КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2018 р. м.Київ Справа№ 925/416/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гаврилюка О.М.

Гончарова С.А.

При секретарі Цибульському Р.М.

Представники згідно з протоколом судового засідання 23.01.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства "ЕКОВТОРРЕСУРСИ" на рішення Господарського суду Черкаської області від 11.05.2017 (повний текст підписано 11.05.2017) у справі № 925/416/17 (суддя Скиба Г.М.)

за позовом Державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Укрбуд"

до Приватного підприємства "ЕКОВТОРРЕСУРСИ"

про стягнення 77 132,81 грн. заборгованості та санкцій по оренді майна

ВСТАНОВИВ:

Державне Публічне акціонерне товариства "Будівельна компанія "Укрбуд" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою про стягнення з Приватного підприємства "ЕКОВТОРРЕСУРСИ" 77 132,81 грн. заборгованості та санкцій по оренді майна.

Позов мотивовано тим, що відповідач в порушення умов договору оренди нерухомого майна № Ч/16-0001 від 01.12.2015 не сплатив оренду майна, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 54 966, 96 грн. за вересень-листопад 2016 включно. Крім того, у зв'язку із наведеними обставинами, позивачем нараховано штрафні санкції, а також 3% річних та інфляційні втрати в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 11.05.2017 у справі № 925/416/17 позовні вимоги задоволено повністю, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 54 966,96 грн. боргу по оренді, 3 572,85 грн. - пені, 13741,74 грн. - штрафу, 4096,03 грн. - інфляційних втрат, 755,23 грн. - 3% річних з простроченої суми.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявність заборгованості по грошовому зобов'язанню відповідача за догором оренди підтверджується наявними в справі документами. Судом першої інстанції встановлено, що на час звернення позивача до суду заборгованість сплачена не була, а відповідач не заперечив використання майна позивача за плату. Враховуючи наведене, приписи ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, а також те, що відповідач не спростував належними доказами вимоги позивача та не надав доказів повного погашення боргу перед позивачем по оренді майна та по комунальним платежам, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 54 966,96 грн. - боргу по оренді майна за період з грудня 2015 по листопад 2016. Крім того, враховуючи неналежне виконання ПП "ЕКОВТОРРЕСУРСИ" своїх зобов'язань за договором оренди нерухомого майна № Ч/16-0001 від 01.12.2015, а також приписи ст.ст. 611, 623 ч. 1 Цивільного кодексу України, 216 Господарського кодексу України, 625 Цивільного кодексу України, п. 9.2 договору оренди нерухомого майна № Ч/16-0001 від 01.12.2015, місцевий господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 3572,85 грн. та 13741,74 грн., а також 755,23 грн. - 3% річних та 4096,03 грн. інфляційних за період з вересня 2015 по березень 2016.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПП "ЕКОВТОРРЕСУРСИ" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 11.05.2017 (повний текст якого складено - 11.05.2017) у справі № 925/416/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при прийняття оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає про те, що про розгляд справи його повідомлено не було. Крім того, майно, обумовлене договором оренди нерухомого майна № Ч/16-0001 від 01.12.2015 згоріло, тобто об'єкт оренди є знищеним внаслідок пожежі, у зв'язку з чим договір, на думку апелянта, припинився на підставі ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України. Наведені обставини підтверджуються висновком експертизи в рамках кримінальної справи. Серед іншого, відповідач зазначає про те, що заборгованість за вищевказаних договором відсутня, що підтверджується, на думку скаржника, актом звірки за період з січня по липень 2016, який підписано сторонами договору оренди. Крім того, скаржником, на виконання договору оренди нерухомого майна № Ч/16-0001 від 01.12.2015, було сплачено позивачу грошові кошти в сумі 35 435, 04 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 17.10.2017, апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЕКОВТОРРЕСУРСИ" на рішення Господарського суду Черкаської області від 11.05.2017 (повний текст якого складено - 11.05.2017) у справі № 925/416/17 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді Гончаров С.А., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2017 у справі № 925/416/17 апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЕКОВТОРРЕСУРСИ" на рішення Господарського суду Черкаської області від 11.05.2017 (повний текст якого складено - 11.05.2017) у справі № 925/416/17 прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд призначено на 21.11.2017.

21.11.2017 розгляд справи за апеляційною скаргою Приватного підприємства "ЕКОВТОРРЕСУРСИ" на рішення Господарського суду Черкаської області від 11.05.2017 у справі №925/416/17 - не відбувся.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2017, у зв'язку з перебуванням судді Куксова В.В. у відпустці, який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, відповідно до підпунктів до п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи №925/416/17.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 24.11.2017 для розгляду справи №925/416/17 за апеляційною скаргою Приватного підприємства "ЕКОВТОРРЕСУРСИ" на рішення Господарського суду Черкаської області від 11.05.2017 сформовано колегію суддів у складі: Станік С.Р. (головуючий суддя), судді: Гончаров С.А., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2017 справу № 925/416/17 було прийнято до провадження колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Гончаров С.А., Гаврилюк О.М., для розгляду апеляційної скарги Приватного підприємства "ЕКОВТОРРЕСУРСИ" на рішення Господарського суду Черкаської області від 11.05.2017 та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.12.2017.

21.12.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване судове рішення без змін. В обгрунтування заперечень посилався на те, що відповідачем всупереч умов договору оренди не було виконано свої зобов'язання з сплати орендних платежів по договору в сумі 54 966, 96 грн. за вересень-листопад 2016 включно. Крім того, за порушення грошових зобов'язань з сплати орендних платежів, з відповідача підлягають стягненню штрафні санкції згідно умов договору та закону, а також 3% річних та інфляційні втрати згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України, розрахунок яких проведено позивачем з урахуванням відповідних періодів прострочення та ставок нарахувань.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2017 в судовому засіданні 21.12.2017 було оголошено перерву до 23.01.2018.

В судовому засіданні 23.01.2018 представник скаржника (відповідача) доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні 23.01.2018 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відповідності до п.9 ч.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

01.12.2015 між державним публічним акціонерним товариством Будівельна компанія "Укрбуд" (надалі - позивач або орендодавець) та приватним підприємством "ЕКОВТОРРЕСУРСИ" (надалі - відповідач або орендар) було укладено договір оренди №Ч/16-0001 нерухомого майна.

На виконання умов Договору (п.п. 1.1 і 6.1), позивачем згідно акту від 01.12.2015 приймання-передачі в оренду нерухомого майна (Додаток 1 до договору) передано відповідачеві в платне користування нерухоме майно в адміністративному будинку в м. Черкаси по вул. Сурікова, 10.

Загальна площа нерухомого майна, яке було передане відповідачеві в оренду відповідно до умов договору, склала 2012,00 кв.м.

Одним із обов'язків відповідача є своєчасна і в повному обсязі оплата орендних платежів Позивачеві (п. 4.2 Договору).

У пункті 3.1 Договору сторони визначили, що орендні платежі за місяць оренди майна є договірними і визначаються згідно узгодженого з відповідачем розміру щомісячного платежу за оренду нерухомого майна.

Зазначені орендні платежі Відповідач відповідно до п.п. 1.3 і 3.3 Договору зобов'язувався сплачувати за поточний місяць не пізніше 10 числа поточного місяця відповідно до узгодженого розміру щомісячного платежу та рахунку-фактури.

Також, відповідачем у п. 3.3 Договору було взято зобов'язання, згідно якого він зобов'язувався не пізніше п'ятого числа поточного місяця отримувати у позивача рахунки-фактури для здійснення орендних платежів, а несвоєчасне отримання ним таких рахунків не звільняє його від обов'язку вчасного внесення даних платежів.

Крім того, позивачем до матеріалів справи було надано оформлені рахунки - фактури на сплату відповідачем орендних платежів по договору, а саме: від 01.09.2016 № Ч/16 0001/09 на суму 17 717.52 грн., від 01.10.2016 № Ч/16-0001/10 на суму 18 624,72 грн., № Ч/16-0001/11 від 10.11.2016 на суму 18 624,72 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором оренди наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Статтею 797 Цивільного кодексу України визначено, що плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Згідно з ч.1 ст.286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, судом апеляційної інстанції встановлено, що за період оренди з вересня 2016 по листопад 2016 року включно, відповідачем всупереч п. 1.3, 3.3, 4.2 договору не було здійснено у обумовлений строк (щомісячно, не пізніше 10 числа поточного місяця) сплату орендних платежів загалом в сумі 54 996,96 грн. (17 717,52 грн. за вересень 2016 року, 18 624,72 грн. - за жовтень 2016 року, за листопад 2016 року - 18 624,72 грн.), внаслідок чого у відповідача утворилась прострочена заборгованість по оплаті орендної плати на зазначену суму.

В свою чергу, відповідач в обгрунтування відсутності у нього обов'язку сплачувати орендну плату за вказаний період з вересня 2016 по листопад 2016 року включно в сумі 54 996,96 грн. посилався на те, що майно, обумовлене договором оренди нерухомого майна № Ч/16-0001 від 01.12.2015 згоріло, тобто об'єкт оренди є знищеним внаслідок пожежі, що підтверджується висновком експертизи в рамках кримінального провадження, у зв'язку з чим договір, на думку скаржника, припинився на підставі ч. 2 ст. 291 Господарського кодексу України.

Наведені доводи скаржника судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необгрунтовані з огляду на наступне.

Ч. 2 статті 291 Господарського кодексу України визначено, що договір оренди припиняється у разі загибелі (знищення) об'єкта оренди.

Скаржник зазначає, що факт знищення об'єкта оренди підтверджується висновком експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 21.02.2017 № 5/18, виконаний в рамках кримінального провадження № 0007453. Крім того, до матеріалів апеляційної скарги скаржником в обґрунтування доводів апеляційної скарги додано також копію меморіального ордеру від 26.09.2017, довідку про визнання скаржника потерпілим в кримінальному провадженні № 0007453, акт звірки взаєморозрахунків за період з січня 2016 року по липень 2016 року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані документи, зокрема і висновок експерта у кримінальному провадженні, було подано скаржником в процесі апеляційного розгляду справи, з посиланням на те, що належним чином не було повідомлено про розгляд справи судом першої інстанції, оскільки ухвали суду про призначення судового розгляду та про відкладення розгляду справи поверталися без вручення їх адресату.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвала Господарського суду Черкаської області від 11.04.2017 у справі № 925/416/17 направлена відповідачу за адресою його місцезнаходження згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 18028 Черкаська обл.., м.Черкаси, вул.. В.Гпалви, буд. 15/1, проте, ухвала не була вручена за закінченням терміну зберігання, а ухвала від 27.04.2017 про відкладення розгляду справи також не була вручена відповідачу з причин закінчення терміну зберігання. Отже, відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді першої інстанції. Також, матеріали справи свідчать про те, що копія позову з доданими до нього документами була направлена позивачем на адресу відповідача цінним листом з описом вкладеного, що підтверджується я у справі оригіналом фіскального чека № 2157 від 04.04.2017 та описом вкладеного у лист з детальним описом документів, які направляються.

В свою чергу, копії наданих скаржником разом з апеляційною скаргою документів, як і поданих 21.12.2017, приймаються судом апеляційної інстанції до справи з огляду на приписи ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, і хоча вказані докази не були надані суду першої інстанції під час вирішення спору, і надані скаржником вже під час апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції, керуючись правами, наданими ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, здійснює їх оцінку в сукупності з усіма обставинами справи та іншими наявними у справі доказами з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених в ст.ст. 124, 129 Конституції України та ст.ст. 2, 7, 8, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши наявний у справі висновок експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 21.02.2017 № 5/18, виконаний в рамках кримінального провадження № 0007453, суд апеляційної інстанції встановив, що на вирішення експертного дослідження були поставлені питання щодо осередку пожежі, яка виникла 17.09.2016 в приміщенні, розташованому за адресою: м.Черкаси, вул.. Сурікова, 10, яке належить ТОВ «Укрбуд» і яке орендує ПП «Ековторресурси», джерело запалювання під час пожежі та яка причина виникнення пожежі.

Таким чином, висновок експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 21.02.2017 № 5/18, виконаний в рамках кримінального провадження № 0007453 приймається судом апеляційної інстанції як належний та допустимий доказ в розумінні приписів процесуального закону, проте, вказаний висновок не містить відомостей про знищення об'єкта оренди внаслідок пожежі, а тому доводи скаржника про знищення об'єкта оренди, і відповідно, про припинення договору оренди на підставі ч. 2 статті 291 Господарського кодексу України - судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані та такі, що спростовуються наявними у справі доказами.

Крім того, надані скаржником копія меморіального ордеру від 26.09.2017, за яким відбулась сплата грошових коштів скаржником за іншим спором у справі № 925/342/17, довідка про визнання скаржника потерпілим в кримінальному провадженні № 0007453 - жодним чином не спростовують обставин наявності невиконаного грошового зобов'язання відповідача перед позивачем за період з вересня 2016 по листопад 2016 року з сплати орендної плати по договору в розмірі 54 966,96 грн. Крім того, наданий скаржником акт звірки взаєморозрахунків за період з січня 2016 року по липень 2016 року жодним чином не впливає на заборгованість з орендної плати за період з вересня 2016 по листопад 2016 року включно, яка є предметом даного спору, а також не містить відомостей про те, що після підписання вказаного актого відповідач звільнив орендоване приміщення та повернув його позивачу. Жодних документів щодо повернення відповідачем позивачу орендованого майна у липні 2016 року - матеріали справи не містять.

Крім того доводи скаржника про те, що ним було частково сплачено заборгованість по договору, судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на те, що в обгрунтування даного твердження скаржником подано документи, які свідчать про оплату орендних платежів за липень 2016 року (платіжне доручення № 1001 від 05.08.2016), серпень 2016 року (п/д № 1015 від 09.09.2016 на суму 15 000,00 грн., № 1016 від 13.09.2016), тобто за місяці, які не є спірними і вказана оплата врахована позивачем в якості оплати за відповідні місяці, про що свідчить розрахунок до позову. Також, додані платіжні доручення № 1022 від 27.09.2016 на суму 1 659,70 грн., № 1043 від 20.10.2016 на суму 940,97 грн., № 1037 від 12.10.2016 на суму 1 206,37 грн. в призначенні платежу містять відомості про те, що вказані кошти сплачені відповідачем саме за електроенергію, а не в якості орендної плати по договору.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору в частині своєчасного виконання зобов'язання по сплаті орендної плати за користування об'єктом оренди в період з вересня 2016 по листопад 2016 року включно в сумі 54 966,96 грн., а також положення ст. ст. 525, 526, 797 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України.

З огляду на викладене, вимога позивача в частині стягнення 54 966,96 грн. основного боргу - є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, за прострочення сплати орендної плати за договором, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 572,85 грн. - пені за період 16.09.2016-28.11.2016, 13741,74 грн. - штрафу на підставі п. 9.2 договору, 4096,03 грн. - інфляційних втрат за період з вересня 2016 року по лютий 2017 року включно, 755,23 грн. - 3% річних з простроченої суми за період з 11.09.2016 по 27.03.2017.

Згідно п. 9.2 Договору визначено, що за несвоєчасне внесення орендних платежів (після п'ятнадцятого числа поточного місяця) орендар сплачує на користь орендодавця пеню у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення до 28 числа поточного місяця включно, а у разі несплати орендних платежів до 28 числа поточного місяця, орендар, крім зазначеної пені, сплачує на користь орендодавця штраф в розмірі 25% від суми простроченого платежу.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, оскільки відповідачем допущено прострочення виконання своїх зобов'язань за договором в частині своєчасного виконання зобов'язання по сплаті обумовленої договором орендної плати за період з вересня 2016 року по листопад 2016 року включно, що згідно вимог ст. 549, 611, 610, 612 Цивільного кодексу України, та п. 9.2 договору - є підставами для застосування до відповідача штрафних санкцій у вигляді пені та штрафу, у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині є законними та обґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши розрахунок щодо сум, строків, періодів та ставок нарахувань пені та штрафу, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню:

- пеня загалом в сумі 3 572,85 грн. за період 16.09.2016-28.11.2016 (1 151,64 грн. пені за прострочення оплати у вересні 2016 року (17 717,52 грн. х0,5% х13 днів прострочення (з 16.09.2016 по 28.09.2016)) + 1 210,грн. пені за прострочення оплати у жовтні 2016 року (18 624,72 грн. х0,5% х13 днів прострочення (з 16.10.2016 по 28.10.2016) + 1 210,61 грн. пені за прострочення оплати у листопаді 2016 року (18 624,72 грн. х 0,5% х13 днів прострочення з 16.11.2016 по 28.11.2016));

- штраф загалом в сумі 13741,74 грн. на підставі п. 9.2 договору (25% х 54 966,96 грн. (сума боргу:17 717,52 грн. за вересень 2016 року + 18 624,72 грн. - за жовтень 2016 року + за листопад 2016 року - 18 624,72 грн.)).

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідача перед позивачем наявна непогашена заборгованість з орендної плати за договором загалом в сумі 54 996,96 грн. (17 717,52 грн. за вересень 2016 року, 18 624,72 грн. - за жовтень 2016 року, за листопад 2016 року - 18 624,72 грн.), зі сплати якої відповідачем допущено прострочення, що згідно вимог ст. 611, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України, є підставою для застосування до відповідача відповідальності за порушення виконання грошового зобов'язання у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши розрахунок щодо сум, строків, періодів та ставок нарахувань 3% річних та інфляційних втрат дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню:

- 3% річних загалом в сумі 755,23 грн. (288, 33 грн. 3% річних за вересень 2016 року (17 717,52 грн. сума простроченого орендного платежу (орендної плати) за вересень 2016 року х 3% х 198 днів прострочення (з 11.09.2016 по 27.03.2017)) + 257,17 грн. 3% річних за жовтень 2016 року ((18 624,72 грн. сума простроченого орендного платежу (орендної плати) за жовтень 2016 року х 3% х 168 днів прострочення (з 11.10.2016 по 27.03.2017)) + 209,72 грн. 3% річних за листопад 2016 року ((18 624,72 грн. сума простроченого орендного платежу (орендної плати) за листопад 2016 року х 3% х 137 днів прострочення (з 11.11.2016 по 27.03.2017));

- інфляційні втрати загалом в сумі 4 096,03 грн. (1 729,60 грн. (інфляційні втрати за період з вересня 2016 року по лютий 2017 року, нараховані за прострочення сплати орендного платежу (орендної плати) за вересень 2016 року в сумі 17 717,52 грн.)+ 1 456,70 грн. (інфляційні втрати за період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року, нараховані за прострочення сплати орендного платежу (орендної плати) за листопад 2016 року в сумі 18 624,72 грн.) + 909,73 грн. (інфляційні втрати за період з листопада 2016 року по лютий 2017 року, нараховані за прострочення сплати орендного платежу (орендної плати) за листопад 2016 року в сумі 18 624,72 грн.)).

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з позивача на користь позивача підлягають стягненню: 54 966,96 грн. основний борг (орендна плата), пеня в сумі 3 572,85 грн., штраф в сумі 13741,74 грн., 3% річних в сумі 755,23 грн., інфляційні втрати в сумі 4 096,03 грн.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, судом підлягає захисту право особи, що порушене іншими особами, чи не визнається.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 р. (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ч. 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ч. 1 статі 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду Черкаської області від 11.05.2017 (повний текст складено 11.05.2017) у справі №925/416/17 - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду визнає, що першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 240, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "ЕКОВТОРРЕСУРСИ" на рішення Господарського суду Черкаської області від 11.05.2017 (повний текст складено 11.05.2017) у справі №925/416/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 11.05.2017 (повний текст складено 11.05.2017) у справі №925/416/17 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №925/416/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку і строки, визначені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та тезолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 08.02.2018.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.М. Гаврилюк

С.А. Гончаров