РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2018Справа № 910/21834/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Пукшин Л.Г., за участю секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" (02152, м. Київ, просп. Павла Тичини, 1В, офіс В)

до Приватного підприємства "Айтек" (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 10)

Приватного підприємства "Бренд" (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, 10)

про стягнення 125 436,20 грн.

Представники:

від позивача: Виговська А.К.

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: не з'явився

В судовому засіданні 14.02.2018, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" до Приватного підприємства "Бренд" та Приватного підприємства "Айтек" про стягнення 125 436,20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" (надалі - позивач) та Приватним підприємством "Айтек" (надалі - відповідач-1) укладено кредитний договір № 50011784 від 11.02.2014р. (надалі - Договір), відповідно до якого Приватне підприємство "Бренд" (надалі - відповідач-2) виступив поручителем відповідача-1. На виконання умов договору позивач зобов'язався надати відповідачу-1 кредит у сумі 121 608,16 грн., а відповідач-1 зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі та сплачувати проценти за користування кредитом. За доводами позивача, відповідач-1 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за Договором щодо сплати кредиту у визначені строки, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 125 436,20 грн., з яких: 75 841,33 грн. - основний борг, 49 276,00 грн. - збитки, 318,87 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2017 порушено провадження у справі № 910/21834/17, розгляд справи призначено на 24.01.2018.

У судовому засіданні 24.01.2018 представник позивача надав пояснення та не заперечив щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.01.2018р. вирішено справу № 910/21834/17 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи призначено на 14.02.18р.

31.01.2018р. через загальний відділ діловодства суду надійшло клопотання позивача про долучення до матеріалів справи докази повторного направлення на адресу відповідачів копії позовної заяви з додатками.

У судовому засіданні, яке призначене на 14.02.18р. представник позивача надав усні пояснення по суті спору та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача-1 у судове засідання не з'явився, про причини відсутності суд не повідомив, про дату та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 738, з якого вбачається про вручення ухвали суду 30.01.2018р. Клопотань про відкладення від відповідача-1 не надходило.

Представник відповідача-2 у судове засідання не з'явився, про причини відсутності суд не повідомив, про дату та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 720, з якого вбачається про вручення ухвали суду 30.01.2018р. Клопотань про відкладення від відповідача-2 не надходило.

Дослідивши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

11 лютого 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та Приватним підприємством "Айтек" було укладено Кредитний договір №50011784.

За умовами договору зазначено, що Кредитний договір №50011784 складений між сторонами Компанією ТОВ «Порше Мобіліті», позичальником Приватним підприємством «Айтек» та за участі поручителя Приватного підприємства "Бренд", яким визначено загальні умови кредитування та графік погашення кредитування, які затверджені підписами та печатками сторін.

Відповідно до п. 1.1 Загальних умов кредитування, компанія зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановлюють еквівалент суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для сторін.

Умовами кредитного договору визначено, що компанія надає кредит позичальнику у сумі 121 608,16 грн., що еквівалентно суми кредиту 13 276,00 доларів США, строк кредиту - 60 місяців, сума додаткового кредиту становить 57 004,05 грн., що еквівалентно 6 223,15 доларів США, процентна ставка 9,90% змінна ставка відповідно до статті 2.3. Загальних умов кредитування, разова комісія за надання кредиту 2,50 % від суми кредиту, цільове призначення кредиту - придбання автомобіля марки Volkswagen, модель Polo Sedan, кузов №XW8ZZZ61ZEG022531, об'єм двигуна 1598 куб.см., рік випуску 2013. Ціна автомобіля відповідно до договору з дилером в еквіваленті 16 595,00 доларів США. Цільове призначення додаткового кредиту: оплата страхових платежів згідно з договором страхування, укладеного на виконання умов Кредитного договору.

Крім того, сторонами погоджено спосіб надання кредиту: перерахування на рахунок № 7 у банку Райффайзен Банк Аваль, одержувач: Порше Інтер Авто Україна, призначення платежу: за придбання автомобіля.

Також, в умовах кредитного договору зазначено, що поручителем виступає Приватне підприємство "Бренд".

У пункті 1.2 Загальних умов кредитування вказано, що позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути компанії кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та додаткового кредиту, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

У відповідності до п. 1.3.1 Загальних умов кредитування, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі з повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №50011784 від 11.02.2014р. на підставі п. 1.6. Загальних умов кредитування, між позивачем (заставодержатель) та відповідачем-1 (заставодавець) був укладений договір застави транспортного засобу № 500011784 від 28.02.2014р. (надалі - договір застави), відповідно до п.1.1 якого, заставодавець з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором заставляє майно: автомобіль марки Volkswagen, модель Polo Sedan, кузов №XW8ZZZ61ZEG022531, об'єм двигуна 1598 куб.см., рік випуску 2013, який є власністю заставодавця на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № 924772 та договору купівлі-продажу № 908960 від 03.02.2014р. За домовленість сторін заставна вартість предмета застави становить 152 010,20 грн.

У відповідності до п.1.3 Договору застави, заставою за цим договором забезпечуються вимога заставодержателя кредитним договором № 500011784 від 11.02.2014р., укладеним між сторонами за яким, зокрема, заставодержатель видає заставодавцю кредит за кредитним договором в сумі 198 622,05 грн., що на день укладення кредитного договору складає еквівалент 121 608,16 грн., що еквівалентно 13 276,00 доларів США, та додатковий кредит в сумі 57 004,05 грн., що еквівалентно 6 223,15 доларів США, а заставодавець зобов'язується його використати за цільовим призначенням та згідно зі встановленим строком використання, своєчасно сплачувати плату за користування кредитом (проценти за ставкою - 9,90% та комісії: разова комісія за надання кредиту - 2,5% від суми кредиту), а також своєчасно повернути кредит позивачу.

За доводами позивача, останнім належним чином виконано свої зобов'язання за кредитним договором, проте, відповідач-1 в порушення договірних зобов'язань з травня 2017 року невчасно здійснював погашення кредиту та не сплатив щомісячні платежі за березень-травень 2017 року. На підставі не своєчасної та не повної оплати суми кредиту, у відповідача-1 перед позивачем утворився борг у сумі 200 904,82 грн.

Позивачем направлено на адресу відповідача-1 та відповідача-2 (поручителя) вимогу вих. № 50011784 від 17.05.2017р. про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором № 50011784.

З матеріалів справи вбачається, що листи з вимогами позивача були повернуті за зворотною адресою у зв'язку із закінчення встановленого строку зберігання та станом на 25.05.2017р. відповідач-1 не повернув суму кредиту та не сплатив заборгованість.

Відповідно до п. 2.1.1 договору застави, у разі не виконання заставодавцем зобов'язань за кредитним договором - задовольнити за рахунок предмету застави свої вимоги у порядку, зазначеному в розділі 5 договору застави, у повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користуванням кредитом, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, неустойки, необхідні витрати на отримання предмету застави та його реалізацію.

Пунктом 5.2. договору застави передбачається, що задоволення вимог заставодержателя здійснюється шляхом добровільної передачі предмета застави у власність заставодержателя, шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Також, сторони погодили у пункті 5.4. договору застави, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса.

На підстав умов договору застави та у зв'язку з не виконанням умов кредитного договору, позивачем розпочато процедуру звернення стягнення на предмет застави.

Так, 19.07.2017р. головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва відкрито виконавче провадження № 54336553 щодо звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. №441 від 11.07.2017р.

Таким чином, під час виконавчого провадження № 54336553 звернуто стягнення на предмет застави та перераховано на рахунок позивача 131 891,27 грн., що підтверджується довідкою банку ПАТ «Кредіт Агріколь Банк» № 11774 від 29.09.2017р.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права та з вимогою про солідарне стягнення з відповідачів основної суми заборгованості за кредитним договором № 50011784 у розмірі 75 841,3 грн. та 3% річних у розмірі 318,87 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

У відповідності до ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є кредитним договором.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належно виконав свої зобов'язань за кредитним договором, а у відповідача-1 наявна заборгованість за не належне виконання своїх зобов'язань за договором перед позивачем у розмірі 76 160,20 грн., з яких 74 608,40 грн. - основна сума заборгованості, 1 232,93 грн. - відсотки за користування кредиту, 318,87 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Так, суд звертає увагу, що в силу частини другої статті 1054 ЦК України до кредитних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 1050 зазначеного Кодексу, якою встановлено санкцію за прострочення повернення чергової частини позики, а саме: позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, що належать йому відповідно до статті 1048 ЦК України. У такому випадку дострокове повернення кредиту не має ознак одностороннього припинення договірних зобов'язань та є належним способом захисту порушеного права.

Тобто, у випадку невиконання боржником зобов'язання з повернення частини кредиту, у кредитора виникає право вимоги від боржника дострокової сплати всієї суми заборгованості, а також сплати процентів за користування такими коштами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525,526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.3.2 Загальних умов кредитування, компанія має право визнати термін повернення кредиту та додаткового кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору, зокрема, якщо порушено позичальником термін сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць.

Пунктом 3.3 Загальних умов кредитування передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником та протягом 5 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення (для фізичних осіб підприємців та юридичних осіб).

Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення.

Матеріалами справи підтверджується, що 20.05.2017 р. позивач направив на адресу відповідачів вимогу (повідомлення) про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за Договором № 50011784 від 17.05.2017р. Проте, направлені листи на адреси відповідачів повернулися за зворотною адресою у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання, що підтверджується копією конверту та опису вкладення в поштовий конверт.

