КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2018 р., м. Київ Справа№ 910/13901/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

за участю секретаря судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: Кривошей М.Б.,

від відповідача 1: Яндян О.А.,

від відповідача 2: не з'явився,

від третьої особи: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хокейний клуб «Сокіл Київ» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017р., м. Київ (повний текст складено 04.12.2017р.) у справі №910/13901/17 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хокейний клуб «Сокіл Київ»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Олімпік-Інвест»,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендгранд»,

третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О.,

про визнання недійсним договору застави від 12.07.2017р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідачів про (з врахуванням заяви від 19.08.2017р.) 1) визнання недійсним договору застави рухомого майна, частки у статутному капіталі Позивача в розмірі 25,99% номінальною вартістю 12558805,55 грн №895 від 12.07.2017р., укладеного між Відповідачем 1 та Відповідачем 2; 2) припинення обтяження рухомого майна, частки у статутному капіталі Позивача номінальною вартістю 12558805,55 грн; 3) виключення запису про реєстрацію обтяження за реєстраційним номером 16364163 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що договір застави, укладений між Відповідачами, суперечить приписам чинного законодавства України, оскільки станом на момент його укладання Відповідачем 1 не було в повному обсязі сплачено вартість частки у статутному капіталі Позивача, що фактично виключає наявність у такого учасника права передавати належну йому частку у статутному капіталі в заставу Відповідачу 2.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2017р. в задоволення позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення обґрунтоване тим, що Позивачем не представлено суду належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів порушення прав та законних інтересів Позивача внаслідок укладання між Відповідачами договору застави частки у статутному капіталі Позивача, що фактично виключає наявність підстав для застосування у даному випаду обраного Позивачем способу захисту.

Також місцевим судом залишено без задоволення як похідні вимоги Позивача про припинення обтяження рухомого майна і виключення запису про реєстрацію обтяження за реєстраційним мером 16364163 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017р., прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд дійшов невірного висновку щодо відсутності у даному випадку порушеного права та інтересу Позивача. Так, Позивач зазначає, що за оспорюваним договором застави Відповідач 2 отримав право вимоги від Позивача на частину майна Позивача, яка пропорційна частці Відповідача 1 в статутному капіталі Позивача, що не була сплачена у повному розмірі. Відповідач 1 уклав правочин, яким зобов'язав Позивача задовольнити вимоги Відповідача 2 за рахунок частки в розмірі 12558805,55 грн без врахування зменшення частки на неоплачену її частину, а саме 1558805,55 грн, чим порушив права та законні інтереси Позивача.

Також Позивач зазначає, що при укладенні договору застави Відповідачем порушено положення статуту щодо надання переважного права учасникам Позивача на придбання частки Відповідача 1.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.12.2017р. відкрито апеляційне провадження у справі №910/13901/17, розгляд справи призначено на 30.01.2018р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Позивача та Відповідача 1, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив:

02.09.2016р. рішенням позачергових загальних зборів учасників Позивача, оформлених протоколом №02/09/16, була затверджена нова редакція статуту Позивача.

Згідно п.1.1 статуту Позивач створений відповідно до рішення загальних зборів учасників товариства (протокол №1 від 03.07.2003р.), а також відповідно до рішення Київської міської ради №581/741 від 26.06.2013р. «Про Товариство з обмеженою відповідальністю «Хокейний клуб «Сокіл Київ», зареєстроване Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 21.07.2003р. і керується у своїй діяльності Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законом України «Про господарські товариства», іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно з п.1.5 статуту учасниками Позивача є: Компанія «Ерроукрестлімітед»; Відповідач 1; ПАТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Східно-Європейський інвестиційний фонд»; БО «Благодійний фонд сприяння розвитку фізичної культури та спорту «Славутич».

Відповідно до п.6.9 статуту визначено розподіл часток учасників у статутному капіталі Позивача. Зокрема, Компанії «Ерроукрестлімітед» належить частка у розмірі 73,97% статутного капіталу; Відповідачу 1 - 25,99% (вартість частки - 12558805,55 грн); ПАТ «Закритий не диверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Східно-Європейський інвестиційний фонд» - 0,03% статутного капіталу, а БО «Благодійний фонд сприяння розвитку фізичної культури та спорту «Славутич» - 0,01% статутного капіталу.

23.06.2008р. Відповідач 1 здійснив внесок до статутного капіталу Позивача у сумі 11000000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №000001.

12.07.2017р. між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було укладено договір застави частки у статутному капіталі, відповідно до п.1. якого забезпечується заставою виконання Відповідачем 1 зобов'язань за договором позики грошей, укладеним між Відповідачами, посвідченим 12 липня 2017р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О. за реєстровим №892, за умовами якого Відповідач 1 зобов'язаний повернути Відповідачу 2 позику в розмірі 5000000 грн в термін до 12 липня 2020р., а також сплатити неустойку у розмірі та у випадках, передбачених договором позики.

Відповідно до п.1.1 договору предметом застави є частка в розмірі 25,99% вартістю 12558805,55 грн в статутному капіталі Позивача, ідентифікаційний код юридичної особи 32597058, місцезнаходження 04070, місто Київ, вул. Борисоглібська, буд.6, корп. «Б», дата державної реєстрації, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 21.07.2003р., 21.06.2007р., №0025863.

Згідно з п.1.2 договору предмет застави належить Відповідачу 1 на праві власності на підставі статуту Позивача, державну реєстрацію змін до установчих документів проведено 15.12.2008р. Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією, номер запису 4025863, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № від 12 липня 2017р.

