ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"09" лютого 2018 р. м. Київ Справа № 911/253/18

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Кушнер" (02192, м. Київ, вул. Миропільська, буд. 4, код 32559075) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ідн.номер НОМЕР_1) 3393,22 грн. боргу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кушнер" звернулось до господарського суду Київської області з заявою б/н від 30.01.2018 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3393,22 грн. боргу за договором поставки продукції №380 від 03.11.2011 року.

За змістом ст.ст. 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною ч.2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд встановив наступне.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема копія договору, укладеного у письмовій формі (у тому числі електронній) формі, за якими пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Заявник зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Кушнер" на виконання договору №380 від 03.11.2011 року було поставлено продукцію Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 відповідно до видаткових накладних: №ВН-К45114 від 14.10.2017 року на суму 1379,76 грн., №ВН-К45702 від 21.10.2017 року на суму 1503,06 грн., №ВН-К45115 від 14.10.2017 року на суму 220,00 грн., №ВН-К45122 від 14.10.2017 року на суму 290,40 грн., однак, останнім не здійснено оплату за поставлену продукцію.

В обґрунтування заявленої вимоги заявником додано до заяви Договір поставки продукції №380 від 03.11.2011 року, копії видаткових накладних №ВН-К45114 від 14.10.2017 року, №ВН-К45702 від 21.10.2017 року, №ВН-К45115 від 14.10.2017 року, №ВН-К45122 від 14.10.2017 року та копії товарно-транспортних накладних №45114 від 14.10.2017 року, №45702 від 21.10.2017 року, №45115 від 14.10.2017 року, №45122 від 14.10.2017 року.

Відповідно до п. 5 розділу 1 договору поставки продукції №380 від 03.11.2011 року, при централізованій доставці продукції покупець (або довірена особа покупця) приймає фактичну її кількість від водія-експедитора, який здійснює її доставку, ставить круглу печатку або штамп на накладній, а у випадку відсутності чи не існування печатки або штампу, підпис та прізвище відповідальної особи своєї організації та пише на ній назву організації (право підпису на накладних з боку покупця мають тільки особи, зазначені в додатку № 1, який є невід'ємною частиною даного договору).

Однак, вищезазначений додаток № 1 заявником до заяви не додано.

Зі змісту наданої заявником копії видаткової накладної вбачається, що особою, що прийняла товар відповідно до накладної №ВН-К45702 від 21.10.2017 року, є "Корнієнко", без зазначення ініціалів особи, яка засвідчила отримання продукції. Тобто, без зазначення імені та по-батькові особи, що отримала товар, суд позбавлений можливості встановити, що зазначену накладну дійсно підписано покупцем за Договором поставки продукції №380 від 03.11.2011 року - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

Крім того, підпис, що міститься на накладній №ВН-45702 від 21.10.2017 року, візуально відмінний від підпису Покупця - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, що міститься на Договорі поставки продукції №380 від 03.11.2011 року. Водночас, заявником не надано суду довіреності вказаної особи на прийняття товару, або іншого документу, що підтверджував би її повноваження. Тобто, суд позбавлений можливості встановити, що зазначену накладну дійсно підписано покупцем за Договором поставки продукції №380 від 03.11.2011 року Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1.

Також, на доданих до заяви товарно-транспортних накладних взагалі міститься лише підпис без зазначення прізвища, ім'я та по-батькові особи, що прийняла товар.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, заявником не додано довіреність особи, що прийняла товар за видатковою накладною №ВН-К45702 від 21.10.2017 року, а з поданих документів неможливо встановити ким та на якій підставі було прийнято товар за вказаною видатковою накладною, що, за відсутності інших доказів на підтвердження викладених в заяві обставин, унеможливлює встановлення факту прийняття продукції, відсутність заперечень боржника щодо якості тощо. А відтак, у суду відсутні підстави вважати заявлену позивачем вимогу безспірною.

Наведене свідчить про недотримання заявником при зверненні до суду вимог п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заяву подано з порушенням вимог ст. 150 цього Кодексу.

Крім того, суд доводить до відома заявника, що відповідно до ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Кушнер" (02192, м. Київ, вул. Миропільська, буд. 4, ) у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 3393,22 грн. боргу.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 12.02.2018 року

Суддя Д.Г. Заєць