РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2018Справа № 910/766/18

За позовом Приватного акціонерного товариства "Швейне підприємство "Авітекс"
до Міністерства оборони України
про зобов`язання вчинити дії
Суддя Гумега О.В.
секретар судового засідання
Роздобудько В.В.
Представники:
від позивача: Литвин В.В. за довіреністю б/н від 01.01.2018
від відповідача: Кривошея Д.А. за довіреністю № 220/55/д від 22.01.2018

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Швейне підприємство "Авітекс" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства оборони України про зобов`язання Міністерства оборони України виконати обов`язки за укладеним між Міністерством оборони України та Приватним підприємством "Швейне підприємство "Авітекс" договором № 286/3/17/297 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 29.09.2017.
Позовні вимоги обгрунтовані порушенням відповідачем умов Договору № 286/3/17/297 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 29.09.2017 та порушенням приписів ст.ст. 712, ч. 2 ст. 689, ч. 4 ст. 690 Цивільного кодексу України, ст. 265 Господарського кодексу України.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/766/18, призначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 14.02.2018 о 14:00 год.
12.02.2018 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач повідомив суд, що вважає позовні вимоги позивача безпідставними, необгрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду і просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю, з огляду на таке:
- відсутні документи, які підтверджують отримання замовником листів від 27.12.2017 (№12-27/1 та №12-27/2), якими позивач звертався до замовника щодо направлення представника замовника для приймання товару;
- позивач почав листування щодо проведення приймального контролю якості товару після закінчення строків постачання товару;
- не поставка товару до 22.12.2017 унеможливила приймання товару до закінчення бюджетного року та реєстрації фінансових зобов`язань на цей рік, у зв`язку із чим замовник в односторонньому порядку відмовився від подальшого виконання зобов`язань постачальником за Договором;
- починаючи з 01.01.2018 у Міністерства оборони України були відсутні будь-які підстави для приймання товару, оскільки відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України, усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 ГПК України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196 - 205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених главою 3 ГПК України.
У підготовче засідання, призначене на 14.02.2018, представники позивача та відповідача з`явилися.
Представник позивача в підготовчому засіданні, призначеному на 14.02.2018, подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив суд зобов`язати Міністерство оборони України виконати обов`язки за укладеним між ним та Приватним акціонерним товариством "Швейне підприємство "Авітекс" Договором № 286/3/17/297 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби від 29.09.2017, а саме: прийняти від Приватного акціонерного товариства "Швейне підприємство "Авітекс" виготовлений товар - куртки вітровологозахисні зимові (вид 1), які були прийняті за якістю згідно Актів приймального контролю якості № 297/2 від 26.12.2017 (2310 шт.) та № 2 від 29.12.2017 (3500 шт.), в загальній кількості 5810 одиниць, у визначеному договором місці поставки товару: військовій частині НОМЕР_1 в м. Одеса по вулиці Хуторська, 99. Заява позивача залучена судом до матеріалів справи.
У підготовчому засіданні 14.02.2018 суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, зокрема, вирішив подану представником позивача заяву.
Заява представника позивача про зменшення позовних вимог, подана 14.02.2018 в судовому засіданні, прийнята судом до розгляду.
У підготовчому засіданні 14.02.2018 представники позивача та відповідача зазначили, що повідомили всі обставини справи, які їм відомі, та надали всі докази, на які вони посилаються у позові і відзиві.
Представники позивача та відповідача в підготовчому засіданні, призначеному на 14.02.2018, подали заяви про розгляд справи по суті, відповідно до яких просили суд розпочати розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засіданні.
Заяви позивача та відповідача судом залучені до матеріалів справи.
Частиною 6 статті 183 ГПК України передбачено, що якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
У підготовчому засіданні, призначеному на 14.12.2018, після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 14.02.2018 о 14:09 год.
В судовому засіданні 14.02.2018 судом розпочато розгляд справи по суті.
Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
При розгляді справи по суті в судовому засіданні 14.02.2018 судом було заслухано вступне слово позивача та відповідача, з`ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача не визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову повністю, з підстав, викладених ним у відзиві на позовну заяву.
Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 14.02.2018 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.
Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими сторони обґрунтовували відповідні обставини, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.
Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.
З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності господарського судочинства (ст. 14 ГПК України), позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.
