ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 рокуСправа № 912/3510/17
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Кабакової В.Г. при секретарі судового засідання Лупенко А.І., у відкритому судовому засіданні розглянув справу № 912/3510/17

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Гірник", м. Олександрія, Кіровоградська область

до відповідачів

1: Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, м. Олександрія, Кіровоградська область

2: Олександрійського управління Державної казначейської служби України Кіровоградської області, м. Олександрія, Кіровоградська область

про стягнення 32 645,02 грн

Представники сторін:

від позивача - Біляєв М.М., довіреність № 90 від 06.12.17;

від відповідача 1 - участі не брали;

від відповідача 2 - участі не брали;

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Гірник" звернулось до господарського суду із позовною заявою від 23.11.2017, яка містить вимоги про стягнення з Державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у м. Кропивницькому Кіровоградської області 32 645,02 грн, з них інфляційних нарахувань, 481,78 грн 3% річних 1 948,83 грн та стягнутий виконавчий збір в сумі 30 014,41 грн, з покладенням на відповідача судових витрат.

Ухвалою від 28.11.2017 господарський суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і порушив провадження у справі № 912/3510/17, розгляд якої призначив на 11.12.2017.

Ухвалою від 11.12.2017 господарський суд допустив заміну первісного відповідача 2 Управління державної казначейської служби України у м. Кропивницькому Кіровоградської області належним відповідачем 2 Олександрійським управлінням Державної казначейської служби України Кіровоградської області, відклав розгляд справи на 27.12.2017 о 12:00.

Ухвалою від 27.12.2017 господарський суд постановив розглядати справу № 912/3510/17 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі та вважати судове засідання призначене у даній справі на 27.12.2017 о 12:00 підготовчим засіданням.

Відповідач 2 - Олександрійське управління Державної казначейської служби України Кіровоградської області у відзиві на позовну заяву від 26.12.17 просить суд відмовити в задоволенні позову повністю та розглядати справу за відсутності представника відповідача 2.

Ухвалою суду від 27.12.2017 підготовче засідання у даній справі було відкладено до 22.01.2018 .

Позивач у зв'язку із заміною первісного відповідача 27.12.2017 подав заяву від 26.12.2017 № 96 про уточнення предмету позову, за змістом якої просить стягнути з Державного бюджету України через Олександрійське управління Державної казначейської служби України Кіровоградської області на користь позивача 32 645,02 грн, з них інфляційних нарахувань, 481,78 грн - 3% річних 1948,83 грн, стягнутий виконавчий збір в сумі 30014,41 грн з покладенням на відповідача судових витрат.

Позивач подав суду 22.01.2018 заяву від 06.01.2018 про уточнення предмету позову у зв'язку із заміною первісного відповідача з доказами направлення іншим учасникам справи, за змістом якої просить стягнути з Державного бюджету України через Олександрійське управління Державної казначейської служби України Кіровоградської області 32 645,02 грн, з них: інфляційних нарахувань, 481,78 грн - 3% річних, 1948,83 грн, стягнутий виконавчий збір в сумі 30 014,41 грн та витрати на проведення виконавчих дій в сумі 200,00 грн з покладенням на відповідача судових витрат.

Господарським судом враховано, що за змістом позовної заяви 3% річних - це 481,78 грн та 1948,83 грн - інфляційні нарахування.

Враховуючи вимоги ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 22.01.2018 господарський суд прийняв до розгляду заяву позивача від 06.01.2018 про уточнення предмету позову.

22.01.2018 до суду засобами електронного зв'язку надійшов відзив на позовну заяву відповідача 1.

Ухвалою від 22.01.2018 господарський суд не прийняв до розгляду відзив відповідача 1 з підстав, викладених в ухвалі.

Ухвалою від 22.01.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.02.2018 о 14:30.

Представник позивача підтримав позов повністю, з урахуванням поданої заяви про уточнення предмету позову.

Уповноважені представники відповідачів в судовому засіданні участі не приймали. За змістом наданих відзивів (оригінал відзиву відповідача 1 надійшов на адресу суду 24.01.2018) відповідачі просили здійснювати розгляд справи без участі їх представників.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 24.12.2014 у справі № 912/1238/13 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю. Стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Гірник" на його користь 645 274,75 грн недоплаченої вартості частини майна, 62 800,15грн недоплаченої частини прибутку, 34 161,50 грн судового збору, 67 568,64 грн оплати за проведення судової експертизи, 54 000,00 грн оплати послуг адвоката.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 рішення господарського суду Кіровоградської області від 24.12.2014 змінено та викладено в наступній редакції:

"Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Гірник" на користь ОСОБА_2 275 071,47 грн. недоплаченої частини прибутку.

