, оскільки встановлення факту може бути предметом позову під час розгляду спору між сторонами про право. Заперечив проти задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнеспром Інвест».

Представники інших сторін у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

07.02.2018 року через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнеспром Інвест» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Судова колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання у зв'язку з тим, що явка представника ТОВ «Бізнеспром Інвест» обов'язковою не визнавалася, додаткові докази не витребовувались, складність справи не є значною, а наявні у матеріалах справи докази дозволяють судовій колегії вирішити спір без участі представників відсутніх сторін, зокрема і позивача.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представника відповідача-1, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

10.11.2016 між ТОВ «Бізнеспром Інвест» (далі - поручитель) та ПАТ «КБ «Приватбанк» (далі - кредитор) укладено Договір поруки № 4Г13382И/П (далі - Договір поруки).

За умовами Договору поруки його предметом є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ТОВ «Гардера» (код за ) (далі - боржник) своїх зобов'язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитних договорів за:

- кредитним договором № 4Г13382И від 18.06.2013;

- кредитним договором № 4Г14178И від 19.02.2014;

- кредитним договором № 4Г14177И від 20.02.2014;

- кредитним договором № 4Г15023И від 22.01.2015;

- кредитним договором № 4Г15024И від 23.01.2015.

Відповідно до п. 8 Договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним у цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

Згідно з п. 10 Договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

Пунктами 11, 17 Договору поруки передбачено, що останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань за цим Договором. Цей Договір укладено/підписано із використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку, передбаченому Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронний цифровий підпис», а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 23.10.2015, укладеної сторонами.

Згідно платіжних доручень № 28 від 11.11.2016, № 29 від 11.11.2016, № 30 від 11.11.2016, № 31 від 11.11.2016, № 32 від 11.11.2016 позивачем перераховано відповідачу кошти в сумі 355.566.607,10 грн. У призначенні платежу вказано, що кошти сплачені за виконання зобов'язань по кредитним договорам № 4Г13382И від 18.06.2013, № 4Г14178И від 19.02.2014, № 4Г14177И від 20.02.2014, № 4Г15023И від 22.01.2015, № 4Г15024И від 23.01.2015 згідно договору поруки № 4Г13382И/П від 10.11.2016 (а.с. 15-19).

Позивач зазначає, що оскільки він виконав свої зобов'язання за Договором поруки та сплатив відповідачу-1 заборгованість ТОВ «Гардера» за Кредитними договорами у сумі 355.566.607,10 грн., то згідно з умовами Договору поруки та ст. 556 Цивільного кодексу України ПАТ КБ «Приватбанк» втратив право вимоги до ТОВ «Гардера» за Кредитними договорами, а у ТОВ «Бізнеспром Інвест» виникло таке право.

Проте, відповідачі не визнають факт виконання основного зобов'язання та факт переходу прав кредитора, що і стало підставою для подання даного позову.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ч. ч. 1,2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності до Договору поруки позивач платіжними дорученнями оплатив відповідачу-1 355.566.607,10 грн. за виконання зобов'язань ТОВ «Гардера» по Кредитним договорам.

Відповідачем-1 не заперечується факт отримання коштів від позивача в сумі 355.566.607,10 грн. та не подано доказів повернення цих коштів як помилково перерахованих.

Таким чином, сума коштів перерахована позивачем, яку здійснено на підставі Договору поруки, є прийнятою відповідачем-1 в рахунок оплати зобов'язань ТОВ «Гардера» за Кредитними договорами.

Як зазначено вище, п. 10 Договору поруки передбачає, що відповідач-1 зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку ТОВ «Гардера» за Кредитним договором передати позивачу впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

Позивач вважає, що непередання відповідних документів свідчить про невизнання відповідачем-1 переходу права вимоги до нього за Кредитними договорами.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Згідно з ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою слід з'ясовувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Саме на позивача покладено обов'язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, отже довести, що права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Разом з тим, звертаючись до господарського суду, позивач повинен вказати в позовній заяві предмет та підстави позову, тобто самостійно визначити, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Оскільки перехід до поручителя прав кредитора у зобов'язані після виконання ним обов'язку боржника відбувається в силу прямої вказівки закону, відтак будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно. Тобто перехід прав до поручителя, який виконав зобов'язання презюмується і звернення особи до суду з позовом про визнання права вимоги, так само як і про визнання відсутнім в іншої особи такого права не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом за наявності відповідного спору.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що вимоги такого змісту як визнання права чи визнання відсутнім права згідно приписів ст. 16 ЦК України можуть заявлятись у суді, відтак доводи відповідача-1 (апелянта) про те, що заявлені вимоги по своїй суті є встановленням факту й не підлягають розгляду в господарських судах як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу. Відповідно відсутні й підстави для припинення (закриття) за правилами нового ГПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) провадження у даній справі.

Положеннями ст. 556 Цивільного кодексу України передбачено, що після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Наслідки, передбачені у вищезгаданій ст. 556 Цивільного кодексу України, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання, що узгоджується з положенням п. 3 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Натомість часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі № 6-932цс15).

Позивачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивач погасив повністю всі зобов'язання ТОВ «Гардера» за Кредитними договорами, а не їх частину. Крім того, в Договорі поруки відсутня вказівка на суму конкретних зобов'язань ТОВ «Гардера», за виконання яких поручився позивач.

Посилання позивача на наявність порушеного у нього права, у зв'язку з: невизнанням відповідачем-1 отримання коштів від позивача в сумі 355 566 607,10 грн.; не поданням доказів їх повернення як помилково перерахованих за відсутністю укладеного з ним Договору поруки; не визнанням фактів погашення коштів за боржника та переходу до позивача прав кредитора - жодними належними та допустимими доказами не підтверджено.

Позивач також не пояснив, якими саме діями чи бездіяльністю ПАТ «КБ «Приватбанк» порушує його права та інтереси.

Позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що він звертався до відповідача-2 з вимогою про сплату боргу, а відповідач-2 залишив відповідну вимогу без задоволення чи без належного реагування.

Докази на підтвердження того, що виконання позивачем відповідно до Договору поруки зобов'язання ТОВ «Гардера» перед відповідачем-1 за Кредитними договорами у сумі 355 566 607,10 грн. не визнається чи оспорюється ТОВ «Гардера», як боржником, та докази відповідного звернення з цього приводу позивача до ТОВ «Гардера» також у матеріалах справи відсутні.

Зазначені доводи та досліджені обставини, не свідчать про наявність у позивача порушеного права чи інтересу з боку відповідачів.

Враховуючи наведене в сукупності, позивачем не доведено, ані переходу до нього права вимоги за Кредитними договорами, у зв'язку з повним погашенням заборгованості боржника, ані порушення його прав та інтересів.

З огляду на досліджені вище обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість вимог позивача та відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту порушення або невизнання відповідачами його прав або охоронюваних законом інтересів.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування судового рішення по даній справі апелянтами не наведено.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнеспром Інвест» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» в апеляційних скаргах, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі № 910/16459/17 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнеспром Інвест» та Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задоволенню не підлягають.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269-270, 275-276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнеспром Інвест» та Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі № 910/16459/17 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/16459/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.О. Зеленін

А.І. Мартюк

Повний текст рішення складено 12.02.2018.