Відповідно до п.1.3 договору за згодою сторін вартість предмета застави становить 12558805,55 грн.

Згідно з п.5.3 договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання Відповідачем 1 зобов'язання за договором позики.

Договір застави підписано представниками контрагентів, скріплено їх печатками та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бровченко М.О., зареєстровано в реєстрі за №895.

14.07.2017р. рішенням загальних зборів учасників Позивача, які оформлено протоколом №14/0717 від 14.07.2017р., зокрема, виключено Відповідача 1 зі складу учасників Позивача; зменшено розмір статутного капіталу Позивача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з п.2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

В обгрунтування своїх вимог Позивач послався на те, що договір застави, укладений між Відповідачами, суперечить ст.4 Закону України «Про заставу» та ст.147 Цивільного кодексу України, оскільки станом на момент його укладання Відповідачем 1 не було в повному обсязі сплачено вартість частки у статутному капіталі, що фактично, на думку Позивача, виключає наявність у такого учасника права передавати належну йому частку у статутному капіталі в заставу Відповідачу 2.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави.

Згідно з ст.147 Цивільного кодексу України відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства. Частка учасника товариства з обмеженою відповідальністю може бути відчужена до повної її сплати лише у тій частині, в якій її вже сплачено.

З наведених норм права вбачається, що предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем. При цьому, частка учасника товариства з обмеженою відповідальністю може бути відчужена до повної її сплати лише у тій частині, в якій її вже сплачено.

Як встановлено судом Відповідач 1 уклав з Відповідачем 2 договір застави, за яким передав у заставу частку в розмірі 25,99% вартістю 12558805,55 грн у статутному капіталі Позивача. При цьому, дана частка була сплачена Відповідачем 1 не повністю в сумі 11000000,00 грн.

Отже, Відповідач 1 передав в заставу Відповідачу 2 частину частки у статутному капіталі Позивача в розмірі 3,22% вартістю 1558805,55 грн, яка не була оплачена Відповідачем 1.

Разом із тим, згідно з ст.1 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

З наведеної норми вбачається, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Договір застави є одним зі способів забезпечення виконання зобов'язання. За його змістом, відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Отже, сторонами у договорі застави є кредитор (заставодержатель) і боржник (заставодавець), цей договір забезпечує виконання укладеного між Відповідачами договору позики, за яким кредитором є Відповідач 2, а боржником - Відповідач 1.

З встановлених судом обставин вбачається, що відносини позики виникли між Відповідачами, на забезпечення виконання своїх зобов'язань за договором позики Відповідач 1 передав Відповідачу 2 в заставу частку у статутному капіталі Позивача, відносин за договором застави також виникли між Відповідачами.

Отже, будь-які ризики, пов'язані з дефектом предмету застави, несуть учасники цих відносин, а саме Відповідача 2 та Відповідач 1. У разі невиконання Відповідачем 1 своїх зобов'язань за договором позики, саме Відповідач 2, як заставодержатель, буде нести можливі ризики, пов'язані зі зверненням стягнення на предмет застави.

При цьому, обсяг прав та обов'язків, які виникають у Позивача відносно частки у статутному капіталі, належної Відповідачу 1, ніяким чином не змінюється у зв'язку з передачею останнім цієї частки в заставу Відповідачу 2.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду, що Позивачем не подано суду належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017р.) доказів порушення прав та законних інтересів Позивача внаслідок укладання між Відповідачами договору застави частки у статутному капіталі Позивача, що фактично виключає наявність підстав для застосування у даному випаду обраного Позивачем способу захисту. У зв'язку з наведеним у вказаних позовних вимогах місцевим судом було обґрунтовано відмовлено.

Апеляційний суд також погоджується із висновком місцевого суду, що позовні вимоги про припинення обтяження рухомого майна і виключення запису про реєстрацію обтяження за реєстраційним номером 16364163 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна підлягають залишенню без задоволення як похідні.

Апеляційний суд не приймає доводи Позивача, що при укладенні договору застави Відповідачем порушено положення статуту щодо надання переважного права учасникам Позивача на придбання частки Відповідача 1, а тому договір застави підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч.4 ст.362 Цивільного кодексу України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець.

Відповідно до абз.1 п.31 постанови пленуму Верховного суду України від 24.10.2008р. №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» продаж учасником частки (її частини) з порушенням переважного права купівлі інших учасників (ч.2 ст.147 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.53 Закону України «Про господарські товариства») не зумовлює недійсність такого правочину. У цьому разі будь-який учасник товариства має право пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця за аналогією з нормою ч.4 ст.362 Цивільного кодексу України.

Тобто у випадку порушення переважного права учасника на купівлю частки іншого учасника у статутному капіталі товариства застосовується спеціальне правило ч.4 ст.362 Цивільного кодексу України, а не загальні правила ст.215 Цивільного кодексу України про недійсність правочинів, зміст яких суперечить актам цивільного законодавства.

Отже, захист переважного права купівлі частки іншого учасника у статутному капіталі товариства здійснюється у інший спосіб, ніж захист права сторони недійсного правочину з метою припинення договірних зобов'язань та повернення всього отриманого за цим правочином.

Керуючись ст.73, 74, 76-79, 86, 129, 269-270, 273, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хокейний клуб «Сокіл Київ» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017р. у справі №910/13901/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017р. у справі №910/13901/17 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст.287, 288 Господарського процесуального кодексу України

Повний текст складено та підписано 09.02.2018р.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов