РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.02.2018Справа № 910/20942/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Пукшин Л.Г., за участю секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянув в судовому засіданні матеріали господарської справи

За позовом Регіонального відділення Фонду Державного майна по місту Києву (01032, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 50-Г)

до Підприємства "Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів м. Києва" (03150, м. Київ, вул. Боженка, 86-Б)

про стягнення 72 875,48 грн.

Представники:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Регіональне відділення Фонду Державного майна по місту Києву звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Підприємства "Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів м. Києва" про стягнення 72 875,48 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем неналежним чином виконувались зобов'язання за договором оренди від 27.10.2006 р. № 3637 щодо повноти та вчасності оплати орендних платежів, у заявку з чим у останнього утворився борг перед позивачем у розмірі 72 875,48 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 порушено провадження у справі № 910/20942/17 та призначено справу до розгляду на 17.01.2018.

16.01.2018 позивачем подано через загальний відділ діловодства суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 79 909,16 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.01.2018 суд прийняв до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні 07.02.2018.

У судове засідання, призначене на 07.02.2018, представники сторін не з'явились, клопотань щодо відкладення розгляду справи не направляли, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд зазначає про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом направлення на адресу суду поштовим відправленням.

З огляду за зазначене та з урахуванням того, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути дану справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

27 жовтня 2006 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (надалі - орендодавець) та Підприємством "Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів м. Києва" в особі філії - 7 підприємства "Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів м. Києва" (надалі - орендар) укладено договір оренди № 3637 нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно (надалі - майно), загальною площею 183,43 кв.м, розміщене за адресою: м Київ, проспект Перемоги, 37, учбовий корпус № 7, приміщення цокольного поверху (підвал) кімната № 3 площею 59,16 кв.м.; кімната №011 площею 61,1 кв.м.; приміщення між першим та другим поверхами площею 63,17 кв.м (кімнати №1 площею 17,64 кв.м., № 2 площею 14,03 кв.м., № 3 площею 31,5 кв.м.), що знаходиться на балансі Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут" (надалі - балансоутримувач), вартість якого становить за експертної оцінкою станом на 30.04.2006 р. 59,16 кв.м. - 98690 грн., 61,1 кв.м. - 185516,1 грн., 63,17 кв.м. - 223509 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення: складу -59,16 кв.м.; 61,1 кв.м. - з них 31,1 кв.м. для ксерокопіювальних послуг та 30,0 кв. м. для комп'ютерного друку; офіс - 63,17 кв.м.

Згідно з п. 2.1. договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна, який погоджується балансоутримувачем.

На виконання умов договору 27.10.2006 року за Актом приймання передачі в оренду нерухомого майна об'єкт оренди було передано відповідачеві.

Відповідно до п.п. 3.1. договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої поставною Кабінету Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) - червень 2006 - 3623,08 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку визначеному чинним законодавством.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що орендна плата за перший місяць оренди- жовтень 2006 р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за липень, серпень, вересень, жовтень 2006 року.

Відповідно до умов п. 5.2. договору орендар зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Перерахування здійснюється орендарем самостійно до 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції таким чином: 50% орендної плати перераховується орендарем до державного бюджету; 50% орендної плати перераховується орендарем на розрахунковий рахунок балансоутримувача р/р 0199, КПКВ 1430; ЗКПО 02070921; МФО 820019, УДК м. Києві (п. 3.3. договору).

Сторонами неодноразово укладались договори про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 3637 від 27.10.2006, відповідно до яких вносились зміни, зокрема, до п.п. 1.1., 3.1.,3.2 договору.

Даний договір було укладено строком на 11 (одинадцять) місяців, що діяв з 27 жовтня 2006 по 27 вересня 2007 включно (пункт 10.1), який в подальшому було продовжено:

- на 11 (одинадцять) місяців до 27 червня 2010 включно (пункт 4 Договору від 01 жовтня 2009 № 3637/02 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 3637);

- на 11 (одинадцять) місяців до 27 березня 2013 включно (пункт 7 Договору від 21 травня 2012 № 3637/03 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 3637);

- на 11 (одинадцять) місяців до 27 лютого 2014 включно (пункт 1 Договору від 07 серпня 2013 № 3637/04 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 3637);

- на 11 (одинадцять) місяців, що діяв з 27 лютого 2014 до 27 січня 2015 включно (пункт 1 Договору від 07 квітня 2014 № 3637/06 про внесення змін до Договору).

На підставі п. 1 договору від 01 жовтня 2009 № 3637/02 про внесення змін до договору, орендарем було повернуто частину орендованого майна - площею 59,16 м2, про що складено відповідний акт приймання-передавання (повернення) від 30 вересня 2009.

