КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2018 р. Справа№ 910/20423/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Смірнової Л.Г.

Дідиченко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Чалов А.О., представник за довіреністю №707/15/1 від 07.02.2017 та Тодосієнко В.М., представник за довіреністю №951/15/1 від 17.02.2017;

від відповідача - Гузієнко Я.М., представник за довіреністю №18-0011/49843 від 18.07.2017;

від третьої особи - публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" - Соловей Ю.А. - ордер №309962 від 11.01.2018;

від третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Штогріна С.В., представник за довіреністю № 27-26473/17 від 27.12.2017,

розглянувши апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі №910/20423/16 (суддя Грєхова О.А., м. Київ, повний текст складено - 25.09.2017) за позовом Державної іпотечної установи до Національного банку України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення грошових коштів у розмірі 44 812 241, 27 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позовні вимоги Державної іпотечної установи до Національного банку України про стягнення грошових коштів у розмірі 44812241,27 грн., з яких: 38345459,22 грн. - безпідставно отримані кошти від публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" в рахунок виконання зобов'язань за кредитними договорами, що зазначені у Додатку 1 до Договору застави майнових прав №7/1-З від 15.10.2008; 6371658,28 грн. - проценти за користування безпідставно отриманими грошовими коштами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі №910/20423/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення по даній справі виходив, зокрема, з того, що позовна вимога про стягнення з Національного банку України 38 345 459,22 грн. безпідставно отриманих від ПАТ КБ "Надра" в рахунок виконання зобов'язань за кредитними договорами, що зазначені у Додатку 1 до Договору застави майнових прав № 7/1-З від 15.10.2008 на користь Державної іпотечної установи, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки як було встановлено судом, власником спірних коштів Державна іпотечна установа не була та не є, а відповідно і вибути з її власності кошти у розмірі 38 345 459,22 грн. не могли, а відтак відсутні правові підстави для стягнення з Національного банку України вказаних коштів.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі №910/20423/16 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на безпідставність отримання НБУ грошових коштів від ПАТ КБ "Надра", а також вказує, що кошти отримані ПАТ КБ "Надра" за кредитними договорами, які в свою чергу перебувають у заставі у ДІУ, стають предметом застави та відповідно повинні були перераховуватись не до НБУ, а позивачу, як заставодержателю.

Крім цього, апелянт зазначає, що ДІУ 05.08.2016 було зареєстровано звернення стягнення на предмет застави за Договором застави майнових прав №7/1-З від 15.10.2008, що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №50081427.

В ході розгляду даної апеляційної скарги позивачем було подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/22774/16, в обґрунтування якого заявник посилається на те, що обставини встановлені у вказаній справі впливають на результат розгляду даної справи, оскільки у справі №910/22774/16 розглядаються вимоги про визнання припиненим права застави за Договором застави майнових прав № 7/1-З від 15.10.2008, тоді як у даній справі вимоги позивача ґрунтуються на підставі вказаного договору.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Колегія суддів вважає, що встановлення обставин у справі №910/22774/16 жодним чином не впливає на результат розгляду даної справи з огляду на пред'явлення позовних вимог у цій справі саме до НБУ та за визначених позивачем підстав.

Так, предметом розгляду справи №910/22774/16 є вимоги ПАТ КБ "Надра" до ДІУ, зокрема, про визнання припиненим права застави за Договором застави майнових прав № 7/1-З від 15.10.2008, укладеного між ДІУ та ПАТ КБ "Надра".

При цьому, встановлення обставин щодо припинення чи неприпинення права застави за Договором застави майнових прав № 7/1-З від 15.10.2008 не може вплинути на результат розгляду даної справи враховуючи визначення відповідачем у ній саме НБУ, а також з огляду на те, що вказана особа не є стороною Договору застави майнових прав № 7/1-З від 15.10.2008.

