ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року Справа № 926/3580/17

м. Чернівці

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Гурина М.О., при секретарі судового засідання Лунгул І.О.

За позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Чернігів

до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Вашківці Вижницького району Чернівецької області

про стягнення заборгованості - 10806,66 грн.

Представники:

від позивача - ОСОБА_3, представник за довіреністю №315 від 14.12.2017 р.;

від відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_4, представник за довіреністю від 16.11.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості 10806,66 грн.

Позов мотивується тим, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір постачання товарів № 05/04 від 05 квітня 2016 року, згідно з яким позивач зобов'язується передати товар у власність відповідача, який у свою чергу зобов'язується прийняти та оплатити за товар визначений у додатку №1 до договору, а саме: котли kotlant KE-17 та kotlant KГ-30 (далі - котли) загальною вартістю 22718,00 грн. Відповідач товар отримав, однак, протягом 90 днів після отримання товару, як зазначено у пункті 2.4. договору, не оплатив. При цьому, відповідач 11 липня 2017 року повернув котли, що підтверджується декларацією про прийняття вантажу № . З урахуванням вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача за період з 06 липня 2016 року по 11 липня 2017 року пеню у розмірі 6525,35 грн., 3 % річних - 691,00 грн., інфляційні - 3590,31 грн.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 07 листопада 2017 року порушено провадження у справі, її розгляд призначено у судовому засіданні на 22 листопада 2017 року в режимі відеоконференції.

07 грудня 2017 року відповідачем надано відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити в задоволені позову, посилаючись на відсутність доказів отримання ним товару (котлів) за договором № 05/04 від 05.04.2016 року у строк протягом 10 робочих днів з дати підписання договору (п.3.1. договору), при цьому відповідач не заперечує факт отримання ним вищевказаних котлів у червні 2017 року, які повернуті позивачу у липні 2017 року, що підтверджується видатковою накладною № 78 від 11.07.2017. Також, відповідач у відзиві на позов зазначає, що пеня та інфляційні втрати нараховані з порушенням чинного законодавства та умов договору, а саме ч. 6 ст. 232 ГК України та п. 5.3 договору.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 22 листопада 2017 року розгляд справи відкладено в судовому засіданні на 15 грудня 2017 року.

У судовому засіданні 15.12.2017 року, суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження та оголосив перерву до 09.01.2018 року.

09.01.2018 на адресу господарського суду Чернівецької області від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що доводи викладені у відзиві на позов відповідача вважає безпідставними та неаргументованими, у зв'язку з чим просить суд не приймати їх до уваги та задовольнити позов у повному обсязі.(тотожна відповідь на відзив надійшла на електронну адресу господарського суду Чернівецької області 18.01.2018 року (вх.№188)).

У судовому засіданні 09.01.2018 року представник позивача заявив усне клопотання про виклик свідка в якому йому відмовлено у відповідності до приписів статей 88, 89 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 09.01.2018 року розгляд справи відкладено до 18.01.2018 року та продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

18.01.2018 року на електронну адресу господарського суду Чернівецької області надійшло клопотання від представника позивача про витребування доказів з Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області, в якому йому відмовлено згідно статей 80, 81 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 18.01.2018 року розгляд справи відкладено до 06.02.2018 року.

06.02.2018 року на електронну адресу господарського суду Чернівецької області надійшли додаткові матеріали по справі від представника позивача.

У судовому засіданні 06.02.2018 року представник позивача просив задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених і позовний заяві та відповіді на відзив. При цьому, відповідач та представник відповідача просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позов.

За письмовою згодою відповідача та його представника та усною згодою представника позивача про перехід до розгляду справи по суті суд у судовому засіданні 06.02.2018 року перейшов до розгляду справи по суті.

Заяв про відвід судді чи секретаря судового засідання не надходило.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд встановив наступне.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 Цивільного кодексу України).

В силу ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і оплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.ч.1,2 ст.692 Цивільного кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

05.04.2016 року між сторонами укладено договір постачання товарів № 05/04 відповідно до п. 1.1. Договору постачальник (ФОП ОСОБА_1) зобов'язувався передати у власність покупця (ФОП ОСОБА_2), а покупець зобов'язувався прийняти у свою власність та оплатити товар (котли kotlant KE-17 та kotlant KГ-30) в кількості та за ціною (вартістю), що визначається в Специфікації, яка є додатком №1 до договору та є невід'ємною його частиною.

Додатком № 1 до договору, а саме специфікацією від 05.04.2016 року визначено, що товаром є котли: kotlant KE-17 (мех. регулятор) ціною 6216,00 грн. та kotlant KГ-30 (мех. регулятор) за ціною 16502,00 грн., загальною вартістю 22178,00 грн.