В решті позові - відмовити.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Гірник" на користь ОСОБА_2 5 500,00 грн. судових витрат за подання позову, 10 878,55 грн. оплати за проведення судової експертизи (ініціатор - позивач), 8 694,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Стягнути з "Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз" на користь ОСОБА_2 26 611,20 грн. витрат за проведення повторної судової експертизи, помилково покладених на позивача ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.03.2015р. та сплачених позивачем згідно квитанції 0.0.370963533.1 від 09.04.2015р. (копія квитанції знаходиться на а.с.37 том 6).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Гірник" 14 330,75 грн. витрат на апеляційне оскарження. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Гірник" 9 234,02 грн. витрат на проведення судової експертизи".

Відповідні накази видано 30.06.2016.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2016 постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 та рішення господарського суду Кіровоградської області від 24.12.2014 у справі скасовано; справу передано на новий розгляд до господарського суду Кіровоградської області.

До винесення постанови Вищим господарським судом України, 08.07.2016 постановою заступника начальника Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Марковою Олесею Василівною відкрито виконавче провадження на виконання наказу господарського суду від 30.06.2016 №912/1238/13 про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Гірник" на користь ОСОБА_4 коштів в сумі 275071,47 грн (Виконавче провадження № 51584987, а.с. 76, 77).

08.07.2016 року постановою заступника начальника Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Марковою Олесею Василівною відрито виконавче провадження на виконання наказу господарського суду від 30.06.2016 №912/1238/13 про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Гірник" на користь ОСОБА_4 коштів в сумі 5500,00 грн судові витрати за подання позову, 10878,55 грн, оплати за проведення судової експертизи, 8694,00 грн витрати на послуги адвоката (Виконавче провадження № 51585293, а.с. 73, 74).

15.07.2016 заступником начальника Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Марковою Олесею Василівною винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 2507,27 грн (ВП № 51585293, а.с. 50).

15.07.2016 заступником начальника Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Марковою Олесею Василівною винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 27507,14 грн (ВП № 51584987, а.с. 49).

25.07.16 постановою заступника начальника Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Марковою О.В. винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 100,00 грн (ВП № 51584987, а.с. 51).

25.07.16 постановою заступника начальника Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Марковою О.В. винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 100,00 грн (ВП № 51585293, а.с. 52).

04.08.16 на адресу господарського суду Кіровоградської області надійшла скарга Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Гірник" № 44 від 29.07.16 на дії Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, відповідно до якої, з урахуванням уточнененої скарги № 74 від 08.12.16 заявник просив: визнати дії Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області щодо винесення постанови від 15.07.16 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 2507,27 грн ВП № 51585292 неправомірними; скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 2507,27 грн від 15.07.16 року, ВП № 51585292; визнати дії Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області щодо винесення постанови від 15.07.16 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 27507,14 грн, ВП № 51584987 неправомірними; скасувати постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 27507,14 грн від 15.07.16 року, ВП № 51584987.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 21.12.2016 у справі № 912/1238/13:

1. Скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Гірник" № 44 від 29.07.16 на дії ДВС по справі № 912/1238/13 задоволено;

2. Визнано дії Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області щодо винесення постанови від 15.07.16 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 2507,27 грн ВП № 51585292 неправомірними;

3. Скасовано постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 2507,27 грн від 15.07.16 року, ВП № 51585292;

4. Визнано дії Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області щодо винесення постанови від 15.07.16 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 27507,14 грн, ВП № 51584987 неправомірними;

5. Скасовано постанови про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 27507,14 грн від 15.07.16 року, ВП № 51584987.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.02.2017, ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 21.12.2016 з розгляду скарги СТОВ "Гірник" на дії Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області у справі № 912/1238/13 залишено без змін.

Так, дії щодо винесення вищевказаних постанов визнано судом неправомірними з тих підстав, що строк, наданий державним виконавцем боржнику для виконання рішення суду в добровільному порядку, як виявилося в ході розгляду скарги, був нереальним для боржника.