Враховуючи наведене, у задоволенні вказаного клопотання судом відмовляється.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представники відповідача та третіх осіб в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Державною іпотечною установою (кредитор) та відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра" (в подальшому змінено організаційно-правову форму на - публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра") (позичальник) 15.10.2008 було укладено Кредитний договір №7/1 (під заставу майнових прав за іпотечними житловими кредитами) (далі - Кредитний договір), за умовами якого кредитор надає позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути кредитору грошові кошти в сумі 700 000 000,00 грн. (кредит рефінансування) та сплатити відсотки за користування кредитом рефінансування в порядку та на умовах, визначених цим договором (п. 1.1 договору). Кредит рефінансування надається позичальнику на строк до 10.04.2009 (п. 1.2 договору).

Крім цього, 15.10.2008 між Державною іпотечною установою, як заставодержателем та відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра", як заставодавцем, було укладено Договір застави майнових прав №7/1-З (далі - Договір застави), предметом якого є майнові права за кредитними договорами та договорами забезпечення, зазначеними у додатку №1 до договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору застави майнові права сторони за домовленістю оцінюють у еквіваленті 840 000 000 грн.

Згідно з п. 1.3 Договору застави сторони погодили, що надане у заставу майно забезпечує виконання заставодавцем зобов'язань перед заставодержателем за кредитом, наданим згідно з Кредитним договором №7/1 від 15.10.2008 та будь-якими додатковими договорами до нього, укладеними між сторонами, за умови якого заставодавець зобов'язаний повернути заставодержателю у повному обсязі кредит рефінансування, а також сплатити відсотки за користування ним та суми штрафів та неустойки в разі їх витребування заставодержателем.

За рахунок заставленого майна вимоги заставодержателя задовольняються в повному обсязі, включаючи суму основного боргу, нараховані відсотки, пеню, штрафи та збитки, а також витрати на звернення стягнення на заставлені майнові права та витрати, пов'язані з його реалізацією. ( п. 1.4 Договору застави).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що заставодавець уступає заставодержателю всі права до боржників, що випливають із кредитних договорів, зазначених у додатку №1 до договору.

У частині уступки права вимоги цей договір укладено із відкладальною умовою відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України. Права вимоги переходять до заставодержателя наступного дня після настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором, якщо вони не будуть виконані повністю або частково, або після настання випадку, передбаченого підпунктом 3.1.4 договору. При цьому, заставодавець зобов'язується здійснити всі можливі дії для вчинення правочину щодо відступлення на користь заставодержателя права вимоги за іпотечними договорами. (п. 4.2 Договору застави)

Договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитним договором та цим договором ( п. 6.1 Договору застави).

Згідно з п. 6.2 договору застави у разі часткового виконання заставодавцем зобов'язань за кредитним договором застава зберігається у початковому розмірі.

При цьому, 10 серпня 2011 року між Національним банком України, як заставодержателем, та публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Надра", як заставодавцем, було укладено договір застави майнових прав.

Відповідно до п.1.1 Договору від 10 серпня 2011 року предметом застави за цим договором є майнові права за кредитними договорами, що укладені між заставодавцем і юридичними та фізичними особами (кредитні договори), перелік яких наведений у додатках №1 та №2 до цього Договору, що є його невід'ємними частинами. Станом на 01 квітня 2011 року заборгованість за кредитними договорами становить 20 911 198 159,09 грн. Зобов'язання, що випливають з укладених кредитних договорів, забезпечуються договорами застави, іпотеки, поруки тощо.

Майнові права сторони за домовленістю оцінюють у розмірі 10 455 599 079,55 грн. (п. 1.2 Договору від 10 серпня 2011 року).

У відповідності до п.1.3 Договору від 10 серпня 2011 року боржниками щодо заставодавця є юридичні і фізичні особи, перелік яких наведено у додатках №1 та №2 до цього Договору, що є його невід'ємними частинами.

Згідно з п.6.1 Договору від 10 серпня 2011 року цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

На адресу позивача 19.03.2015 надійшов лист від ПАТ КБ "Надра" №2517/15/2 з якого вбачається, що майнові права позивача за Договорами зазначеними у Додатку № 1 до Договору застави передані у заставу Національного банку України.

З метою захисту свої порушених прав, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача та третьої особи - 1 про визнання частково недійсним договору застави майнових прав б/н від 10.08.2011, який було укладено між Національним банком України та ПАТ КБ "Надра".

Постановою Київського апеляційного Господарського суду від 15.09.2016 у справі № 910/15019/15, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2016 було визнано недійсним договір застави майнових прав б/н від 10 серпня 2011 року, укладений між Національним банком України та публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Надра" в частині застави майнових прав публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" за договорами, зазначеними у додатку № 1 до Договору застави майнових прав №7/1-З від 15 жовтня 2008 року, що укладений між Державною іпотечною установою та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Надра".

Відповідно до постанови правління Національного банку України від 04.06.2015 № 356 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2016 № 113 "Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ "Надра" та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію ПАТ КБ "Надра", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Стрюкову Ірину Олександрівну строком на 1 рік з 05 червня 2015 до 04 червня 2016 включно.

Керуючись ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", позивачем направлено заяву про вимоги кредитора № 5236/15/1 від 07.07.2015, в якій просив включити вимоги Державної іпотечної установи на загальну суму 438 786 432,77 грн. до акцептованого реєстру кредиторів

Згідно відповідні Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ КБ "Надра" Стрюкової І.О. від 21.10.2015 № 26-5-27531 за наслідками розгляду кредиторських вимог позивача зазначені вимоги акцептовані частково в сумі 333 203 584,29 грн., які до цього часу не погашені.

З огляду на зазначене, позивач зазначає, що третя особа була зобов'язана перерахувати всі кошти, що надійшли в рахунок погашення за кредитними договорами, майнові права за якими передані в заставу позивачу за Договором застави майнових прав № 7/1-З саме ДІУ.

Згідно листа ПАТ КБ "Надра" від 10.02.2016 № 1-4-1661 сума, що надійшла в рахунок погашення заборгованості за іпотечними кредитами фізичних осіб, майнові права за якими знаходять у заставі позивача від дня запровадження тимчасової адміністрації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до 31.01.2016 (включно) складає 38 440 583,09 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що оскільки Господарським судом міста Києва у справі № 910/11633/16 встановлено, що кошти в сумі 38 440 583,09 грн., що надійшли до ПАТ КБ "Надра" в рахунок виконання зобов'язань за кредитними договорами, що зазначені в додатку № 1 до Договору застави майнових прав № 7/1-З від 15.10.2008 були перераховані НБУ в рамках виконання Договору застави майнових прав б/н від 10.08.2011, укладеного між ПАТ КБ "Надра" та НБУ, відповідач безпідставно набув майно - грошові кошти у сумі 38 440 583,09 грн., як такі, що надійшли до ПАТ КБ "Надра" в рахунок погашення за кредитними договорами, майнові права за якими передані в заставу позивачу за Договором застави майнових прав № 7/1-З і які відповідно повинні бути перераховані позивачу.

Так, предметом спору у даній справі є вимоги Державної іпотечної установи про стягнення з Національного банку України безпідставно набутих грошових коштів, сплачених ПАТ КБ "Надра" на користь останнього відповідно до Договору застави майнових прав б/н від 10.08.2011, укладеного між ПАТ КБ "Надра" та НБУ, який в подальшому було визнано частково недійсним в судовому порядку.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги позивача задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Отже, стаття 1212 Цивільного кодексу України передбачає можливість звернення потерпілої особи з позовом до особи про повернення майна, яке ця особа набула без достатньої правової підстави.

У розумінні вказаної статті саме власник майна є потерпілою особою, яка без належної правової підстави була його позбавлена або якщо така підстава згодом відпала. Таким чином, саме власнику належить право вимагати повернення майна від набувача.

Позивач вважає, що оскільки Договір застави майнових прав б/н від 10.08.2011, укладений між ПАТ КБ "Надра" та НБУ, було визнано частково недійсним в судовому порядку, грошові кошти сплачені за цим договором ПАТ КБ "Надра" НБУ є безпідставно отриманими останнім та підлягають поверненню ДІУ відповідно до вимог ст. 52 Закону України "Про заставу"

Так, згідно вказаної статті при одержанні від свого боржника в рахунок виконання зобов'язання грошових сум заставодавець зобов'язаний за вимогою заставодержателя перерахувати відповідні суми в рахунок виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, якщо інше не встановлено договором застави.

При цьому, позивач, у позовній заяві вказує, що ПАТ КБ "Надра" було зобов'язано перерахувати всі кошти, що надійшли в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, майнові права за якими передані в заставу ДІУ за Договором застави майнових прав № 7/1-З, саме йому.

Разом з тим, посилаючись на те, що Господарським судом міста Києва у справі № 910/11633/16 встановлено, що кошти в сумі 38 440 583,09 грн., що надійшли до ПАТ КБ "Надра" в рахунок виконання зобов'язань за кредитними договорами, що зазначені в додатку № 1 до Договору застави майнових прав № 7/1-З від 15.10.2008 були перераховані НБУ в рамках виконання Договору застави майнових прав б/н від 10.08.2011, визначає відповідачем саме НБУ.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

При цьому, положення Глави 83 Цивільного кодексу України та статті 1212 Цивільного кодексу України підлягають застосуванню і в тому випадку коли здійснюється повернення стороні виконаного за недійсним правочином.

В свою чергу, сторонами, визнаного в судовому порядку частково недійсним Договору застави майнових прав б/н від 10.08.2011, є ПАТ КБ "Надра" (заставодавець) та НБУ (заставодержатель).

Позивач не є стороною, визнаного в судовому порядку частково недійсним, Договору застави майнових прав б/н від 10.08.2011, що в свою чергу унеможливлює задоволення його позовних вимог пред'явлених до НБУ.

Крім цього, стосовно обраного позивачем відповідача слід зазначити наступне.

Важливим аспектом поновлення порушених прав та інтересів позивача є правильний вибір ним відповідача, адже у протилежному випадку наслідком буде неможливість відновлення прав позивача за рахунок неналежного відповідача та відмова у задоволенні позовних вимог.

Відповідач - це особа, яка за твердженням позивача, є або порушником його прав або необґрунтовано на думку позивача оспорює його права. Таким чином, неналежним відповідачем є особа яка в силу відсутності правового зв'язку з позивачем не може відновити його порушені права та законні інтереси.

Позивач, як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, зазначає, що кошти отримані ПАТ КБ "Надра" за кредитними договорами, що перебувають в заставі у ДІУ стають предметом застави, а тому ПАТ КБ "Надра" було зобов'язано перерахувати всі кошти, що надійшли в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, майнові права за якими передані в заставу ДІУ за Договором застави майнових прав № 7/1-З, саме йому.

Зазначаючи про вказані обставини позивач відповідачем визначив НБУ.

Отже, якщо позивач вважає, що заставодавцем - ПАТ КБ "Надра" не виконуються належним чином зобов'язання за Договором застави №7/1-3 від 15.10.2008 та, що у вказаної особи був наявний обов'язок здійснити перерахування всіх коштів, що надійшли в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, майнові права за якими передані в заставу ДІУ за Договором застави майнових прав № 7/1-З, саме позивачу, ДІУ не позбавлена права звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на заставлене майно або про зобов'язання заставодавця здійснити перерахування коштів в рахунок виконання зобов'язання, забезпеченого заставою.

В свою чергу, задоволення пред'явлених у даній справі позовних вимог за визначених позивачем підстав та до відповідача - НБУ є неможливим враховуючи зазначене вище.

З огляду на викладене, доводи апелянта про безпідставність отримання НБУ грошових коштів від ПАТ КБ "Надра" підставою для задоволення позову бути не можуть, оскільки позивач як не сторона частково недійсного договору витребувати від відповідача такі кошти не може, а також з огляду на те, що НБУ не є тією особою, за рахунок якої заставодержатель (ДІУ) за договором застави №7/1-З від 15.10.2008, укладеним з ПАТ КБ "Надра", може задовольнити свої вимоги.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі №910/20423/16 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 12.02.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.Г. Смірнова

М.А. Дідиченко