Позивач звернувся з позовом до Господарського суду міста Києва про зобов`язання Міністерства оборони України виконати обов`язки за укладеним між Міністерством оборони України та Приватним підприємством "Швейне об`єднання "Авітекс" договором № 286/3/17/297 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 29.09.2017, а саме: прийняти від Приватного підприємства "Швейне об`єднання "Авітекс" виготовлений товар куртки вітровологозахисні зимові (вид 1), які були прийняті за якістю згідно Актів приймального контролю якості № 297/2 від 26.12.2017 р. (2310 шт.) та № 2 від 29.12.2017 р. (3500 шт.), в загальній кількості 5810 одиниць, у визначеному договором місці поставки товару: військовій частині НОМЕР_1 в м. Одеса по вул. Хуторська, 99.
Згідно частини 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 265 ГК України визначено, що за договором поставки постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 689 ЦК України покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
29.09.2017 між Міністерством оборони України (замовник, відповідач) та Приватним підприємством "Швейне об`єднання "Авітекс" (постачальник, позивач) відповідно до рішення тендерного комітету Міністерства оборони України (протокол від 04.09.2017 р. №75/513/4) укладено Договір № 286/3/17/297 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (далі Договір).
Предметом Договору визначено зобов`язання постачальника у 2017 році поставити замовнику індивідуальне обмундирування (3581) (Куртка вітровологозахисна зимова, вид 1) (далі товар) у загальній кількості 10 000 штук зі строком постачання до 15.11.2017 (включно), тоді як замовник зобов`язався забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому Договорі (п.п. 1.1, 1.2 Договору).
Додатковою угодою № 1 від 08.11.2017 до Договору визначено, що договір діє до 31.03.2018.
Додатковою угодою № 2 від 17.11.2017 до Договору був змінений строк постачання та встановлений: до 22.12.2017 (включно).
Пунктом 6.1 Договору передбачено, що товар постачається на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню торговельних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями Договору.
Відповідно до п. 6.2 Договору місцем поставки товару є об`єднані центри забезпечення тилу Збройних сил України (далі-одержувачі замовника) згідно з рознарядкою та ростовкою Міністерства оборони України, які є невід`ємною частиною Договору.
Рознарядкою Міністерства оборони України за Специфікацією (Додаток 1 до Договору) та Ростовкою Міністерства оборони України за Специфікацією (Додаток 2 до Договору) визначено місце поставки товару - військова частина НОМЕР_1 у м. Одеса по вул. Хуторська, 99.
Пунктом 6.3 Договору визначено, що датою поставки товару є дата, вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю (якості) товару та видатковій накладній постачальника.
Згідно п. 3.3 Договору, приймальний контроль (якості) товару у постачальника проводиться представником замовника у присутності представника підприємства, відповідального за якість, а рішення щодо направлення представника замовника приймається Головним управлінням розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних сил України.
Пунктом 3.7 Договору визначено, що приймання товару оформлюється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений представником замовника. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару за якістю та направляється замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою.
Згідно п. 1.5 Договору, товар постачається на об`єднані центри забезпечення після приймального контролю (якості) представниками Головного управління розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних сил України.
З огляду на наведені умови Договору вбачається, що постачальник (позивач) може здійснити поставку товару лише після того, як представник замовника (відповідача) проведе приймальний контроль якості товару та складе акт приймального контролю якості.
За таких умов, позивач як боржник не може виконати свій обов`язок з постачання товару до здійснення відповідачем як кредитором дій щодо направлення на підприємство позивача свого представника та здійснення таким представником контролю якості товару зі складанням відповідного акту.
Разом з тим, підпунктом 7.1.2 пункту 7.1 Договору встановлено обов`язок замовника (відповідача) прийняти товар згідно з належним чином оформленим та підписаним актом приймального контролю якості товару.
20.12.2017, а отже, до закінчення встановленого строку поставки, позивач звернувся до відповідача з листом № 2007/1 від 20.12.2017, відповідно до якого просив відповідача направити 21.12.2017 представників для проведення приймального контролю якості готової продукції: 5326 шт. курток вітровологозахисних зимових (вид 1).
Актом приймального контролю якості №297/2 від 26.12.2017 представниками відповідача було прийнято 2310 штук курток вітровологозахисних зимових, які було передано позивачу на відповідальне зберігання.
27.12.2017 згідно Договору транспортного експедитування № 1 від 03.01.2017, заявки про надання транспортно-експедиційних послуг від 26.12.2017, товарно-транспортної накладної № 46 від 26.12.2017, акту №ОЛ-0000001 від 09.01.2018 здачі-прийняття робіт вантаж (товар) - 2310 штук курток вітровологозахисних зимових, було відправлено до в/ч НОМЕР_1 у м. Одеса, вул. Хуторська 99.
За твердженням позивача, яке не заперечується відповідачем, 27.12.2017 транспорт з вказаним товаром не було пропущено на територію в/ч НОМЕР_1 , а тому товар відвантажено не було.
