У Х В А Л А

15 лютого 2018 року Справа № 913/388/17

Провадження №1/913/388/17

За позовом позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Автоматизація ОСОБА_2, м. Маріуполь Донецької області

до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 8070255 грн. 73 коп.

Суддя Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання Рвачов О.В..

В засіданні брали участь:

від стягувача ОСОБА_4; представник за довіреністю від 12.02.2018 № 180212;

від боржника ОСОБА_5, представник за довіреністю від 01.09.2017 № 01-026-258;

- розгляд заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду від 21.06.2017 у порядку ст. 331 ГПК України.

Дослідивши матеріали зазначеної заяви, вислухавши представників сторін, суд дійшов до наступного.

Так, господарським судом Луганської області 21.06.2017 було прийнято рішення, яким позов задоволений частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 3897530 грн. 51 коп. боргу, 1452146 грн. 53 коп. інфляційних втрат, 198681 грн. 60 коп. 3% річних, 306841 грн. 83 коп. пені та 87828 грн. 00 коп. судового збору, про що видано наказ від 07.07.2017.

06.02.2018 на адресу суду від боржника надійшла заява за листом від 02.02.2018 про відстрочення виконання судового рішення від 21.06.2017 до 21.06.2018, яка обґрунтована посиланням на знаходження основних виробничих потужностей підприємства на території проведення антитерористичної операції; дію з 12.02.2017 Конвенції ПАТ «Укрзалізниця» № ЦДЗО/0000074 про заборону прийому до перевезення завантажених і порожніх вагонів з усіх країн СНД і Балтії у напрямі залізничних станцій Донецького і Луганського напрямів, в тому числі на станцію Комунарськ; втратою з 19 грудня 2017 управлінського контролю над виробничими активами у м. Алчевську, у звязку із вчиненням кримінального правопорушення з боку невстановлених осіб.

У додаткових письмових поясненнях боржника, наданих при розгляді заяви, зазначено, що рішення Господарського суду від 21.06.2017 не виконувалось, а на підставі заяви стягувача 18.09.2017 відкрито виконавче провадження ВП 54679842.

Стягувач у поясненнях на заяву боржника про відстрочення виконання рішення суду просить суд відмовити у її задоволенні.

Оцінивши доводи боржника, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої ним заяви та відмову у її задоволенні з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Частиною 1 ст. 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Відповідні положення також містяться в ст.33 Закону України Про виконавче провадження

Відповідно до частин 3 та 4 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Приписами ч. 5 ст. 331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Суд звертає увагу боржника, що запроваджений процесуальними нормами права механізм відстрочки виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (з протоколами).

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43). Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Савіцький проти України" (Заява № 38773/05) від 26.07.2012 суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов'язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Отже, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Як свідчить зміст поданої заяви боржник взагалі не зазначає про відповідні дії, які будуть ним вчинятися протягом строку відстрочення для настання реальної можливості виконання рішення суду із сплиненням одного року, відповідні докази на підтвердження своїх сподівань/очікувань чи запланованих дій не надано.

Зазначене свідчить не лише про не дотримання принципу співмірності негативних наслідків для боржника з інтересами кредитора (погашення боргу), однак і про відсутність реальних підстав вважати можливим отримання в подальшому стягувачем присуджених йому рішенням суду коштів через рік відстрочення виконання, про яке просить боржник.

Також звертають на себе увагу ті обставини, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Автоматизація ОСОБА_2 теж знаходиться на території проведення АТО, та складна економічна ситуація у цьому регіоні стосується обох сторін.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» про відстрочку виконання рішення господарського суду від 21.06.2017 у справі № 913/388/17.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Заяву ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» про відстрочку виконання рішення господарського суду Луганської області від 21.06.2017 у справі № 913/388/17 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення 15.02.2018 у відповідності до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України.

Суддя Н.М.Зюбанова