РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"06" лютого 2018 р. Справа № 918/682/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Мельник О.В. ,

суддя Розізнана І.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

за участю представників сторін:

позивача- Даценко Н.А. (довіреність №2387 від 14.11.2017р.);

відповідача- Титечко С.М. (довіреність №01/5-02-392 від 22.01.2018р.);

третьої особи- не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відповідача-Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації на рішення госпо-дарського суду Рівненської області від 13.11.2017р., повний текст якого складений 16.11.2017р., у справі №918/682/17 (суддя Політика Н.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», в особі –

Рівненської філії ПАТ «Укртелеком» м.Рівне

до Управління праці та соціального захисту населення Сарненської

районної державної адміністрації м.Сарни

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача -

Головне управління Державної казначейської служби України у

Рівненській області м.Рівне

про стягнення 371 522 грн. 55 коп. відшкодування за надані телекомунікаційні послуги,–

У жовтні 2017 року ПАТ «Укртелеком» в особі Рівненської філії ПАТ «Укртелеком» (нада-лі в тексті – Товариство) звернулось до господарського суду Рівненської області із позовом, в якому просило стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної дер-жавної адміністрації (надалі в тексті – Управління) 371 522 грн. 55 коп. відшкодування за надані телекомунікаційні послуги.(т.1, арк.справи 2-4).

Рішенням господарського суду Рівненської області від 13.11.2017р. у справі №918/682/17 задоволено позов та присуджено до стягнення з Відповідача на користь Позивача 371 522 грн. 55 коп.(т.1, арк.справи 62-68).

Рішення вмотивоване тим, що Позивач, як оператор телекомунікацій, надає послуги зв’язку споживачам, в тому числі й на пільгових умовах. За 2016 рік Позивачем надано послуги зв’язку на пільговій основі. При цьому, головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення за-ходів з виконання державних програм соціального захисту населення, в даному випадку щодо від-шкодування витрат на послуги зв’язку, які надавались споживачам на пільгових умовах є Управ-ління праці та соціального захисту населення, тому саме на останнє покладено обов’язок щодо ви-конання зобов’язань з оплати наданих послуг зв’язку на пільгових умовах.(т.1, арк.справи 63).

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Відповідач подав скаргу до Рівненського апеля-ційного господарського суду, у якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 13.11.2017р. у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.(т.1, арк.справи 83-85).

Відповідач зазначає, що Управління не вправі самостійно реєструвати бюджетні зобов’я-зання, а тому оскільки у Державному бюджеті асигнування на виконання програм щодо соціально-го захисту населення не передбачені, то в Управління відсутні кошти для відшкодування Товарис-тву вартості наданих телекомунікаційних послуг.(т.1, арк.справи 84).

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 08.12.2017р. поновлено про-пущений строк та прийнято до провадження апеляційну скаргу Управління у відповідності до норм ГПК України в редакції чинній до 15.12.2017р. Крім того, залучено до участі у справі в якості Тре-тьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача – Головне уп-равління Державної казначейської служби України у Рівненській області. А також, витребувано у Позивача до 22.01.2018р. надати апеляційному суду докази надсилання Третій особі копій позов-ної заяви та рішення у справі; докази направлення Відповідачу зведених розрахунків, актів звірок за формою « 3-пільга», списків абонентів за формою « 2-пільга» за 2016 рік, а також подати для до-лучення до матеріалів справи зведені розрахунки, акти звірок за формою « 3-пільга», списки або-нентів за формою « 2-пільга» за 2016 рік. У Відповідача витребувано оригінали доказів надсилання Третій особі копії апеляційної скарги, а у Третьої особи – пояснення на апеляційну скаргу.(т.1, арк. справи 80, 81-82).

У зв’язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Грязнова В.В., судове засі-дання у справі №918/682/17 призначене на 23.01.2018р. не відбулося. Представники учасників спра-ви, які з’явилися 23.01.2018р. повідомлені про неможливість розгляду скарги. Оскільки, обстави-ни, які унеможливили проведення судового засідання відпали 29.01.2018р. – ухвалою від 29.01.2018 року призначено судове засідання у справі на 06.02.2018р.(т.1, арк.справи 127, 128-129).

На виконання вимог ухвали суду, Позивач 05.01.2018р. подав пояснення, у яких зазначає, що апеляційна скарга безпідставна. Також подав копії зведених списків рекомендованих відправлень з фіскальними чеками, лист від 19.09.2017р. адресований Відповідачу щодо оплати вартості наданих послуг, а також листи Управління, у яких останнє зазначає, що через відсутність фінансування з Державного бюджету не може підписати акти звіряння та оплатити вартість наданих послуг.(т.1, арк.справи 102-116). Крім того, Відповідач надав докази направлення апеляційної скарги Третій особі.(т.1, арк.справи 117-119), а Позивач 24.01.2018р. подав копії списки абонентів за формою « 2-пільга» за 2016 рік.(т.1, арк.справи 128-259; т.2; т.3, арк.справи 1-218).

В судовому засіданні апеляційної інстанції 06.02.2018р. представник Управління підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Представник Товариства заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав свої пояснення в підтримку рішен-ня суду першої інстанції.

На виконання вимог ухвали суду, Третя особа 22.01.2018р. подала пояснення, у яких свого ставлення до позову і апеляційної скарги не зазначила, проте пояснила, що органи Казначейства здійснюють лише розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів і не ма-ють права втручатись у їх діяльність та не уповноважені самостійно спрямовувати надані бюджет-ні асигнування. Звертає увагу, що Законом України від 20.12.2016р. було виключено частину п’яту статті 102 Бюджетного кодексу України, яка передбачала надання пільг з послуг зв’язку за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам. Тому, з підстав п.20-4 ст.91 БКУ «Видатки місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів» – відшкодування пільги з послуг зв’язку проводиться виключно з коштів місцевого бюджету.(арк.справи 121-124).

У призначене на 06.02.2018р. судове засідання явки свого представника Третя особа не за-безпечила, хоч про час та місце розгляду її було повідомлено в установленому порядку. Проте, така неявка розгляду скарги не перешкоджає.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що предметом діяльності ПАТ «Укртелеком», зокрема По-зивача – Рівненської філії ПАТ «Укртелеком», є надання телекомунікаційних послуг, у тому числі місцевого, міжнародного та рухомого (мобільного) зв’язку, комп’ютерного зв’язку, радіозв’язку, по-слуг цифрового телебачення, інших послуг мультисервісних мереж та інших телекомунікаційних додаткових (супутніх) послуг.(т.1, арк.справи 29-39).

Матеріали справи свідчать, що протягом січня-грудня 2016р. Товариство надало телекомуні-каційні послуги населенню на пільговій основі на суму 371 522 грн. 55 коп., вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенцій з бюджету, про що свідчать розрахунки видатків на відшкоду-вання витрат, пов’язаних із наданням пільг, за 2016 рік, списки громадян, які відповідно до законо-давства мають пільги, а також яким у вказаний період надавались Позивачем телекомунікаційні послуги (за формою « 2-пільга»).(т.1, арк.справи 128-259; т.2; т.3, арк.справи 1-218).

Вказані розрахунки, акти звіряння розрахунків та списки громадян, які відповідно до зако-нодавства мають право на пільги і яким у вказаний період Позивач надав телекомунікаційні пос-луги – надсилались Відповідачеві, про що свідчать подані до суду апеляційної інстанції, зведені списки рекомендованих відправлень з фіскальними чеками, лист від 19.09.2017р., адресований Від-повідачу щодо оплати вартості наданих послуг, а також листи Управління, в яких останнє зазначає, що через відсутність фінансування з Державного бюджету не може підписати акти звіряння та оп-латити вартість наданих послуг.(арк.справи 107-116)

У зв’язку із несплатою Управлінням 371 522 грн. 55 коп. відшкодування за надані телекому-нікаційні послуги Товариство звернулося до суду із позовом про стягнення такого відшкодування. Як зазначалося вище, рішенням від 13.11.2017р. господарський суд Рівненської області задоволив позов, присудивши до стягнення з Управління на користь Товариства вказану суму.(арк.справи 62-68).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального пра-ва, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна і не підлягає задоволенню з огляду на наступ-не:

Предметом позову є стягнення компенсації за телекомунікаційні послуги, надані пільговій ка-тегорії населення.

Зобов’язанням, відповідно до ст.509 ЦК України – є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку. Такі ж правила встановлює і ст.174 ГК України.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, ін-ших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сто-рони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватись належним чи-ном відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного за-конодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або ін-ших вимог, що звичайно ставляться.(ст.ст. 525, 526 ЦК України).

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд примає до уваги, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», Закону України «Про жертви нацист-тських переслідувань», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус» і Закону України «Про охорону дитинства» – для певних категорій споживачів встановлені пільги з оплати за послуги зв’язку.

Разом з тим, телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавст-вом України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповід-но до законодавства України.(ч.3 ст.63 Закону України «Про телекомунікації»).