Крім цього, на підставі п. 1 договору № 3637/05 від 26 листопада 2013 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна №3637, орендарем було повернуто орендодавцеві нерухоме майно - приміщення цокольного поверху № 011 площею 61,1 м2, про що складено відповідний акт приймання - передавання (повернення) від 01 серпня 2013.

Відповідно до п. 5.14 договору (в редакції договору № 3637/03 від 21.05.2012 року про внесення змін) встановлено, що у разі розірвання за згодою сторін договору оренди, орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання- передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу.

Договір оренди №3637 від 27.10.2006 державного майна припинив свою дію на підставі Акту приймання-передавання (повернення) орендованого майна від 15.03.2016.

За твердженням позивача, спір у даній справі виник у зв'язку з тим, що відповідач всупереч умовам договору не виконав свої зобов'язання щодо належної та своєчасної оплати орендної плати за договором оренди №3637 від 27.10.2006, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 79 909,16 грн., з яких: 57 241,34 грн. - орендна плата, 12 204,46 грн. - пеня, 8 746,12 інфляційні втрати та 1 717,24 грн. - штраф.

Позивачем на адресу відповідача було направлено лист №30-05/1034 від 29.01.2016 щодо погашення заборгованості з орендної плати, проте відповіді на вказаний лист відповідач не надав, заборгованість в повному обсязі не погасив.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов договору передав відповідачеві в орендне користування державне нерухоме майно за Актом приймання-передавання орендованого майна від 27.10.2006.

У відповідності до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також п. 5.3 договору встановлено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Як зазначалось вище, сторони передбачили, що перерахування здійснюється орендарем самостійно до 10 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції таким чином: 50% орендної плати перераховується орендарем до державного бюджету; 50% орендної плати перераховується орендарем на розрахунковий рахунок балансоутримувача р/р 0199, КПКВ 1430; ЗКПО 02070921; МФО 820019, УДК м. Києві (п. 3.3. договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено, що під час дії договору відповідач належним чином не здійснював оплату орендних платежів, внаслідок чого, станом на момент передачі відповідачем предмету оренди за Актом приймання-передавання (повернення) орендованого майна від 15.03.2016, у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 579 222,35 грн.

За умовами договору сторони передбачили, що у разі розірвання за згодою сторін договору оренди, орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання- передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу (п. 5.14 договору в редакції договору № 3637/03 від 21.05.2012 року про внесення змін).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки, факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором оренди №3637 від 27.10.2006 у розмірі 57241,34 грн. належним чином доведений, документально підтверджений, а матеріали справи не містять доказів повної сплати відповідачем орендних платежів у строки, встановлені договором, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованість з орендної плати у розмірі 57241,34 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 12 204,46 грн. та штраф у розмірі 1 717,24 грн.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 3.5. договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації та стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному в п. 3.3 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно п. 3.8. договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості (п. 3 договору № 3637/03 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна № 3637.

Перевіривши розрахунок штрафу та пені, що здійснений позивачем відповідно до пунктів 3.5., 3.8 договору, суд погоджується з обґрунтованим розрахунком позивача, який наведений в додатках до заяви про збільшення розміру позовних вимог. Таким чином вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 1 717,24 грн. та пені у розмірі 12 204,46 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання позивач просить стягнути інфляційні втрати у розмірі 8 746,12 грн.

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За приписами п. 3.1., 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на вищенаведене, суд здійснив перерахунок інфляційних втрат та встановив, що їх розмір є більшим, ніж заявлено позивачем, однак, враховуючи, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, то до стягнення підлягає сума у розмірі 8 746,12 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про оплату наявної заборгованості.

За таких обставин, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Регіонального відділення Фонду Державного майна по місту Києву в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236 - 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Підприємства "Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів м. Києва" (03150, м. Київ, вул. Боженка, 86-Б, ідентифікаційний код 30382690) на користь Державного бюджету України (одержувач УДКСУ у Шевченківському районі м. Києва, код 37995466, банк одержувача ГУ ДКСУ в м. Києві, р/р 0011, МФО 820019, КЕКД 22080200, назва -плата за оренду майна бюджетних установ) заборгованість по орендній платі у розмірі 57 241 (п'ятдесят сім тисяч двісті сорок одна) грн. 34 коп., пеню у розмірі 12 204 (дванадцять тисяч двісті чотири) грн. 46 коп., штраф у розмірі 1 717 (одна тисяча сімсот сімнадцять) грн. 24 коп., інфляційні втрати у розмірі 8 746 (вісім тисяч сімсот сорок шість) грн. 12 коп.

3. Стягнути з Підприємства "Центр соціально-трудової реабілітації інвалідів м. Києва" (03150, м. Київ, вул. Боженка, 86-Б, ідентифікаційний код 30382690) на користь Регіонального відділення Фонду Державного майна по місту Києву (01032, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 50-Г; ідентифікаційний код 19030825) судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.02.2018

Суддя Пукшин Л.Г.