ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року Справа № 915/1056/16

Позивач за первісним позовом: Фізична особа-підприємець Медовкін Павло Олегович (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до відповідача за первісним позовом: ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_2)

про: стягнення 559644,61 грн.;

позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_2)

до відповідача за зустрічним позовом: Фізичної особи-підприємця Медовкіна Павла Олеговича (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

про: визнання договорів недійсними.

Суддя: Смородінова О.Г.

Секретар судового засідання: Ржепецька К.М.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом):

Парасочкін Ю.П., довіреність № 389 від 21.03.2017;

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом):

Медовкін О.М., довіреність № 389 від 21.03.2017;

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом):

ОСОБА_5, довіреність від 11.09.2017.

Суть спору:

В порядку, визначеному положеннями Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 1798-XII від 06.11.1991):

30 вересня 2016 року Фізична особа-підприємець Медовкін Павло Олегович (позивач за первісним позовом) звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення з останнього:

- суми основного боргу за договором оренди обладнання № б/н від 01.11.2011 в розмірі 103674,00 грн., суми неустойки в розмірі 86707,76 грн., суми втрат від інфляції в розмірі 45587,81 грн., 3% річних в розмірі 21628,90 грн.;

- суми основного боргу за договором оренди обладнання № б/н від 01.11.2011 в розмірі 128000,00 грн., суми неустойки в розмірі 99181,34 грн., суми втрат від інфляції в розмірі 53116,00 грн., 3% річних в розмірі 21748,80 грн.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.12.2016, провадження у справі № 915/1056/16 було припинено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.03.2017 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 у справі № 915/1056/16 залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 09.08.2017 постанову Вищого господарського суду України від 22.03.2017, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 та ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 31.10.2016 скасовано, справу направлено для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Миколаївської області № 167 від 21.08.2017 проведено повторний автоматизований розподіл справи № 915/1056/16.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2017 призначено головуючого суддю - Смородінову О.Г.

Ухвалою суду від 23.08.2017 справу № 915/1056/16 прийнято до свого провадження суддею Смородіновою О.Г.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: умов договору оренди обладнання б/н від 01.11.2011 - контейнера овочеві вагою 97 кг та 64 кг, акту прийому-передачі майна на загальну вартість 298800,00 грн., вимоги про повернення орендованого майна за договором оренди б/н від 01.11.2011; умов договору оренди обладнання № 1 від 01.11.2011 - контейнера овочеві вагою 97 кг, акту прийому-передачі майна на загальну вартість 320000,00 грн., вимоги про повернення майна за договором оренди обладнання № 1 від 01.11.2011; норм статей 638, 524, 625, 629, 549 Цивільного кодексу України, статей 286, 284, 232, 283 Господарського кодексу України та мотивовані таким:

Позивач свої зобов'язання по договорам виконав в повному обсязі, що підтверджується актом прийому-передачі майна до договору оренди обладнання № б/н від 01.11.2011 та актом прийому-передачі майна до договору оренди обладнання № 1 від 01.11.2011, складених, підписаних та скріплених печатками сторін зазначених договорів оренди. Виходячи з вищевикладеного, договір оренди обладнання № б/н від 01.11.2011 та договір оренди обладнання № 1 від 01.11.2011 є діючими. Орендна плата повинна сплачуватися за період з 01 листопада 2011 року по 01 квітня 2011 року. У разі поновлення строку оренди, орендна плата повинна нараховуватися та сплачуватися в період з 01 вересня по 01 травня кожного року на умовах відповідного договору. Станом на 01 вересня 2016 року орендарем зобов'язання за договором оренди обладнання № б/н від 01.11.2011, що стосуються сплати орендної плати в розмірі, порядку та на умовах, узгоджених сторонами, не виконано; зобов'язання за договором оренди обладнання № 1 від 01.11.2011 виконано лише за період з 01.11.2011 по 01.04.2011.

Відповідач у відзиві б/н від 26.09.2017 (вх. № 13504/17 від 26.09.2017), посилаючись на умови пунктів 4.3, 4.5, 7.4, 7.5, 7.6 договорів, заперечив на позов щодо розміру нарахованих позивачем пені, інфляційних витрат та 3% річних, оскільки останнім невірно вирахуваний період оренди обладнання, а також не надано доказів направлення відповідачу пропозицій щодо укладання додаткових договорів до договорів оренди.

15 вересня 2017 року від ОСОБА_2 до Господарського суду Миколаївської області надійшла зустрічна позовна заява б/н від 14.09.2017 (вх. № 12972/17) у справі № 915/1056/16, в якій позивач за зустрічним позовом просить суд, згідно з ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, визнати недійсними з моменту укладання договори оренди обладнання, укладені між Фізичною особою-підприємцем Медовкіним Павлом Олеговичем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, б/н від 01.11.2011 та № 1 від 01.11.2011.

Також, з метою вирішення справи за зустрічним позовом по суті позивач просив суд призначити судову почеркознавчу експертизу.

Зустрічні позовні вимоги ґрунтуються на підставі норм статей 203, 215 (ч. 3), 208, 207, 236 (ч. 1) Цивільного кодексу України та мотивовані тим, що позивач особисто не підписував вищевказані договори оренди обладнання, відповідно до умов яких йому відповідачем нібито були передані в оренду контейнери овочеві великі (вага 97 кг) в кількості 93 шт., контейнери овочеві малі (вага 64 кг) в кількості 234 шт. та контейнери овочеві (вага 97 кг) в кількості 400 шт. відповідно. Будь-яких інших дій, спрямованих на отримання вказаного обладнання чи виконання умов договорів оренди, в тому числі в частині сплати орендних платежів позивач не вчиняв. Крім того, природу походження відбитку печатки, що міститься на наданих відповідачем (позивачем за первісним позовом) копіях договорів та актів прийому-передачі обладнання, який за зовнішніми ознаками при візуальному огляді приблизно схожий на той, який використовувався позивачем при здійсненні своєї підприємницької діяльності, пояснити не може, щодо його ідентичності реальній печатці ФОП ОСОБА_2, яка була знищена при припиненні підприємницької діяльності, також має вагомі сумніви.

Отже, позивач за зустрічним позовом вважає, що є всі законом передбачені підстави для визнання договорів недійсними у зв'язку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутністю волевиявлення безпосередньо самого суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2

ФОП Медовкін П.О. у своєму відзиві б/н від 28.09.2017 (вх. № 13544/17 від 28.09.2017) на зустрічний позов просить суд відмовити у його задоволенні, оскільки викладені в зустрічному позові обставини та міркування є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

06 листопада 2017 року позивач шляхом подання відповідної заяви б/н від 28.09.2017 (вх. № 15488/17) до суду, збільшив позовні вимоги та остаточно просить суд:

- стягнути з фізичної особи ОСОБА_2 на користь ФОП Медовкіна П.О. за договором оренди № 1 від 01.11.2011 заборгованість по орендній платі в сумі 332523,60 грн., відсотки за користування чужими грошовими коштами в порядку ст. 536 ЦК України в сумі 146777,93 грн., відсотки у якості компенсації втрат кредитора за договором оренди в порядку передбаченому ст. 625 ЦК України в сумі 26917,49 грн., пеню в сумі 90058,44 грн., а разом: 596277,46 грн.;

- стягнути з фізичної особи ОСОБА_2 на користь ФОП Медовкіна П.О. за договором оренди б/н від 01.11.2011 заборгованість по орендній платі в сумі 241600,70 грн., відсотки за користування чужими грошовими коштами в порядку ст. 536 ЦК України в сумі 107909,02 грн., відсотки у якості компенсації втрат кредитора за договором оренди в порядку передбаченому ст. 625 ЦК України в сумі 43016,60 грн., пеню в сумі 65799,57 грн., а разом: 458325,89 грн.

Аналогічна заява від підприємця надійшла до суду також 07 листопада 2017 року.

Ухвалою від 06 листопада 2017 року господарський суд, по-перше, в мотивувальній частині відреагував на збільшення позовних вимог, зокрема, наступним чином: «Що ж стосується відсотків за користування чужими грошовими коштами в порядку ст. 536 ЦК України, то суд в судовому засіданні звернув увагу представника позивача за первісним позовом на той факт, що судом розгляд первісного позову в справі № 915/1056/16 вже було розпочато по суті, що унеможливлює зміну позивачем за первісним позовом предмету та/або підстав позову у даній справі.» По-друге, в резолютивній частині суд дійшов висновку, зокрема, призначити по даній справі судову економічну експертизу, проведення якої було доручено Миколаївському відділенню Одеського науково-дослідному інституту судових експертиз, та зупинено провадження у справі.

20 грудня 2017 року до суду від позивача за первісним позовом, на виконання вимог ухвали суду від 06.11.2017, надійшла офіційна довідка про дебіторську заборгованість відповідача.

27 грудня 2017 року Господарський суд Миколаївської області листом № 915/1056/16/11749/17 проінформував Миколаївське відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про те, що на виконання ухвали господарського суду від 21.11.2017 по господарській справі № 915/1056/16, станом на 26.12.2017, від учасників процесу не надійшли витребувані додаткові документи на клопотання експерта від 15.11.2017 (експертиза № 17-1201/1202).

10 січня 2018 року від експертної установи до Господарського суду Миколаївської області за супровідним листом № 07-19/17-1201/1202 від 09.01.2018 надійшли: повідомлення № 17-1201/1202 від 09.01.2018 про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи за матеріалами господарської справи № 915/1056/16 та матеріали господарської справи № 915/1056/16 у 2-х томах.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 03.10.2017, яким, зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, яка набрала чинності з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою від 19 січня 2018 року, у якій було зазначено про процесуальне оформлення переходу на нові правила розгляду даної справи, суд поновив провадження у господарській справі № 915/1056/16, продовжив розгляд справи № 915/1056/16 зі стадії розгляду справи по суті, розгляд справи призначив на 01 лютого 2018 року.

29 січня 2018 року до господарського суду від ФОП Медовкіна П.О. надійшло письмове клопотання долучити до справи матеріали експертного економічного дослідження № 17-584, складеного 10 січня 2018 року, та врахувати висновок цього дослідження при прийнятті рішення по справі.

Суд також вважає за необхідне зазначити таке:

Позовну заяву (первісний позов) було направлено до суду 29 вересня 2016 року.

03 жовтня 2016 року справу було порушено, про що суд виніс ухвалу.

Відповідно до витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності відповідача - ФОП ОСОБА_2 було здійснено 18 жовтня 2016 року.

Отже, по даній господарській справі фактично має місце зміна статусу особи відповідача за первісним позовом з фізичної особи-підприємця на фізичну особу громадянина ОСОБА_2, що відображено у вступній частині цього рішення.

01 лютого 2018 року в судовому засіданні:

- суд доповів про процесуальне оформлення переходу на нові правила розгляду даної справи та повідомив про продовження розгляду справи по суті;

- відбувся розгляд справи по суті.

01 лютого 2018 року за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 233 Господарського процесуального кодексу України проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

1) 01 листопада 2011 року між ФОП Медовкіним П.О. (далі - орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (далі - орендар) було укладено договір оренди обладнання б/н, згідно з предметом якого орендодавець передає орендарю в строкове платне користування контейнера овочеві (для зберігання овочевої продукції).

Відповідно до умов розділу 3 договору: строк оренди складає 5 місяців з моменту укладення договору: з 01 листопада 2011 року до 01 квітня 2011 року (п. 3.1); строк оренди може бути скорочений, але може бути збільшений за згодою сторін (п. 3.2); якщо орендар продовжує користуватись обладнанням після спливу строку оренди, вказаного в договорі, то він зобов'язується сплатити орендну плату, що відповідає п. 4.1 за весь час фактичного користування обладнанням (п. 3.3).

За умовами розділу 4 договору: розмір орендної плати за один об'єкт, що орендується, складає: контейнер великий (вага 97 кг) - 10 грн., контейнер малий (вага 64 кг) - 8 грн. (п. 4.1); вартість орендованого майна складає 298800,00 грн. (п. 4.2); орендна плата обчислюється та сплачується орендарем самостійно згідно розрахунку, що міститься в акті прийому-передачі (додаток № 1) щомісячно в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 20 числа кожного місяця або в готівковому порядку шляхом внесення орендної плати до каси орендодавця (п. 4.3); орендар повинен внести орендну плату в повному обсязі за три місяці протягом 3-х днів з дати підписання договору. (Кількість майна та загальна сума оренди, що відповідає оплаті, визначається актом прийому-передачі). У випадку продовження строку оренди орендна плата вноситься шляхом 100% передоплати згідно п. 4.1 даного договору, щомісячно за один об'єкт не пізніше 10 днів до початку наступного місяця (п. 4.5).

Об'єкт, що орендується, вважається переданим в оренду з моменту підписання акту прийому-передачі, що є невід'ємною частиною цього договору (додаток № 1) (п. 5.3 договору).

До обов'язків орендаря увійшов, зокрема, обов'язок своєчасно здійснювати орендні платежі (п. 6.1.3 договору).

Розділом 7 договору сторонами врегульовано порядок повернення орендодавцю об'єкта, що орендується:

7.1. Після закінчення строку оренди орендар зобов'язаний протягом 10-ти календарних днів повернути майно, що орендується, на територію орендодавця власним транспортом за актом прийому-передачі, при чому затрати по поверненню майна орендодавцем не відшкодовуються.

7.2. Повернення майна, що орендується, здійснюється відповідними фахівцями сторін за накладними з подальшим складанням акту прийому-передачі.

7.3. Майно, що орендується, повинно бути передано орендарю у справному стані з урахуванням нормального зносу.

7.4. Після закінчення строку оренди та не повернення майна, що орендується за актом прийому-передачі, вважається, що орендар прийняв таке майно на безоплатне відповідальне зберігання до моменту повернення майна за актом прийому-передачі або укладання додаткової угоди про поновлення строку та умов оренди - на новий строк.

7.5. Строк підписання додаткової угоди щодо поновлення строку оренди: до 02 вересня кожного року.

7.6. У випадку не укладення додаткової угоди і не повернення об'єкту оренди після 02 вересня, вважається, що орендар поновив строк оренди з 01 вересня по 01 травня на умовах даного договору з правом орендодавця в односторонньому порядку змінити розмір орендної плати, про що письмово сповіщає орендаря. Якщо від орендаря в термін 20 днів не отримано жодної відповіді, новий розмір орендної плати вважається затвердженим обома сторонами. Даний механізм використовується до того моменту, поки орендар не поверне майно, що орендується, орендодавцю за актом прийому-передачі.

В пункті 9.3 договору сторони домовились, що строк позовної давності та строк нарахування штрафних санкцій за цим договором становить 10 років з дня підписання цього договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє згідно п. 3.1 даного договору, а в частині виконання зобов'язань до повного їх виконання (п. 9.1).

Договір скріплено підписами та печатками обох сторін.

На виконання наведеного договору між сторонами було оформлено та підписано його додаток № 1 - акт прийому-передачі майна до договору оренди обладнання від 01.11.2011, який свідчить про передачу позивачем за первісним позовом відповідачу за первісним позовом та прийняття останнім в оренду майна на загальну суму 298800,00 грн., а саме: контейнери овочеві, 97 кг, у кількості 93 шт., вартістю за одиницю - 1200 грн., з розміром орендної плати за один об'єкт в місяць - 10 грн.; контейнери овочеві, 64 кг, у кількості 234 шт., вартістю за одиницю - 800 грн., з розміром орендної плати за один об'єкт в місяць - 8 грн.

Підписи обох сторін скріплено їх печатками.

2)Також 01 листопада 2011 року між цими ж сторонами було укладено договір оренди обладнання № 1 з аналогічним предметом договору та аналогічними умовами розділу 3 договору «Термін оренди».

За умовами розділу 4 договору: розмір орендної плати за один об'єкт, що орендується, складає: 10 грн. (п. 4.1); вартість орендованого майна складає 320000,00 грн. (п. 4.2); орендна плата обчислюється та сплачується орендарем самостійно згідно розрахунку, що міститься в акті прийому-передачі (додаток № 1) щомісячно в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 20 числа кожного місяця або в готівковому порядку шляхом внесення орендної плати до каси орендодавця (п. 4.3); орендар повинен внести орендну плату в повному обсязі за три місяці протягом 3-х днів з дати підписання договору. (Кількість майна та загальна сума оренди, що відповідає оплаті, визначається актом прийому-передачі). У випадку продовження строку оренди орендна плата вноситься шляхом 100% передоплати згідно п. 4.1 даного договору, щомісячно за один об'єкт не пізніше 10 днів до початку наступного місяця (п. 4.5).

Об'єкт, що орендується, вважається переданим в оренду з моменту підписання акту прийому-передачі, що є невід'ємною частиною цього договору (додаток № 1) (п. 5.3 договору).

До обов'язків орендаря увійшов, зокрема, обов'язок своєчасно здійснювати орендні платежі (п. 6.1.3 договору).

Розділом 7 договору сторонами врегульовано порядок повернення орендодавцю об'єкта, що орендується:

7.1. Після закінчення строку оренди орендар зобов'язаний протягом 10-ти календарних днів повернути майно, що орендується, на територію орендодавця власним транспортом за актом прийому-передачі, при чому затрати по поверненню майна орендодавцем не відшкодовуються.

7.2. Повернення майна, що орендується, здійснюється відповідними фахівцями сторін за накладними з подальшим складанням акту прийому-передачі.

7.3. Майно, що орендується, повинно бути передано орендарю у справному стані з урахуванням нормального зносу.

7.4. Після закінчення строку оренди та не повернення майна, що орендується за актом прийому-передачі, вважається, що орендар прийняв таке майно на безоплатне відповідальне зберігання до моменту повернення майна за актом прийому-передачі або укладання додаткової угоди про поновлення строку та умов оренди - на новий строк.

7.5. Строк підписання додаткової угоди щодо поновлення строку оренди: до 02 вересня кожного року.

7.6. У випадку не укладення додаткової угоди і не повернення об'єкту оренди після 02 вересня, вважається, що орендар поновив строк оренди з 01 вересня по 01 травня на умовах даного договору з правом орендодавця в односторонньому порядку змінити розмір орендної плати, про що письмово сповіщає орендаря. Якщо від орендаря в термін 20 днів не отримано жодної відповіді, новий розмір орендної плати вважається затвердженим обома сторонами. Даний механізм використовується до того моменту, поки орендар не поверне майно, що орендується, орендодавцю за актом прийому-передачі.

В пункті 9.3 договору сторони домовились, що строк позовної давності та строк нарахування штрафних санкцій за цим договором становить 10 років з дня підписання цього договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє згідно п. 3.1 даного договору, а в частині виконання зобов'язань до повного їх виконання (п. 9.1).

Договір скріплено підписами та печатками обох сторін.

На виконання наведеного договору між сторонами було оформлено та підписано його додаток № 1 - акт прийому-передачі майна до договору оренди обладнання від 01.11.2011, який свідчить про передачу позивачем за первісним позовом відповідачу за первісним позовом та прийняття останнім в оренду майна на загальну суму 320000,00 грн., а саме: контейнери овочеві, 97 кг, у кількості 400 шт., вартістю за одиницю - 800 грн., з розміром орендної плати за один об'єкт в місяць - 10 грн.

Підписи обох сторін скріплено їх печатками.

Предметом первісного позову виступають майнові вимоги позивача до відповідача щодо стягнення з останнього за вищенаведеними договорами основного боргу за оренду контейнерів, неустойки (у вигляді пені) та грошових відрахувань за статтею 625 Цивільного кодексу України.

Предметом зустрічного позову виступають немайнові вимоги орендаря щодо визнання недійними договорів оренди за якими орендодавцем заявлено стягнення за первісним позовом.

Отже, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями чинного законодавства про найм (оренду).

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов наступних висновків.

I. Згідно з приписами статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

За приписами частини 1 статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

У відповідності до статті 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до статті 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Умовами п. 7.6 наведених договорів визначено, що у випадку не укладення додаткової угоди і не повернення об'єкту оренди після 02 вересня, вважається, що орендар поновив строк оренди з 01 вересня по 01 травня на умовах даного договору з правом орендодавця в односторонньому порядку змінити розмір орендної плати, про що письмово сповіщає орендаря.

Згідно наданих суду доказів вбачається, що договори оренди були поновлені.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до змісту умов п. п. 3.1, 3.2, 3.3 та розділів 4 і 7 договорів оренди плата за користування контейнерами має такий порядок:

1) з 01 листопада 2011 року (дата укладання договору) до 01 квітня 2012 року (дата закінчення дії договору) = 5 місяців;

2) з 01 вересня по 01 травня кожного року (коли не буде повернуто орендарем майно орендодавцю) (п. п. 7.1, 7.6 договору) = 8 місяців кожного року.

Позивач просить суд стягнути з відповідача орендну плату за користування останнім контейнерами починаючи з 01 вересня 2012 року по 01 жовтня 2017 року.

Судом встановлено, що на даний час договори є діючими, майно з користування не повернуто.

Отже, беручи до уваги наведене, орендар фактично поновлював строк оренди з 01 вересня по 01 травня у 2012 році, з 01 вересня по 01 травня 2013 у році, з 01 вересня по 01 травня у 2014 році, з 01 вересня по 01 травня у 2015 році, з 01 вересня по 01 травня у 2016 році, з 01 вересня по 01 травня у 2017 році.

В позовній заяві позивач за первісним позовом зазначає, що орендарем свої зобов'язання за договорами виконані лише за період з 01 листопада 2011 року по 01 квітня 2012 року.

Доказів оплат орендної плати в обумовлені п. 7.6 договорів періоди відповідач за первісним позовом суду не надав.

Таким чином, за умовами договорів позивач за первісним позовом має право на стягнення з відповідача за первісним позовом орендної плати (з урахуванням індексу інфляції (п. 4.4 договорів)) в наступні періоди:

- з 01.09.2012 по 01.05.2013 (8 місяців);

- з 01.09.2013 по 01.05.2014 (8 місяців);

- з 01.09.2014 по 01.05.2015 (8 місяців);

- з 01.09.2015 по 01.05.2016 (8 місяців);

- з 01.09.2016 по 01.05.2017 (8 місяців);

- за вересень 2017 року.

Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до приписів статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Судом було проаналізовано та взято до уваги, до речі не спростований відповідачем за первісним позовом, висновок експертного економічного дослідження № 17-584, який складено 10.01.2018 Херсонським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз на замовлення позивача за первісним позовом.

Отже, беручи до уваги наведені норми та обставини, розглянувши первісний позов із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, суд вирішив первісний позов задовольнити частково та стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом: за договором оренди № 1 від 01 листопада 2011 року - заборгованість з орендної плати в сумі 238989,51 грн., з урахуванням індексу інфляції, 16500,53 грн. - 3% річних, 55001,76 грн. - пені; за договором оренди б/н від 01 листопада 2011 року заборгованість з орендної плати в сумі 167229,92 грн. з урахуванням індексу інфляції, 11558,23 грн. - 3% річних, 38527,41 грн. - пені; а в задоволені іншої частини первісного позову відмовити позивачу.

Судовий збір, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

II. Позивач за зустрічним позовом стверджує, що в спірних правочинах відсутнє його волевиявлення, оскільки позивач за зустрічним позовом особисто не підписував ані вказані договори, ані будь-які інші документи, спрямовані на настання реальних наслідків за договорами оренди, а саме: актів прийому-передачі майна, ані накладних на відвантаження тощо.

Отже, позивач за зустрічним позовом заперечує дійсність оспорюваних договорів, посилаючись на норми частин 3 та 5 статті 203 Цивільного кодексу України, відповідно до яких волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Судом були досліджені оригінали як договорів оренди обладнання б/ від 01.11.2011 та № 1 від 01.11.2011, так і оригінали актів прийому-передачі майна. Суд вважає, що позивач за зустрічним позовом не довів належних та допустимих доказів, які вказують на відсутність повноважень щодо підписання цих документів ФОП ОСОБА_2 та відсутність у останнього волевиявлення по укладенню зазначених документів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Враховуючи викладені обставини в сукупності та приймаючи до уваги недоведеність позивачем за зустрічним позовом підстав в обгрунтування заявлених позовних вимог, суд не вбачає правових підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів оренди, в зв'язку з чим відмовляє у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

Судовий збір, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 123, 129, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов первісний задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця Медовкіна Павла Олеговича (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1): за договором оренди № 1 від 01 листопада 2011 року - заборгованість з орендної плати в сумі 238989,51 грн., з урахуванням індексу інфляції, 16500,53 грн. - 3% річних, 55001,76 грн. - пені; за договором оренди б/н від 01 листопада 2011 року заборгованість з орендної плати в сумі 167229,92 грн. з урахуванням індексу інфляції, 11558,23 грн. - 3% річних, 38527,41 грн. - пені; та 7917,11 грн. судового збору.

3. В задоволені іншої частини первісного позову відмовити позивачу.

4. В задоволені зустрічного позову відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 09 лютого 2018 року.

Суддя О.Г. Смородінова