Також, за результатами розгляду інших скарг СТОВ "Гірник" :

- ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 21.12.2016 у справі № 912/1238/13:

1. Скаргу СТОВ "Гірник" № 47 від 05.08.16 на дії Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області задоволено.

2. Визнано неправомірною та скасовано постанову від 25.07.16 заступника начальника Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Марковою Олесею Василівною про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 100,00 грн (Виконавче провадження № 51585293).

3. Визнано неправомірною та скасовано постанову від 25.07.16 заступника начальника Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Марковою Олесею Василівною про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 100,00 грн (Виконавче провадження № 51584987);

- ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 21.12.2016 у справі № 912/1238/13:

1. Скаргу СТОВ № 50 від 23.08.16 на дії Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області задоволено.

2. Визнано неправомірними дії Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області щодо розподілу стягнутих з боржника сум 85072,55 грн та визнано недійсним розрахунок розподілу стягнутих з боржника сум від 25.07.16 в сумі 85072,55 грн.

3. Визнано неправомірними дії Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області щодо розподілу стягнутих з боржника сум 215071,47 грн та визнано недійсним розрахунок розподілу стягнутих з боржника сум від 25.07.16 в сумі 215071,47 грн.

4. Визнано неправомірними дії Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області щодо розподілу стягнутих з боржника сум 215071,47 грн та визнано недійсним розрахунок розподілу стягнутих з боржника сум від 25.07.16 в сумі 739,00 грн.

5. Визнано неправомірними дії Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області щодо розподілу стягнутих з боржника сум 29475,39 грн та визнано недійсним розрахунок розподілу стягнутих з боржника сум від 09.08.16 в сумі 29475,39 грн.

Відповідно до ч. 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, встановлені в постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 та ухвалах Господарського суду Кіровоградської області від 21.12.2016 у справі № 912/1238/13 на підставі ст. 75 ГПК України мають преюдиційне значення, а тому повторного доведення не потребують.

Господарським судом враховано з огляду на матеріали справи, що в ухвалах від 21.12.2016 йдеться про виконавче провадження № 51585293, а не № 51585292.

Таким чином, зазначає позивач, йому неправомірними діями органу ДВС було нанесено шкоду в розмірі 30214,41 грн (30014,41 грн стягнутий виконавчий збір та 200,00 грн витрати на проведення виконавчих дій).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Аналогічна норма також міститься в статті 20 Господарського кодексу України, якою встановлено, що кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема шляхом відшкодування шкоди.

Спір у справі виник у зв'язку із спричиненням СТОВ "Гірник" шкоди, завданої протиправними діями ДВС внаслідок стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення).

Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

Згідно вимог статті 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Пунктом 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 07.02.2014 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз'яснено, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

В даному випадку доказом протиправних дій державного виконавця є ухвала господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/1238/13 від 21.12.2016, яка залишена без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.02.2017, якою визнано дії Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області щодо винесення постанов від 15.07.2016 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірах 2507,27 грн та 27507,14 грн та скасовано відповідні постанови про стягнення виконавчого збору; а також ухвала від 21.12.2016, якою визнано неправомірними та скасовано постанови від 25.07.2016 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 200,00 грн (ВП № 51585293 та ВП № 51584987).

Отже, факт неправомірності дій державного виконавця на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди вже встановлений судовими рішеннями, які набрали законної сили і вони є преюдиціальними для вирішення даного спору.

Суд погоджується з твердженнями позивача, що сума в розмірі 30214,41 грн є шкодою, яка має місце внаслідок неналежного виконання Олександрійським міськрайонним відділому державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області вимог ЗУ "Про виконавче провадження".

Однак суд не погоджується з розміром вказаної суми.

Так, згідно постанов про стягнення з боржника виконавчого збору від 15.07.2016 стягнуто з боржника виконавчий збір в розмірах 27507,14 грн та 2507,25 грн, що в сумі складає 30014,39 грн.

Саме така сума перерахована позивачем на рахунок відділу ДВС згідно платіжних доручень від 01.08.2016 № 123 (739,00 грн) та 04.08.2016 № 409 (29475,39 грн) (а.с. 78, 79).

Тому шкодою є сума в розмірі 30214,39 грн (30014,39 грн стягнутий виконавчий збір та 200,00 грн витрати на проведення виконавчих дій).

Таким чином, позивачем доведено причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями відповідача та завданням шкоди позивачу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення (протиправність поведінки, шкода, причинний зв'язок між ними, вина заподіювача шкоди) для застосування такої міри деліктної відповідальності, як відшкодування шкоди.

Враховуючи встановлене, позивачу має бути відшкодована шкода в розмірі 30214,39 грн, завдана неправомірними діями державного виконавця.

Відповідно до ч. 5 п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону № 202/98-ВР (202/98-ВР), ст. 86 Закону № 606-XIV (606-14) і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Відповідно до пункту 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" зазначено, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону "Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 12 постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України".

Обидва відповідача є юридичними особами.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного Кодексу України, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно вимог п.п. 2 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного Кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо для відшкодування такої шкоди необхідні додаткові кошти понад обсяг бюджетних призначень, в установленому законодавством порядку подаються відповідні пропозиції щодо внесення змін до закону про Державний бюджет України (рішення про місцевий бюджет) та/або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету (місцевого бюджету).

Згідно з п. 1 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011р. (далі - Порядок), Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень (п.п. 2 п. 35 Порядку).

Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету, а зі змісту статті 25 цього Кодексу вбачається, що державне казначейство здійснює безспірне списання з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийнято державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

Зі змісту пункту 36 Порядку випливає, що у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

У відповідності до Положення про Державну казначейську службу України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.2015р., (п. 1) Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно положень пункту 7 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011 Казначейство України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (у разі їх утворення).

Таким чином, управління наявними коштами Державного бюджету України, коштами державних позабюджетних фондів і позабюджетними коштами установ та організацій, що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, фінансування його видатків входить до компетенції Державної казначейської служби України.

Враховуючи положення вищенаведених норм чинного законодавства України, позивачу надане право звернутися до суду з вимогою про відшкодування з Державного бюджету України державою в особі органів, які виконують функції управління коштами Державного бюджету, а саме до органу казначейства за місцезнаходженням органу, яким заподіяно шкоду. Територіальним органом у даному випадку є Олександрійське управління Державної казначейської служби України Кіровоградської області.

Відповідно до Постанови КМУ від 15.06.2011 № 651 "Про утворення територіальних органів Державної казначейської служби" Олександрійське управління Державної казначейської служби України Кіровоградської області є територіальним органом Державної казначейської служби.

З урахуванням наведеного доводи відповідача 2, що належним відповідачем по даній справі є Державна казначейська служба України є необґрунтованими, а тому відхиляються.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі 481,78 грн, нарахованих за період з 24.04.2017 по 04.11.2017, що становить 194 дні (пояснення а.с. 161) та інфляційні нарахування у сумі 1948,83 грн, нараховані за період за травня 2017року по жовтень 2017 року.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 3.1., п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Приписи статті 625 Цивільного кодексу України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто застосовується у разі порушення грошового зобов'язання.

Грошові зобов'язання, як і будь-які інші цивільно-правові або господарські зобов'язання, можуть виникати з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України і статтею 174 ГК України.

Зобов'язанням, у відповідності до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, визначено правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Грошовим зобов'язанням, відповідно до ст. ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України є виражене в грошових одиницях зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка відповідно має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що нарахування суми інфляційних втрат та 3% річних стосується прострочення саме грошових зобов'язань, а поняття "грошове зобов'язання" згідно з положеннями Цивільного кодексу України означає будь-яке зобов'язання, яке складається, в тому числі, з правовідносини, в якому права кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України не поширюється на спірні правовідносини сторін, оскільки між ними відсутні будь-які договірні зобов'язальні правовідносини, а відшкодування шкоди у сумі 30214,39 грн здійснюється не на виконання грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав (п. 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Отже, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є необґрунтованими, оскільки даний спір виник у зв'язку із заподіянням шкоди, а не у правовідносинах з виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 0,02 грн збитків, 3% річних у сумі 481,78 грн та інфляційний нарахувань у сумі 1948,83 грн.

Приписами п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, відсутні підстави для повернення позивачу судового збору. Судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Олександрійське управління Державної казначейської служби України Кіровоградської області (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Першотравнева, 30, ідентифікаційний код 37944584) на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Гірник" (28024, Кіровоградська область, м. Олександрія, с. Марто-Іванівка, вул. Воронова, буд. 1, ідентифікаційний код 30984945) 30214,39 грн шкоди, завданої незаконними діями Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.02.2018.

Суддя В.Г. Кабакова

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про веб-адресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.