Отже, норми відповідних законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним кате-горіям громадян, за якими передбачено безумовний обов’язок оператора телекомунікаційних пос-луг надавати пільги визначеним категоріям громадян, якому кореспондується обов’язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених поста-новою КМУ №295 від 11.04.2012р., визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг на-даються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред’явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що Позивач як оператор телекомунікацій, на-дає послуги зв’язку споживачам, в тому числі й на пільгових умовах.

Постановою Кабінету міністрів України від 04.03.2002р. №256 затверджено Порядок фінан-сування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціа-льного захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, згідно п.2 якого фінансу-вання видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення про-вадиться за рахунок субвенцій передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах об-сягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Пунктом 3 вказаного Порядку визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фак-тично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами-надава-чами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів мі-ських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) до 22 числа місяця, що настає за звітним, щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенер-гії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утриман-ня будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечос-тот, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, пільг з послуг зв’яз-ку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних ста-ціонарних абонентських терміналів та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на оде-ржання ліків та зубопротезування).(п.5 Порядку).

Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, непроведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету міністрів Ук-раїни від 11 січня 2005р. №20.

Колегія суддів також зауважує, що абз.2 п.12 Порядку, фінансування видатків місцевих бюд-жетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за ра-хунок субвенцій з державного бюджету передбачено, що погашення кредиторської заборгованості за зазначеними державними програмами соціального захисту населення, яка утворилася станом на початок року, провадиться першочергово.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України №117 від 29.01.2003р. «Про єдиний дер-жавний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» (в редакції чинній на момент ви-никнення спірних правовідносин) Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають пра-во на пільги (далі – Реєстр), – автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із зако-нами України (далі – пільговики).

Реєстр складається з баз даних Мінсоцполітики, Міністерства соціальної політики Автоном-ної Республіки Крим, головних управлінь праці та соціального захисту населення обласних, Київ-ської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінь праці та соціального захисту насе-лення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурних підроз-ділів з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад.

Згідно з п.10 Положення, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вар-тості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга».

Матеріалами справи стверджується, що Відповідач отримував від Позивача розрахунки за 2016 рік за формою « 2-пільга», а прийнявши вказані розрахунки, не заперечував факту надання по-слуг і тим самим вчинив дії, які свідчать про визнання боргу. Натомість, з матеріалів справи вба-чається, що такі кошти не відшкодовувались Відповідачем з мотиву, що Державним бюджетом во-ни не передбачались.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів також приймає до уваги, що пунктом 2.2 Порядку ре-єстрації та обліку бюджетних зобов’язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюд-жетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Мініс-терства фінансів України №309 від 02.03.2012р. – розпорядники бюджетних коштів протягом 7 ро-бочих днів з дати взяття бюджетного зобов’язання подають до відповідного органу Казначейства Реєстр бюджетних зобов’язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів за формою згідно з додатком 1 на паперових (у двох примірниках) та електронних носіях і оригінали документів або їх копії, засвідчені в установленому порядку, що підтверджують факт узяття бюджетного зобов’я-зання.

Згідно ч.6 ст.48 Бюджетного кодексу України (надалі в тексті – БК України), бюджетні зобо-в’язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв’язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенса-цій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії гро-мадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті «б» пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу (державні програми соціального захисту), проводяться за рахунок субвенцій з держа-вного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у по-рядку, визначеному Кабінетом міністрів України.(ст.102 БК України).

Відтак, з огляду на те, ща зазначені приписи законодавства були чинні протягом 2016 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що головним розпорядником коштів місцевих бюд-жетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, в да-ному випадку щодо відшкодування витрат на послуги зв’язку, які надавались споживачам на піль-гових умовах є Управління праці та соціального захисту населення Сарненської районної держав-ної адміністрації Рівненської області, тому саме на нього покладено обов’язок з оплати наданих по-слуг зв’язку на пільгових умовах.

Як правомірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів спра-ви – у 2016 році Позивач надавав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах, обчисливши вар-тість даних послуг в загальній сумі 371 522 грн. 55 коп.(т.1, арк.справи 8).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів відшкодування Позивачеві таких коштів Відповідачем станом на дату прийняття рішення.

Переглядаючи рішення у даній справі, колегія суддів зауважує, що з у листі від 30.06.2011р. №31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України роз’яснило, що деякі програми, які віднося-ться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводить-ся відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах ус-тановлених норм (розмірів).

Таким чином, зобов’язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих жит-лово-комунальних послуг та послуг зв’язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визна-чених на цю мету бюджетних призначень.

Крім того, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з поста-чальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Згідно з пунктами 5, 7, 8 Порядку, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щоміся-ця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послу-ги з підприємствами-надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдерж-адміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і об-ласного значення); Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають ор-ганам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на ра-хунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та об-ласного значення пропорційно фактичним зобов’язанням з пільг, субсидій, допомоги та компенса-ційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян відповідних бюджетів на дату про-ведення платежів з їх оплати. Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюд-жеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів. Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платі-жних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територі-альних управліннях Державної казначейської служби; отримані місцевими бюджетами суми суб-венцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п’ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг, у тому чи-слі на оплату пільг з послуг зв’язку, зокрема безпровідного доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

Таким чином, чинне законодавство України не передбачає обов’язковості укладення дого-вору про відшкодування витрат за надані послуги зв’язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов’язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законодавчих актів і не залежать від бажання сторін, чим спростовується посилання Скаржника на не укладення договору про на-дання телекомунікаційних послуг.

Окрім того, законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактично-го фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних про-грам соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, або повне чи част-кове звільнення від обов’язку щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільго-вих умовах.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, колегія суддів відхиляє доводи Відпові-дача щодо порушення вимог п.4 ст.48 Бюджетного кодексу України

Так, законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансував-ня видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або частково-го звільнення від обов’язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умо-вах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається у відповідності до вимог Законів України.

Доводи Відповідача щодо відсутності правових підстав для здійснення відшкодування вит-рат на послуги зв’язку для пільгових категорій через відсутність у Законі України «Про Держав-ний бюджет України на 2016 рік» видатків у вигляді субвенції з державного бюджету на надання пільг, відхиляються колегією суддів оскільки за загальновизнаним принципом права закони та ін.-ші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині пер-шій статті 58 Конституції України, згідно якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом’якшують або скасовують відповідальність осо-би. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту наб-рання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосову-ється той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали міс-це.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що у Відповідача були усі правові підстави для від-шкодування вартості телекомунікаційних послуг наданих пільговій категорії населення.

Крім того, щодо доводів Відповідача про неможливість здійснення вищевказаного відшко-дування у зв’язку з відсутністю бюджетних асигнувань для таких виплат, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 ст.218 ГК України та ст.617 ЦК України не передбачено такої підстави для зві-льнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможли-вості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рі-шення від 20 березня 2002р. №5-рп/2002, від 17 березня 2004р. №7-рп/2004, від 01 грудня 2004р. №20 рп/2004, від 09 липня 2007р. №6-рп/2007).

Зокрема, у рішенні від 09 липня 2007р. №6-рп/2007, Конституційний Суд України вказав, що невиконання державою своїх соціальних зобов’язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерів-ні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зо-бов’язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутнос-ті правового регулювання покладаються на державу.

Доводи Третьої особи, які обґрунтовуються внесеними до Бюджетного кодексу України 20 грудня 2016р. змінами, відповідно до яких виключено частину п’яту статті 102 БК України, що пе-редбачала надання пільг з послуг зв’язку за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бю-джетам та доповнення статті 91 БК України пунктом 20-4, згідно якого відшкодування пільги з по-слуг зв’язку проводиться виключно з коштів місцевого бюджету – не приймаються апеляційним су-дом до уваги, оскільки зазначені зміни у законодавстві набрали чинності з 01.01.2017р., а предме-том даного спору є стягнення заборгованості за 2016 рік.

За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Єв-ропейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006р. №3477-IV – суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі «Кечко проти Украї-ни» (заява №63134/00), Європейський Суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи за-кінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допуска-ється, доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення Суду). У зв’язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими вста-новлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими та Закону України «Про Державний бюджет» на відповідний рік, де положення останнього, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон.

У пункті 26 рішення Європейського Суду з прав людини від 08 листопада 2005р. у справі «Кечко проти України» зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсут-ність коштів як на причину невиконання своїх зобов’язань.

В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005р. та у справі «Бакалов проти України» від 30.11.2004р. зазначено, що від-сутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підста-вою для звільнення від відповідальності за порушення зобов’язання.

Аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у постанові від 15.05. 2012р. у справі №11/446.

Таким чином, відшкодування витрат за надані послуги зв’язку пільговим категоріям грома-дян при цьому, зобов’язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від їх бажання.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції що-до обґрунтованості позовна вимога про стягнення 371 522 грн. 55 коп., яка підлягає задоволенню, тому апеляційну скаргу Відповідача належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Відповідача не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту зобов’язань Відпові-дача, рівно як і твердження про невмотивованість висновку про обґрунтованість заявленого позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задо-волення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов’язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та без-посередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарсько-го суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуа-льного кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Сарненської район-ної державної адміністрації на рішення господарського суду Рівненської області від 13.11.2017р. у справі №918/682/17 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційно-му порядку згідно з Главою 2 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

3. Матеріали справи №918/682/17 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.