КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2018 р. Справа№ 921/512/17-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: Іващук В.М.,

від відповідача 1: не з'явився,

від відповідача 2: не з'явився,

від третьої особи: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Тернопіль-Західінвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017р., м. Київ (повний текст складено 04.12.2017р.), у справі №921/512/17-г (суддя Турчин С.О.)

за позовом Приватного підприємства "Тернопіль-Західінвест"

до 1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, 2. Державної казначейської служби України,

третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області,

про стягнення 440700,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідачів про стягнення з Державного бюджету України через Відповідача 2 безпідставно збережених грошових коштів у сумі 440700,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у зв'язку із розірванням в судовому порядку договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва державної форми власності, що підлягає продажу на аукціоні від 27.12.2005р., Відповідач 1 безпідставно зберігає сплачені Позивачем за вказаним договором кошти у сумі 440700,00 грн., у зв'язку із чим вказані кошти підлягають поверненню Позивачу на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017р. у справі №921/512/17-г у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що на час розірвання договору ні законодавством, ні самим договором купівлі-продажу не були передбачені такі наслідки розірвання договору, як повернення Позивачу грошових коштів, сплачених за об'єкт продажу, а тому у Позивача відсутні підстави вимагати повернення таких коштів.

Місцевий суд зазначив, що сплата коштів у сумі 440700,00 грн здійснювалась на користь Відповідача 1 на виконання договору, який було розірвано у судовому порядку, а тому договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України.

У свою чергу, у даному випадку кошти у сумі 440700,00 грн, згідно з ст.1212 Цивільного кодексу України, не можуть визнаватись такими, що набувались Відповідачем 1 безпідставно.

Не погодившись із вказаним рішенням, Позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв'язку із втратою чинності Законом України «Про державну програму приватизації» з 18.02.2012р. в законодавстві відсутні будь-які виключення чи обмеження щодо повернення грошових коштів за розірваними договорами купівлі-продажу, укладеними в процесі приватизації державного майна.

Також Позивач зазначив, що порушенням права власності особи, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, вважається факт ненадання можливості користуватися Позивачу своїм майном.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.12.2017р. відкрито апеляційне провадження у справі №921/512/17-г та призначено до розгляду на 01.02.2018р.

18.01.2018р. Відповідач 1 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Так, Відповідач 1 зазначає, що реституція за розірваним договором відсутня, а тому і відсутні підстави для повернення коштів у сумі 440700,00 грн. Крім того, спірні кошти були набуті за достатньою правовою підставою, тому в даному випадку відсутні підстави для застосування ст.1212 Цивільного кодексу України.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

27.12.2005р. між Відповідачем 1 та СМП "Західінвест", правонаступником якого є Позивач, був укладений договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва державної форми власності, що підлягає продажу на аукціоні, відповідно до умов якого Відповідач 1 зобов'язується передати у власність Позивачу об'єкт незавершеного будівництва державної форми власності 40 квартирний житловий будинок (друга черга), що знаходиться на балансі відділу інвестицій і капітального будівництва управління сільського господарства і продовольства Теребовлянської райдержадміністрації, який розташовується за адресою: вул. Паращука, 5, м. Теребовля Тернопільської області, на земельній ділянці площею 0,7 га, виділеній під будівництво цілого комплексу за рішенням Теребовлянської міської ради народних депутатів від 12.12.1986р. №288, під даним об'єктом, відповідно до довідки Теребовлянської міської ради від 13.12.2005р. №3018 розмір земельної ділянки становить 0,315 га, а Позивач зобов'язується прийняти об'єкт незавершеного будівництва і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цьому договорі.

Відповідно до п.1.6. договору об'єкт незавершеного будівництва продано за 440700,00 грн, в т.ч. ПДВ в сумі 73450,00 грн.

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшковою Н.Ф. та зареєстрований в реєстрі за №3667.

У подальшому, сторони вносили зміни до договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва державної форми власності, що підлягає продажу на аукціоні шляхом укладення договорів про внесення змін від 28.02.2009р., від 05.08.2011р., від 07.09.2012р., від 05.09.2013р., від 05.09.2014р.

На виконання договору Позивач сплатив на рахунок Відповідача 1, відкритий у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Тернопільській області, кошти у сумі 440700,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №740 від 13.12.2005р., №774 від 28.12.2005р., №33 від 23.01.2006р., №71 від 10.02.2006р., №90 від 20.02.2006р., №99 від 22.02.2006р., №100 від 23.02.2006р.

Згідно із відомостями Відповідача 1 сплачені Позивачем кошти в сумі 440700,00 грн були перераховані до загального фонду Державного бюджету на рахунок 0019 у сумі 363577,50 грн (99%) згідно із платіжними дорученням №3 від 12.01.2006р. на суму 18466,27 грн, №9 від 27.01.2006р. на суму 163322,48 грн, №14 від 15.02.2006р. на суму 25038,75 грн, №18 від 22.02.2006р. на суму 82500,00 грн, №20 від 24.02.2006р. на суму 41250,00 грн, №22 від 27.02.2006р. на суму 33000,00 грн, та до спеціального фонду Державного бюджету України на рахунок 0019 - 3672,50 грн (1 %) згідно із платіжними дорученнями №4 від 12.01.2006р. на суму 186,53 грн, №10 від 27.01.2006р. на суму 1649,72 грн, №15 від 15.02.2006р. на суму 252,92 грн, №19 від 22.02.2006р. на суму 833,33 грн, №21 від 24.02.2006р. на суму 416,67 грн, №23 від 27.02.2006р. на суму 333,33 грн, а також до загального фонду Державного бюджету України на рахунок 0002 перераховано податок на додану вартість у сумі 73450,00 грн за платіжними дорученнями №13 від 13.02.2006р. на суму 36725,00 грн та №28 від 06.03.2006р. на суму 36725,00 грн.

06.06.2016р. рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі №921/163/16-г/11, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.10.2016р., задоволено позовні вимоги за позовом Відповідача 1. Розірвано договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва державної форми власності, що підлягає продажу на аукціоні, укладений 27.12.2005р. між Відповідачем 1 та Позивачем, посвідчений приватним нотаріусом Теребовлянського районного нотаріального округу Мєшковою Н.Ф. та зареєстрований в реєстрі за №3667, у зв'язку з істотним порушенням Позивачем умов договору. Зобов'язано Позивача повернути в державну власність до сфери управління Відповідача 1 майно - об'єкт незавершеного будівництва - 40-квартирний житловий будинок (друга черга), що знаходиться за адресою: м. Теребовля Тернопільської області, вул. Паращука, 5 шляхом підписання акту прийому-передачі.

05.07.2017р. на виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.06.2016р. у справі №921/163/16-г/11, Позивач повернув Відповідачу 1 об'єкт незавершеного будівництва - 40-квартирний житловий будинок (друга черга), що знаходиться за адресою: м. Теребовля Тернопільської області, вул. Паращука, 5, про що Відповідачем 1 та Позивачем складено та підписано акт приймання-передачі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З встановлених судом обставин вбачається, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва державної форми власності, що підлягає продажу на аукціоні 27.12.2005р., на виконання якого у 2005-2006р. Позивач сплатив Відповідачу 1 грошові кошти у сумі 440700,00 грн.

У подальшому рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі №921/163/16-г/11 від 06.06.2016р, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.10.2016р., вказаний договір був розірваний у зв'язку з істотним порушенням Позивачем його умов, та зобов'язано Позивача повернути в державну власність до сфери управління Відповідача 1 майно - об'єкт незавершеного будівництва - 40-квартирний житловий будинок (друга черга), що знаходиться за адресою: м. Теребовля Тернопільської області, вул. Паращука, 5 шляхом підписання акту прийому-передачі.

Згідно з ст.653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вірно зазначено місцевим судом, у разі розірвання договору не відбувається відміна юридичних наслідків такого правочину (на відміну від визнання правочинів недійсними), тому сторони не повертаються у первісний стан, відповідно не застосовується реституція. У випадку розірвання договору сторони з моменту такого розірвання перестають бути зобов'язаними один перед одним. При цьому, сторони не можуть вимагати повернення того, що було виконане ними за цим договором до моменту його договору, крім випадків, передбачена сторонами у договорі або законі.

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу від 27.12.2005р. не містить положень щодо можливості для сторін повернути все те, що було виконане ними за даним договором, зокрема, сплачених Позивачем коштів.

Також, як вірно зазначено місцевим судом, 18.02.2012р. втратив чинність Закон України «Про Державну програму приватизації», в ст.133 якого був встановлений спеціальний порядок повернення грошових коштів за розірваними договорами, виключно за рахунок коштів одержаних від повторного продажу об'єкта повернутого у власність держави. Згідно із наказом Фонду Державного майна України від 13.05.2013р. №624 також втратив чинність наказ Фонду Державного майна України від 15.08.2000р. №1701, яким було затверджено порядок повернення коштів, сплачених за об'єкт приватизації.

Отже, законодавством, чинним на момент розірвання договору купівлі-продажу від 27.12.2005р. не було передбачено порядку повернення Позивачу як покупцю за договором коштів, сплачених за об'єкт приватизації.

Апеляційний суд не приймає доводи Позивача, що у зв'язку із втратою чинності Законом України «Про державну програму приватизації» з 18.02.2012р. в законодавстві відсутні будь-які виключення чи обмеження щодо повернення грошових коштів за розірваними договорами купівлі-продажу, укладеними в процесі приватизації державного майна.

Такі обмеження передбачені ч.4 ст.653 Цивільного кодексу України, відповідно до якої сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору. При цьому, саме можливість такого повернення повинна бути передбачена або договором або законом, що судом вже було досліджено.

За вказаних обставин, місцевий суд дійшов вірного висновку, що такі наслідки розірвання договору, як повернення Позивачу грошових коштів, сплачених за об'єкт продажу, на час розірвання договору не передбачені ні законодавством, ні самим договором купівлі-продажу, а тому у Позивача відсутні підстави вимагати повернення таких коштів.

Щодо повернення спірних коштів на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що спірні грошові кошти у сумі 440700,00 грн були сплачені Позивачем Відповідачу 1 у 2005-2006р. на виконання договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва державної форми власності, що підлягає продажу на аукціоні 27.12.2005р.

Оскільки між сторонами у справі, що розглядається, існували договірні відносини, а кошти, які Позивач просить повернути отримано Відповідачем 1 відповідно до умов договору, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому заявлені Позивачем вимоги не можуть бути задоволені на підставі положень ст.1212 Цивільного кодексу України. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 02.09.2014р. у справі №3-64гс14.

Апеляційний суд не приймає доводи Позивача, що порушенням права власності особи, вважається факт ненадання можливості користуватися Позивачу своїм майном, оскільки спірні грошові кошти не є майном Позивача з огляду на те, що вони були сплачені Позивачем на виконання договору, тобто з моменту такої оплати вказані кошти у власність набув Відповідач 1.

За вказаних обставин, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду, що вимоги Позивача про стягнення з Державного бюджету України через Відповідача 2 безпідставно збережених грошових коштів у сумі 440700,00 грн не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду згідно з ст.277 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 269-270, 273, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Тернопіль-Західінвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017р. у справі №921/512/17-г залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017р. у справі №921/512/17-г залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 09.02.2018р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов