КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2018 р. Справа№ 910/4749/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Чорної Л.В.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання - Камінській Т.О.,

за участю представників:

від прокуратури Вакулюк Д.С. - посвідчення 041070 від 03.02.16

від позивача-1 не з'явився

від позивача-2 Трохимчук В.С.- довіреність № 225 -кмй-4022 від 28.11.17

від позивача -3 Трохимчук В.С. - довіреність № 062/01/10-59 від 03.01.18

від відповідача -1 Дорошенко А.О. - ордер КВ № 289857 від 20.03.17

від відповідача -2 не з'явився

від третьої особи не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва

на рішення господарського суду міста Києва від 18.09.2017 (дата підписання 25.09.2017)

у справі № 910/4749/16 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі 1.Міністерства культури України,

2. Київської міської ради,

3. Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА)

до 1.Малого приватного підприємства "АКВАДОН",

2.Комунального підприємства "Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів Державна архітектурно-будівельна інспекція України

про визнання недійсною додаткової угоди та повернення майна

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства культури України, Київської міської ради, Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до МПП "АКВАДОН" та КП "Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт" про визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 25.12.2008 до інвестиційного договору № 9 від 07.04.2006 про реконструкцію нежитлового будинку з надбудовою та прибудовою по вул. П. Сагайдачного, 20/2 (садиба), у місті Києві, яку укладено 25.12.2008 між Головним управлінням комунальної власності м. Києва, МПП "АКВАДОН" та КП "Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт"; про зобов'язання МПП "АКВАДОН" повернути територіальній громаді м. Києва в особі Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) нежитловий будинок площею 1979,80 кв.м. по вул. П.Сагайдачного, 20/2 (садиба) (літ. А) та нежитловий будинок площею 500,80 кв.м. по вул. П.Сагайдачного, 20/2 (садиба) (літ. Б) у місті Києві територіальній громаді міста Києва в особі Департаменту комунальної власності м. Києва.

В обґрунтування позову заступник прокурора міста Києва вказав про те, що відчуження спірних приміщень нерухомого майна по вул. Петра Сагайдачного, 20/2, літ "А" та літ "Б" повинно було відбуватись в рамках приватизаційної процедури в порядку, який визначено Законом України "Про приватизацію державного майна" та Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", та у спосіб, передбачений Державною програмою приватизації (шляхом продажу на аукціоні). Спірна додаткова угода до інвестиційного договору підлягає визнанню недійсною відповідно до ст. 215 ЦК України, оскільки її зміст суперечить вимогам приватизаційного законодавства, законодавства про охорону культурної спадщини та порядку проведення інвестиційних конкурсів для будівництва, реконструкції нежилих будинків, встановленого Київрадою, а підстава її укладання - рішення Київради від 28.08.2008 № 95/95 було визнано рішенням господарського суду міста Києва від 02.12.2014 у справі № 910/16562/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 20.05.2015, недійсним з моменту його прийняття.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.06.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2016, в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 01.06.2016 скасовано повністю, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.12.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2017, в позові відмовлено повністю з огляду на пропуск строку позовної давності.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.07.2017 рішення господарського суду міста Києва від 12.12.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2017 у справі № 910/4749/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Направляючи справу на новий розгляд Вищий господарський суд України вказав на передчасність висновку судів попередніх інстанцій щодо пропуску заступником прокурора міста Києва строку позовної давності, оскільки судами не було надано відповідної оцінки поясненням заступника прокурора міста Києва про те, що у Київради не було правових підстав для звернення до суду з позовом про визнання недійсною спірної угоди та повернення майна до вирішення по суті спору з приводу законності її рішення від 28.08.2008 № 95/95, на підставі якого відбулось відчуження цього майна, у справі № 910/16562/14 за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства культури України, Департаменту комунальної власності м. Києва до Київської міської ради про визнання цього рішення недійсним, тому строк позовної давності слід обраховувати з моменту набрання законної сили судового рішення у справі № 910/16562/14, яким було встановлено обставини порушення прав територіальної громади міста Києва (майно незаконно вибуло з комунальної власності), тобто після 23.02.2015.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.09.2017 в позові відмовлено повністю з огляду на пропуск трирічного строку позовної давності.

Не погоджуючись з судовим рішенням, Заступник прокурора міста Києва звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі № 910/4749/16 та прийняти нове, яким позов прокуратури м. Києва задовольнити.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги скаржник посилається на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме ст.ст. 216, 256, 257, 261, 267 ЦК України, та норм процесуального права: ст.ст. 4-2, 43, 111-12 ГПК України (в редакції до 15.12.2017), що відповідно до ст. 104 ГПК України (в наведеній редакції) є підставою для скасування судового рішення. Скаржник зазначає, що в порушення ст. 43 ГПК України (в редакції до 15.12.2017 ) суд не врахував, що лише з моменту набрання законної сили судовим рішення про визнання недійсним рішення Київради, на підставі якого укладено спірну угоду, у прокурора та позивачів виникли підстави для звернення до суду з позовом про визнання недійсною цієї угоди. Скаржник наполягає, що строк позовної давності, у даному випадку, слід обраховувати з моменту встановлення факту порушення прав територіальної громади м. Києва, що стало можливим лише після встановлення судовим рішенням у справі № 910/16562/14 обставин щодо порушень законодавства, допущених при відчуженні спірних приміщень з комунальної власності, тобто з 23.02.2015 - дати набрання законної сили вказаним судовим рішенням, а відтак строк позовної давності в цій справі не пропущено. Скаржник також вказує, що строк позовної давності Міністерством культури України не пропущено, оскільки воно дізналось про незаконне відчуження спірного майна тільки у 2014 році і не могло про це знати раніше.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2017 колегією суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Чорної Л.В., Скрипки І.М. апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на рішення господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі № 910/4749/16 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 08.11.2017.

Відповідно до розпорядження начальника управління Київського апеляційного господарського суду № 09-53/4408/17 від 08.11.2017 у зв'язку з участю судді Скрипки І.М., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у підготовці для підвищення кваліфікації, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/4749/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 08.11.2017 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Чорної Л.В., Гаврилюка О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2017 прийнято справу № 910/4749/16 за апеляційною скаргою Заступника прокурора міста Києва на рішення господарського суду міста Києва від 18.09.2017 до провадження новим складом колегії суддів.

08.11.2017 від МПП "АКВАДОН" надійшли письмові пояснення щодо застосування строку позовної давності.

08.11.2017 від МПП "АКВАДОН" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу прокуратури міста Києва - без задоволення з огляду на її безпідставність.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2017 розгляд справи відкладено на 06.12.2017.

У зв'язку із перебуванням головуючого судді Корсакової Г.В. на лікарняному, судове засідання, призначене на 06.12.2017, не відбулося. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 розгляд справи призначено на 10.01.2018.

З 15.12.2017 набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Відповідно до п. п. 9 п. 1 розділу XI «Перехідні положення» ГПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судовому засіданні 10.01.2018 оголошувалась перерва до 24.01.2018.

В судове засідання 24.01.2018 представники Міністерства культури України, КП "Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт" та Державної архітектурно-будівельної інспекції України не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.

Згідно з ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представники позивачів 2, 3 в судовому засіданні підтримали вимоги та доводи апеляційної скарги Заступника прокурора міста Києва.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечив, пославшись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

При цьому, частиною 1 ст. 215 ЦК України також передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами 2 та 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У п. 2.8 постанови від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" пленум Вищого господарського суду України звернув увагу судів, що якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Прокурор, звертаючись до господарського суду із заявою про визнання правочину недійсним, виступає позивачем або зазначає у ній позивачем державний чи інший орган або установу, організацію, уповноважені здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, наприклад, управляти майном, що є предметом цього правочину, і визначає відповідачами, як правило, сторони за правочином (договором).

Рішенням №322/1532 від 24.06.2004 Київської міської ради "Про затвердження переліку нежилих будинків комунальної власності територіальної громади міста Києва, які підлягають реконструкції або реставрації за залучені кошти" нежитлові приміщення площею 2 575,8 кв.м. по вул. П. Сагайдачного, 20/2 у м. Києві (садиба) включено до переліку об'єктів, які підлягають реконструкції або реставрації за залучені кошти.

За результатами проведеного конкурсу із залучення інвесторів до реконструкції нежилих будинків по вул. Сагайдачного, 20/2 літ. "А" та літ. "Б", переможцем якого визначено МПП "АКВАДОН", 07.04.2006 між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (замовник), Комунальним підприємством "Дирекція реставраційно-відновлювальних робіт" (служба замовника) та Малим приватним підприємством "АКВАДОН" (інвестор) було укладено інвестиційний договір №9 про реконструкцію нежилого будинку з надбудовою та прибудовою по вул. Петра Сагайдачного, 20/2 (садиба) в м. Києві (надалі - договір), предметом якого відповідно до п.1 є реалізація інвестиційного проекту з реконструкції нежилого будинку за адресою: м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, 20/2 (садиба) на умовах визначених конкурсом по залученню інвесторів для реконструкції будинку, затвердженого протоколом конкурсної комісії від 23.12.2005 № 17.

Відповідно до п. 2.6 договору інвестор зобов'язався розробити концепцію реконструкції та будівництва, для чого замовити передпроектні роботи, за власний рахунок забезпечити фінансування всіх витрат, пов'язаних з реконструкцією та будівництвом об'єкту інвестування, погодити та підписати графік фінансування реконструкції та будівництва об'єкту інвестування та загальні строки виконання всього комплексу робіт, і після введення об'єкта інвестування в експлуатацію передати до комунальної власності територіальної громади міста Києва 3 500 (три тисячі п'ятсот) кв.м. нежилих приміщень в будинку, забезпечити належне утримання майна, що передається у власність інвестору.

Пунктом 4.1 договору сторонами визначено наступний порядок використання результатів реконструкції та будівництва об'єкту інвестування: площа нежилих приміщень в обсязі 3 500 кв.м. передається до комунальної власності територіальної громади м. Києва; решта площі нежилих та житлових приміщень передається інвестору. Право власності інвестора на майно виникає після введення об'єкту інвестування в експлуатацію і оформлюється у відповідності до діючого законодавства.

Рішенням № 95/95 від 28.08.2008 Київської міської ради "Про передачу малому приватному підприємству "АКВАДОН" під реконструкцію нежилих будинків на вулиці Петра Сагайдачного, 20/2 літ. А та на вулиці Петра Сагайдачного, 20/2 літ. Б (садиба) у Подільському районі міста Києва" відповідно до ст. 327 ЦК України, п. 30 ч. 1 ст. 26, ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", враховуючи, що МПП "АКВАДОН" є переможцем конкурсу із залучення інвесторів до реконструкції або реставрації нежилих будинків, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва та звернення МПП "АКВАДОН", Київською міською радою вирішено: передати МПП "АКВАДОН" під реконструкцію нежилі будинки комунальної власності територіальної громади міста Києва на вулиці Петра Сагайдачного, 20/2 літ. А площею 2 075,4 кв.м. та на вулиці Петра Сагайдачного, 20/2 літ. Б площею 495,9 кв. м. (садиба) у Подільському районі міста Києва за умови компенсації вартості, визначеної звітом про оцінку вартості згаданих нежилих будинків; Головному управлінню комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) забезпечити проведення незалежної оцінки вартості нежилих будинків, зазначених у пункті 1 цього рішення; МПП "АКВАДОН" перерахувати кошти до міського бюджету за нежилі будинки на вулиці Петра Сагайдачного, 20/2 літ. А та на вулиці Петра Сагайдачного, 20/2 літ. Б (садиба) у Подільському районі міста Києва; після виконання пункту 3 цього рішення Головному управлінню комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) підписати акти приймання-передачі у власність МПП "АКВАДОН" нежилих будинків на вулиці Петра Сагайдачного, 20/2 літ. А та на вулиці Петра Сагайдачного, 20/2 літ. Б (садиба) у Подільському районі міста Києва.

25.12.2008 сторонами договору № 9 від 07.04.2006 було укладено додаткову угоду № 3, відповідно до умов якої вирішено викласти останній абзац п. 4.1 Інвестиційного договору в наступній редакції: "За умови компенсації інвестором вартості об'єкта інвестування, визначеної звітом про оцінку вартості цього об'єкта та підписання акта приймання-передачі у власність, інвестор набуває право власності на цей об'єкт".

На підставі п. 4.1 договору (в редакції додаткової угоди №3 від 25.12.2008) МПП "АКВАДОН" було перераховано до міського бюджету грошові кошти у загальному розмірі 15 159 840,00 грн. в якості компенсації вартості спірного об'єкта інвестування, що підтверджується платіжними дорученнями № 2 від 26.02.2009 та № 1 від 15.10.2009.

За актом приймання-передачі № 552 від 03.11.2009, що підписаний та належним чином завірений сторонами, на виконання умов інвестиційного договору та додаткової угоди №3 від 25.12.2008, 03.11.2009 замовник передав, а інвестор прийняв у власність нежилі будинки на вулиці Петра Сагайдачного, 20/2, літ.А площею 1 979,8 кв.м. та літ. Б площею 500,8 кв.м.

04.11.2009 згідно з наказом № 916-В від 04.11.2009 Головного управління комунальної власності м. Києва МПП "АКВАДОН" було видано свідоцтва про право власності серії САС № 741870, та серії САС № 741871, що посвідчують належність нежилого будинку площею 1 979,8 кв.м., який розташований в м. Києві по вул. Сагайдачного Петра № 20/2 (літера А) та нежилого будинку площею 500,8 кв.м., який розташований в м. Києві по вул. Сагайдачного Петра № 20/2 (літера Б).

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.12.2014 у справі № 910/16562/14 за позовом Заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства культури України, Департаменту комунальної власності м. Києва до Київської міської ради про визнання недійсним рішення №95/95 від 28.08.2008 Київської міської ради "Про передачу Малому приватному підприємству "АКВАДОН" під реконструкцію нежилих будинків на вулиці Петра Сагайдачного, 20/2 - А та на вулиці Петра Сагайдачного, 20/2 - Б (садиба) у м. Києві позовні вимоги було задоволено: визнано недійсним рішення № 95/95 від 28.08.2008 Київської міської ради "Про передачу Малому приватному підприємству "АКВАДОН" під реконструкцію нежилих будинків на вулиці Петра Сагайдачного, 20/2 - А та на вулиці Петра Сагайдачного, 20/2 - Б (садиба) у м. Києві та розподілено судові витрати.

Вищевказане судове рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 20.05.2015.

Відповідно до положень ст. 35 ГПК України, в редакції до 15.12.2017, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Місцевий господарський суд, обґрунтовано пославшись на преюдиціальність встановлених вищезазначеним судовим рішенням від 02.12.2014 обставин, визнав, що оспорюване рішення Київської міської ради не відповідає вимогам чинного законодавства (зокрема, але не виключно, і рішенню Київської міської ради за № 528/1189 від 24.05.2007, Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про охорону культурної спадщини") і порушує право власності територіальної громади.

Оскільки рішенням господарського суду міста Києва від 02.12.2014 у справі № 910/16562/14 визнано недійсним рішення Київської міської ради № 95/95 від 28.08.2008 та в матеріалах справи відсутні докази реалізації інвестиційного проекту, що є предметом договору № 9 від 07.04.2006, Акт державної комісії щодо прийняття об'єкта в експлуатацію суду не надано, листом № 7/26-54/2107/09 від 21.07.2014 Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві повідомила, що реєстрація повідомлення про початок виконання будівельних робіт, декларації про готовність об'єкта до експлуатації не здійснювалась, документів на підтвердження реалізації інвестиційного проекту за договором № 9 від 07.04.2006 не надано, питання можливості набуття інвестором прав власності на об'єкт інвестування залежить від фактичної реалізації інвестиційного проекту та прийняття об'єкта інвестування в експлуатацію у встановленому порядку, відповідачем 1 не спростовано посилання заступника прокурора міста Києва в позовній заяві на те, що інвестиційний проект не було реалізовано, в розумінні ст. 34 ГПК України, в редакції до 15.12.2017, ним не надано належних доказів реалізації інвестиційного проекту та прийняття об'єкта в експлуатацію, погодження у додатковій угоді № 3 від 25.12.2008 до договору № 9 від 07.04.2006 набуття інвестором права власності на об'єкт інвестування за умови компенсації інвестором вартості об'єкта інвестування, визначеної звітом про оцінку вартості цього об'єкта та підписання акта приймання-передачі, до моменту реалізації інвестиційного проекту є таким, що суперечить Положенню про порядок проведення інвестиційних конкурсів для будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, яке затверджене рішенням № 528/1189/ від 24.05.2007, то спірна додаткова угода підлягає визнанню недійсною відповідно до ст. 215 ЦК України, оскільки її зміст суперечить вимогам приватизаційного законодавства, законодавства про охорону культурної спадщини та порядку проведення інвестиційних конкурсів для будівництва, реконструкції нежилих будинків.

При цьому порушення спірною додатковою угодою прав та охоронюваних законом інтересів Міністерства культури України не встановлено, належним та допустимими доказами не доведено.

13.04.2016 відповідачем через канцелярію суду було надано заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Згідно з положеннями ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і суб'єктами, уповноваженими законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ст. 29 ГПК України в редакції до 15.12.2017 прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. (Правова позиція Верховного Суду України у постанові від 13.04.2016 № 3-224гс16).

У постановах Верховного Суду України у справі № 3-23гс14, № 3-194гс14, № 3-21гс15 наведено правову позицію, що строк позовної давності має обчислюватися з моменту, коли саме позивачеві стало відомо про порушення його права, а не з моменту проведення перевірки прокуратурою.

Оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органу, який має повноваження щодо передачі комунальної власності (Київська міська рада), то і перебіг строку позовної давності розпочинається саме з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган державної влади (місцевого самоврядування), а не прокурор.

З огляду на те, що спірну додаткову угоду було укладено сторонами 25.12.2008, місцевим господарським судом, з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, було правомірно встановлено, що останнім днем трирічного строку позовної давності було 26.12.2011 (з урахуванням того, що 25.12.2011 було вихідним днем), а прокурор звернувся до суду з позовом 17.03.2016, тобто, поза межами визначеного ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав визнати причини пропуску позовної давності поважними, оскільки позивачами та прокурором не зазначено жодних підстав які б унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України, з приводу оцінки поясненням заступника прокурора міста Києва про те, що у Київради не було правових підстав для звернення до суду з позовом про визнання недійсною спірної угоди та повернення майна до вирішення по суті спору з приводу законності її рішення від 28.08.2008 № 95/95, на підставі якого відбулось відчуження цього майна, у справі № 910/16562/14 за позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства культури України, Департаменту комунальної власності м. Києва до Київської міської ради про визнання цього рішення недійсним, тому строк позовної давності слід обраховувати з моменту набрання законної сили судового рішення у справі № 910/16562/14, яким було встановлено обставини порушення прав територіальної громади міста Києва (майно незаконно вибуло з комунальної власності), тобто після 23.02.2015, колегія суддів зауважує наступне.

Згідно із ст. 111-12 ГПК України, в редакції до 15.12.2017, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи. Постанова касаційної інстанції не може містити вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 2, 3 ст. 267 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу, що рішення господарського суду міста Києва від 02.12.2014 у справі № 910/16562/14, яким встановлено факт невідповідності рішення органу місцевого самоврядування вимогам чинного законодавства, є лише доказом у даній справі, а не підставою для визнання недійсним укладеного на виконання такого рішення договору, з огляду на його невідповідність актам цивільного законодавства.

Підставою для визнання недійсним договору згідно із положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки сторони договору були обізнані з його змістом в момент його укладення, то день набрання чинності судовим рішенням у справі № 910/16562/14 не може слугувати початком перебігу позовної давності, як помилково вважає скаржник.

Про обставини укладення та зміст спірної угоди Київській міській раді та Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) було відомо з моменту її укладення. Внесення протесту прокурора від 30.05.2011, його задоволення 22.09.2011, а також наступні судові процеси про визнання недійсними рішень та про визнання права комунальної власності свідчать про обізнаність прокурора та позивачів-2, 3 щодо порушення інтересів держави внаслідок відчуження спірного об'єкта інвестування, а також про відсутність об'єктивно існуючих перешкод для звернення за судовим захистом в межах позовної давності.

Згідно із п. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, з огляду на пропуск позивачами трирічного строку позовної давності, місцевий господарський суд дійшов вмотивованого висновку про відмову в задоволенні позову про визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 25.12.2008 до інвестиційного договору № 9 від 07.04.2006, та похідних вимог про зобов'язання МПМ "АКВАДОН" повернути нежитлові будинки, розташовані по вулиці Петра Сагайдачного, 20/2 літ. А та на вулиці Петра Сагайдачного, 20/2 літ. Б (садиба) у Подільському районі міста Києва.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення. а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 232, 233, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на рішення господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі № 910/4749/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі № 910/4749/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/4749/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді Л.В. Чорна

О.М. Гаврилюк