Відповідно до п. 2.1. договору ціна (вартість товару) за цим договором становить 22718, 00 грн ( з урахуванням знижки на серію «КЕ», «КГ», «КВ» - 26% від роздрібної ціни постачальника, на серію «primek» - 30% від роздрібної ціни постачальника).

Пунктами 2.4., 2.5 договору визначено, що оплата вартості (ціни) товару здійснюється покупцем протягом 90 днів після отримання товару. Оплата вартості (ціни) товару вважається дата надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що передача товару у власність покупця здійснюється постачальником у визначений за домовленістю сторонами строк протягом 10 робочих днів з дати підписання договору.

Пункт 3.3 договору передбачає факт передачі товару у власність покупцеві оформляється сторонами шляхом підписання двостороннього акта прийому-передачі товару або видаткової накладної, які підписуються обома сторонами момент передачі-приймання товару.

У пункті 3.4. договору вказано, що моментом переходу права власності на товар від постачальника до покупця вважається дата підписання сторонами вищевказаного акта прийому-передачі товару або видаткової накладної.

За доводами позивача, на виконання умов договору 05.04.2016 року, 04.04.2016 року вантажною декларацією № 025-0033082 відповідачу відправлено товар (котли kotlant KE-17 та kotlant KГ-30) загальною вартістю 22178,00 грн.

Однак, у даній вантажній декларації не вказано, який саме товар відправлявся на адресу відповідача, а зазначено тип «палета 500» оголошеною цінність 10000,00грн. Тобто встановити точне найменування товару неможливо.

Крім того, дана вантажна декларація від 04.05.2016 р. не може бути доказом поставки товару саме по договору від 05.04.2016 року, оскільки договір від 05.04.2016 р. (у відповідності до п. 8.1. договору) набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами, тобто даний договір може бути застосований до правовідносин між сторонами які виникли після 05.04.2016 року, а вантажна декларація датована 04.04.2016 р.

Крім того, як вже зазначалось факт передачі товару у власність покупцеві оформляється сторонами шляхом підписання двостороннього акта прийому-передачі товару або видаткової накладної (п. 3.3. договору), а не вантажними деклараціями.

Інших доказів в підтвердження відправлення товару відповідачу за даним договором позивачем не надано.

При цьому, сторонами підтверджується факт існування між ними інших триваючих правовідносин, які не оформлялись письмовими договорами.

Отримання товару по договору відповідачем не заперечується, проте вказується у відзиві на позов, що товар ним отриманий у червні 2017 року, однак, у зв'язку з відсутністю попиту на них та несвоєчасною поставкою останні були повернуті позивачу 14.07.2017 року, що підтверджується видатковою накладною № 78 від 11.07.2017 року, підписаною представником позивача за довіреністю №25 від 27.06.2017 року та декларацією про прийняття вантажу № від 12.07.2017 року.

Щодо тверджень позивача викладених у відповіді на відзив на позов, що факт отримання товару відповідачем по договору у квітні 2016 року підтверджується висновком про результати розгляду звернення від 25.03.2017 р., складеним інспектором Вижницького ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області та ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 19.05.2017 року, суд встановив, що на підставі даних доказів підтверджується тільки факт отримання товару відповідачем (що ним і не заперечується в судовому засіданні), однак жоден з цих доказів не встановлює моменту (дати) отримання товару відповідачем, а лише зазначає, що «котли були доставлені на адресу ….» без визначення періоду коли саме.

Предметом спору в даній справі є стягнення з відповідача за період з 06 липня 2016 року по 11 липня 2017 року пені у розмірі 6525,35 грн., 3 % річних - 691,00 грн., інфляційні - 3590,31 грн.

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

З урахуванням приписів частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто прострочення у виконанні зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й серед іншого інфляційні нарахування, що обраховуються як добуток від суми основного боргу на індекс інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Інфляційні нарахування входять до складу грошового зобов'язання. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць; відтак прострочення платежу за період часу, менший за місяць, не тягне за собою інфляційних нарахувань.

Поряд з цим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на вищевикладене, основною умовою для виникнення права для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань є встановлення моменту виникнення зобов'язання та строку з якого почалось несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Частинами 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, на основі вище вказаного, вимоги позивача визнаються судом недоведеними, документально не підтвердженими, а позов таким, що не підлягає до задоволення.

Враховуючи приписи ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73-80, 129, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 09.02.2018 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Суддя М.О.Гурин