РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2018Справа № 910/22852/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Приватного підприємства «Бонвояж»

про стягнення 97585,66 грн.

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Приватного підприємства «Бонвояж» про стягнення заборгованості в розмірі 97585,66 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору №2460/15-БО-41 від 30.12.2014 купівлі-продажу природного газу в частині своєчасної оплати поставленого позивачем газу.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача 2730,44 грн. 3% річних, 47384,68 грн. інфляційних втрат та 47470,54 грн. пені, за порушення останнім зобов'язання із своєчасної оплати поставленого за договором газу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.12.2017 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 29.12.2017, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 09.01.2018 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 17.01.2018. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 15.01.2018.

19.01.2018 відповідачем через загальний відділ господарського суду міста Києва було подано відзив на позовну заяву разом із заявою про поновлення процесуального строку для подання відзиву в якій останній зазначив, що Приватне підприємство «Бонвояж» дізналось про наявність вказаної судової справи лише після укладення із адвокатом Договору про надання правової допомоги від 18.01.2018, а відтак відповідач не мав можливості вчасно подати відзив на позов.

Відповідно до ч.1 ст.119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Частиною 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України визначено, що одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Розглянувши подану відповідачем заяву про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позов, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості обставин викладених у вказаній заяві, а враховуючи подання відповідачем відзиву суд вважає за можливе поновити відповідачу пропущений строк, відтак розгляд справи слід здійснювати із врахуванням заперечень відповідача, що викладені у поданому до суду відзиві.

Відповідач у поданому до суду відзиві заперечив проти задоволення позовних вимог, зокрема зазначив, що внаслідок неналежного виконання своїх обов'язків контрагентами відповідача останній не мав можливості вчасно розрахуватись із позивачем за поставлений газ. Також відповідач у відзиві просив суд зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій з огляду на скрутне становище відповідача.

Позивач у поданих до суду запереченнях на відзив в повному обсязі заперечив проти обставин, викладених у відзиві на позов, зокрема зазначив, що у відповідності до чинного законодавства боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового законодавства. Крім того зазначив, що підписавши укладений між сторонами договір відповідач погодився, з положеннями про нарахування пені за неналежне виконання зобов'язань за договором, також вказав, що враховуючи положення чинного законодавства, зменшення нарахованих інфляційних втрат та трьох відсотків річних законом не передбачено. На підставі викладеного просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.12.2014 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач, продавець) та Приватним підприємством «Бонвояж» (далі - відповідач, покупець) було укладено Договір №2460/15-БО-41 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору, продавець передає покупцеві у період з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ в обсязі до 255 тис. куб. м.

Обсяги газу, що планується передати за договором можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу (п.2.1.1 Договору).

Згідно з п.3.1 Договору, продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця.

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі газу. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальністю, пов'язану з правом власності на газ.

Відповідно до п.3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 3.4 Договору (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №5 від 22.10.2015) визначено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця та газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає покупцю та газорозподільному/газовидобувному/газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У разі, якщо покупець не надає або несвоєчасно надає продавцю акти приймання-передачі природного газу, обсяги фактичного використання газу встановлюються відповідно до даних газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства, а вартість газу розраховуються продавцем відповідно до умов, зазначених в пункті 5.2.

За умовами п.4.1 Договору, кількість газу, яка передається покупцю, визначається за показниками комерційних вузлів обліку газу покупця.

У відповідності до п.5.2 Договору, ціна за 1000 куб. м газу становить 5900 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу.

До сплати за 1000 куб. м природного газу - 6384,70 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 1276,94 грн.

Згідно з п.5.5 Договору, загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до розділу 11 Договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою №1 від 10.02.2015 сторони погодили з 01.02.2015 внести зміни до п.5.2 Договору, виклавши його у наступній редакції: Ціна за 1000 куб. м газу становить 6180,70 грн. крім того ПДВ - 20%, всього до сплати з ПДВ - 7416,84 грн.

Додатковою угодою №2 від 10.03.2015 сторони погодили з 01.03.2015 внести зміни до п.5.2 Договору, виклавши його у наступній редакції: Ціна за 1000 куб. м газу становить 9444,70 грн. крім того ПДВ - 20%, всього до сплати з ПДВ - 11333,64 грн.

Додатковою угодою №3 від 15.04.2015 сторони погодили з 01.04.2015 внести зміни до п.5.2 Договору, виклавши його у наступній редакції: Ціна за 1000 куб. м газу становить 8000,20 грн. крім того ПДВ - 20%, всього до сплати з ПДВ - 9600,24 грн.

Додатковою угодою №4 від 01.10.2015 сторони погодили з 01.10.2015 по 31.10.2015 внести зміни до п.5.2 Договору, виклавши його у наступній редакції: Ціна за 1000 куб. м газу становить 7421,10 грн. крім того ПДВ - 20%, всього до сплати з ПДВ - 8905,32 грн.

Додатковою угодою №5 від 22.10.2015 сторони погодили з 01.11.2015 внести зміни до п.5.2 Договору, виклавши його у наступній редакції: Ціна за 1000 куб. м газу становить 7288,12 грн. крім того ПДВ - 20%, всього до сплати з ПДВ - 8745,74 грн.

Додатковою угодою №7 від 25.11.2015 сторони погодили з 01.12.2015 внести зміни до п.5.2 Договору, виклавши його у наступній редакції: Ціна за 1000 куб. м газу становить 7292,58 грн. крім того ПДВ - 20%, всього до сплати з ПДВ - 8751,10 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, на виконання умов договору, поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 318793 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи Актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015, від 28.02.2015, від 31.03.2015, від 30.04.2015. Вказані акти підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем газу матеріали справи не містять.

Відповідачем, в свою чергу, розрахунки за поставлений природний газ проведено несвоєчасно, що підтверджується сальдо відповідача та випискою по операціях по рахунку відповідача, оригінали яких наявні у матеріалах справи.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Згідно зі ст.714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Факт існування неналежного виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині своєчасної оплати поставленого позивачем газу належним чином підтверджений наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначених норм позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 47384,68 грн. інфляційних втрат та 2730,44 грн. трьох відсотків річних.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, судом встановлено, що вказані нарахування проведено у відповідності до умов договору та вимог законодавства та підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 47470,54 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Разом з тим, відповідно до ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином перевіривши наданий позивачем розрахунок, відповідно до якого сума пені становить 47470,54 грн., суд дійшов висновку щодо його обґрунтованості та відповідності умовам закону та договору, відтак зазначена сума підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Разом з тим, стосовно клопотання відповідача, викладеному у відзиві на позов, щодо зменшення розміру штрафних санкцій, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В той же час, як вбачається із матеріалів справи, заборгованість відповідача перед позивачем становила 318793 грн. в той час, як позивачем заявлено до стягнення штрафні санкції в розмірі 47470,54 грн., що не є в свою чергу, більшим за збитки позивача, які останній поніс внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань. Крім того, суд зазначає, що нараховані позивачем до стягнення з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних не є штрафними санкціями в розумінні Господарського кодексу України, а відтак вимога останнього про зменшення штрафних санкцій не підлягає задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства «Бонвояж» (02140, м. Київ, вул. Б. Гмирі, буд. 3, кв. 7; ідентифікаційний код 32660669) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) 47384 (сорок сім тисяч триста вісімдесят чотири) грн. 68 коп. інфляційних втрат, 2730 (двi тисячi сімсот тридцять) грн. 44 коп. трьох відсотків річних, 47470 (сорок сім тисяч чотириста сімдесят) грн. 54 коп. пені, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 14.02.2018

Суддя Я.В. Маринченко