Відтак, з огляду на вищевикладене та враховуючи приписи п. 3.3 Загальних умов кредитування у відповідача-1 виникло зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту 25.05.2017р., а тому позовні вимоги позивача про стягнення основної суми у розмірі 74 608,40 грн. та 1 232,93 грн. - відсотки за користування кредиту є обґрунтованими та підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлені вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 318,87 грн.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача суд встановив, що позивачем вірно проведено розрахунок 3% річних, а тому враховуючи наявність заборгованості у відповідача-1 перед позивачем, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів 3% річних у розмірі 318,87 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення збитків у розмірі 49 276,00 грн., завданих внаслідок необхідності отримання юридичної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стаття 224 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

За змістом ст. 623 Цивільного кодексу України вбачається, що відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності.

У відповідності до приписів цивільного законодавства притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом умов, сукупність яких формують склад правопорушення, що є підставою цивільно-правової відповідальності, при цьому складовими правопорушення, необхідними для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є суб'єкт та об'єкт правопорушення, а також суб'єктивна та об'єктивна сторони.

Суб'єктом цивільного правопорушення є боржник, а об'єктом правопорушення зобов'язальні правовідносини кредитора та боржника, між тим суб'єктивну сторону становить вина боржника, а об'єктивну протиправна поведінка боржника (невиконання або неналежне виконання обов'язку), наявність збитків у майновій сфері кредитора, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника та збитками, при цьому розмір збитків має довести кредитор, а відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів звільняє боржника від відповідальності.

Таким чином, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про відшкодування збитків (постанова Верховного Суду України у справі № 42/266-6/492 від 30.05.2006 р.).

Відповідно до п. 6.3. кредитного договору, у разі неналежного, виконання позичальником та/або поручителем зобов'язань за кредитним договором, вживати необхідних, на розсуд компанії, заходів для забезпечення прав компанії, в тому числі , але не виключно, направляти повідомлення, іншим чином контактувати з позичальником. Витрати компанії на такі дії підлягають відшкодуванню позичальником у повному обсязі.

Пунктом 8.5. кредитного договору, збитки, заподіяні у зв'язку з неналежним виконанням - кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції.

Таким чином, у якості понесених збитків позивач зазначає витрати, які складаються з:

- 4 800,00 грн. оплата за вчинення виконавчого напису нотаріуса, що підтверджується наявним у матеріалах справи рахунком № 25 від 11.07.2017р.;

- 22 200,00 грн. оплата за договором про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунком-фактурою № 179 від 28.07.2017р., № 182 від 31.07.2017р., № 198 від 10.08.2017р., №247 від 02.10.2017р., актами наданих послуг № 179 від 28.07.17р., № 182 від 30.07.2017р., № 198 10.08.17р., № 247 від 02.10.17р., платіжні доручення № 2021 від 02.08.17р., №2019 від 02.08.17р., № 2119 від 14.08.17р., № 2551 від 03.10.17р.;

- 400,00 грн. оплата за договором відповідального зберігання від 30.12.2014р., що підтверджується рахунком на оплату № 648 від 31.09.17р., акт надання послуг №317 від 31.09.2017р., платіжним дорученням № 2553 від 03.10.17р.

Таким чином, письмовими доказами наданим позивачем підтверджено понесені витрати позивача у розмірі 49 276,00 грн., які пов'язані з неналежним виконанням відповідачем-1 свого зобов'язання передбаченим кредитним договором № 50011784, а тому суд вважає за доцільне задовольнити вимогу позивача щодо стягнення збитків у розмірі 49 276,00 грн.

Судом досліджено питання обсягу відповідальності поручителя, та встановлено, що позивачем заявлено позов до відповідача-2, як до поручителя, у межах його обсягу відповідальності, визначеного умовами поруки. Доказів наявності підстав для звільнення відповідача-2 від відповідальності за порушення ним умов поруки матеріали справи не містять.

Таким чином, позивач, користуючись наданим йому за кредитним договором, з урахуванням "Умов поруки" та ст.ст. 543, 554 ЦК України правом, правомірно звернувся до суду з вимогою про солідарне стягнення з відповідачів, як боржника та поручителя, суми заборгованості, 3% річних та збитків.

У відповідності до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами (ч. 2 ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктами 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачі під час розгляду справи не надали суду відзив на позовну заяву та належних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі та стягненню солідарно з відповідачів заборгованості у розмірі 125 436,20 грн.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 236 - 239 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Приватного підприємства «Айтек» (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, буд. 10; ідентифікаційний код 25642722) та Приватного підприємства «Бренд» (10003, м. Житомир, вул. Перемоги, буд. 10; ідентифікаційний код 31984595) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (02152, м. Київ, просп. Павла Тичини, буд. 1В, офіс «В»; ідентифікаційний код 36422974) заборгованість у розмірі 75 841 (сімдесят п'ять тисяч вісімсот сорок одна) грн. 33 коп.; збитки у розмірі 49 276 (сорок дев'ять тисяч двісті сімдесят шість) грн 00 коп.; 3% річних у розмірі 318 (триста вісімнадцять) грн 87 коп. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 881 (одна тисяча вісімсот вісімдесят одна) грн 54 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 15.02.2018р.

Суддя Пукшин Л.Г.