ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2018

м. Дніпро

Справа № 904/10090/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "ГОЛОВКОМПРЕСОРМАШ-СЕРВІС", м.Суми

до Товариство з додатковою відповідальністю "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД "УНІВЕРСАЛ", м.Кривий Ріг

про сплату заборгованості та неустойки в розмірі 12 241,58 грн.

Суддя Красота О.І.

За участю секретаря судового засідання Нерух Н.О.

Представники:

від позивача: не з»явився;

від відповідача: не з»явився;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГОЛОВКОМПРЕСОРМАШ-СЕРВІС" (далі-Позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД "УНІВЕРСАЛ" (далі-Відповідач) про стягнення 11 380,56 грн. - боргу, 566,06 грн. – пені, 67,35 грн. - 3% річних, 227,61 грн. - інфляційних витрат.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань умов Договору підряду №08/01 від 23.05.2017р. в частині оплати вартості виконаних робіт.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2017р. порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 21.12.2017р.

Згідно з пунктом 1. Прикінцевих положень ЗУ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів " (Відомості Верховної ради, 2017, № 48, ст. 436) цей закон набирає чинності з дня початку роботи Верховного суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2016 р., № 31, ст. 545), опублікованим у газеті "Голос України".

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 №2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" з 15.12.2017 починає роботу Верховний Суд.

Як зазначено у пункті 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справи, які перебувають у провадженні місцевих господарських судів, подальший її розгляд відбуватиметься за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи стадію вирішення даного спору (після набрання новим ГПК України законної сили), яка відповідає стадії підготовчого провадження, а саме визначенню обставин справи, які підлягають встановленню, та зібранню відповідних доказів, суд розпочав слухання справи зі стадії підготовчого провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2017р. розгляд справи відкладено на 23.01.2018р.

21.12.2017 Позивач надіслав до суду уточнену позовну заяву, в якій просить суд стягнути з Відповідача 11 380,56 грн. – основний борг, 778,36 грн. – пеню, 93,92 грн. - 3% річних, 240,22 грн. - інфляційні втрати.

Позивач в судовому засіданні 21.12.2017р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з урахуванням уточнення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2017р. розгляд справи відкладено на 23.01.2018р.

16.01.2018 року Позивач направив на адресу суду клопотання відповідно до якого просить суд розглянути справу з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог без представника Позивача за наявними у справі доказами, а також просить суд його вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2018р. закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті на 08.02.2018 року.

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно з частиною 4 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Представник Позивача 08.02.2018р. в судове засідання не з'явився, як вказувалось вище 16.01.2018р. надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними в справі матеріалами та доказами.

08.02.2018р. представник Відповідач в судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи, не заявляв, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (498). Витребувані судом документи не надав. Клопотання про відкладення розгляду спору та письмові пояснення причин такої неявки на адресу суду не надходило.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників Позивача і Відповідача, оскільки останні повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, а в матеріалах справи наявні документи необхідні для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.05.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ГОЛОВКОМПРЕСОРМАШ-СЕРВІС" (Позивач, підрядник) та Товариством з додатковою відповідальністю "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД "УНІВЕРСАЛ", (Відповідач, замовник) було укладено Договір підряду №08/01 (далі-Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору, підрядник за дорученням замовника, бере на себе зобов’язання виконати певний об’єм робіт, щодо компресорного устаткування, що належить замовнику (надалі - обладнання), а замовник зобов’язується прийняти і оплатити такі роботи в порядку визначеним даним договором.

Згідно з пунктом 3.1 Договору, загальна ціна договору визначається сумарною вартістю робіт, згідно підписаних сторонами специфікацій. Вид, тип, перелік та вартість робіт і витратних матеріалів визначається сторонами в специфікаціях.

Пунктом 3.3 Договору встановлено, що розрахунки за договором здійснюються шляхом перерахування коштів на поточний рахунок підрядника у розмірі та строки, визначені у підписаній сторонами специфікації, з урахуванням вартості робіт та матеріалів як це передбачено п. 3.1 цього договору та положеннями п.3.2 договору.

Сторонами була підписана Специфікація № 2 від 01.08.2017 (а.с.13) на ремонт компресорного блоку CF-90D3 на загальну суму 20 000,00 грн., відповідно до якої строк оплати – 50% передплата, 50% на протязі 10 календарних днів після підписання акта виконаних робіт.

Позивачем були виконані роботи на загальну суму 20 000,00 грн., що підтверджується Актом прийому-передачі обладнання з ремонту від 18.08.2017 р. (а.с.14) та Актом виконаних робіт № 120 від 18.08.2017 р. (а.с.15).

У встановлений Договором строк Відповідач оплату не здійснив, у зв’язку з чим Позивачем була направлена претензія №05/09-016495 від 09.10.2017 р. з вимогою сплатити суму боргу, яка залишилась без відповіді і задоволення.

Позивач зазначає, що Відповідачем було частково оплачено суму боргу у розмірі 8 619,44 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 2776 від 04.08.2017 р. на суму 5 000,00 грн. та № 2889 від 15.09.2017 р. на суму 3 619,44 грн. (а.с.31-32), у зв’язку з чим заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 11 380,56 грн.

Відповідач заборгованість за виконані роботи у розмірі 11 380,56 грн. не оплатив, що і є причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з такого.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 3.3 Договору та специфікації № 2, строк оплати виконаних робіт є таким, що настав 28.08.2017 р.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі від представників сторін не надійшло.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача заборгованості у розмірі 11 380,56 грн. підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник має передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” від 22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.4 договору передбачено, що за порушення термінів оплати, підрядник має право вимагати, а замовник за вимогою підрядника зобов’язаний сплатити останньому пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості, однак не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, що діє в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

У зв’язку з тим, що Відповідач прострочив виконання грошового зобов’язання, Позивачем нараховано пеню у розмірі 778,36 грн за період з 29.08.2017 р. – 01.12.2017 р.

Суд, перевіривши правильність нарахування пені, вважає її обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Також, Позивачем нараховано Відповідачу 3 % річних за період з 29.08.2017 р. по 01.12.2017 р. у сумі 93,92 грн. та інфляційні втрати за період з 01.10.2017р. по 01.12.2017р. у сумі 240,22 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок, судом встановлено, що вимоги Позивача щодо стягнення з Відповідача 3 % річних у сумі 93,92 грн. та інфляційних втрат у сумі 240,22 грн. є також обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин, вимоги Позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 193, 202, 230, 240, 231 Господарського Кодексу України, ст. ст. 525-526, 530, 610, 611, 837 Цивільного кодексу України, ст. ст. ст. ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД "УНІВЕРСАЛ" (49052, м. Дніпро, вул. Орловська, 30; ідентифікаційний код 32495609) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "ГОЛОВКОМПРЕСОРМАШ-СЕРВІС", (49006, м. Дніпро, вул. Канатна, 130Б; ідентифікаційний код 31816298) - основний борг у розмірі 11 380,56 грн., пеню у розмірі 778,36 грн., 3% річних у розмірі 93,92 грн., інфляційні втрати у розмірі 240,22 грн., судовий збір у розмірі 1 600,00 грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 20 днів з дня його оголошення.

Суддя О.І. Красота

Повне рішення складено

09.02.2018