27.12.2017 листом № 12-27/1 позивач звернувся до відповідача з проханням направити 28.12.2017 представників для проведення приймального контролю якості готової продукції 3500 шт. курток вітровологозахисних зимових (вид 1).
27.12.2017 листом № 1227/2 позивач повідомив відповідача про те, що 29.12.2017 буде здійснено відвантаження товару в кількості 5810 шт. (2310 шт. + 3500 шт.) на адресу одержувача замовника: м. Одеса, вул. Хуторська, 99, та вказав, що замовник на підставі п.п. 7.1.2 п. 7.2 Договору зобов`язаний прийняти 2310 шт. товару, які знаходяться в транспорті постачальника ще з 27.12.2017 за адресою одержувача замовника: м. Одеса, вул. Хуторська, 99 безпосередньо під воротами військової частини.
Актом приймального контролю якості № від 29.12.2017 відповідачем було прийнято 3500 шт. курток вітровологозахисних зимових, які було передано позивачу на відповідальне зберігання.
03.01.2018 листом № 0301/1 позивач звернувся до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України з повідомленням про недопуск на територію в/ч НОМЕР_1 (м. Одеса, вул. Хуторська 99) транспорту з товаром та про перебування на відповідальному зберіганні підприємства зданого за якістю товару в кількості 5810 шт. (2310 шт. + 3500 шт.), а також, у зв`язку із вказаним, з проханням в найкоротший термін надати інформацію якого числа позивач має відвантажити товар на склад замовника (в/ч НОМЕР_1 ), тому що складські приміщення позивача не передбачають довготривалого зберігання товарів.
Відповідач листом № 286/6/107 від 09.01.2018 повідомив, що "відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України, бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду. Регламентом роботи Казначейства у період завершення бюджетного 2017 року та початку 2018 року визначено до 12 години 26 грудня 2017 року останнім днем для подання підтвердних документів для здійснення операцій за бюджетними зобов`язаннями. Спірні питання щодо умов виконання договорів стосовно термінів поставки товару, розміру штрафних санкцій тощо вирішуються у судовому порядку".
Таким чином, відповідач відмовив позивачу в прийнятті товару з посиланням на ст. 23 Бюджетного кодексу України через втрату чинності бюджетними призначеннями після закінчення бюджетного періоду. З вказаної підстави відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог позивача.
Разом з тим, суд зазначає, що відсутність бюджетного фінансування не визнається підставою для звільнення особи від виконання свого зобов`язання.
Відповідна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 27.10.2011 у справі № 11/446 та від 23.08.2012 у справі № 15/5027/715/2011, постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446, в рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечоткін та Оліус проти України" від 18.10.2005, у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004. Про помилковість позиції про те, що відсутність бюджетного асигнування є підставою для звільнення від виконання грошового зобов`язання, вказано також у постанові Верховного Суду України від 13.10.2009 судової палати в адміністративних справах.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач також наголошував на тому, що починаючи з 01.01.2018 у Міністерства оборони України були відсутні будь-які підстави для приймання товару, оскільки відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України, усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду.
Проте, наведені доводи відповідача судом відхиляються, оскільки ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, визначає, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що на момент прийняття товару за якістю та доставки його на склад замовника бюджетний період не закінчився.
Відповідно до ст. 1 ЦК України, до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.
Відносини, що регулюються Бюджетним кодексом України, визначені статтею 1 цього Кодексу, як відносини, які виникають у процесі затвердження, виконання бюджетів; звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства; питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства; правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.
Спірні відносини, які склались між сторонами даної справи на підставі Договору, є цивільно-правовими та регулюються положеннями Цивільного та Господарського кодексів України.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків вказано договори та інші правочини.
Як було встановлено судом, Додатковою угодою № 1 від 08.11.2017 дія Договору була продовжена до 31.03.2018 (включно).
Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Умовами Договору (п.п. 7.1.2 п. 7.1) на відповідача покладено обов`язок прийняти товар і такий обов`язок є чинним на підставі укладеного сторонами Договору та положеннями статей 712, ч. 2 ст. 689 ЦК України та ст. 265 ГК України, тоді як норми Бюджетного кодексу України жодним чином не впливають на вказаний обов`язок відповідача, не припиняють його.
Враховуючи те, що Додатковою угодою № 1 від 08.11.2017 дія Договору була продовжена до 31.03.2018 (включно), всі визначені Договором обов`язки замовника (відповідача), зокрема, й передбачений п.п. 7.1.2 п. 7.1 Договору обов`язок прийняти товар згідно з належним чином оформленим та підписаним актом приймального контролю якості товару, є чинними на день розгляду справи.
За таких умов та зважаючи на те, що відповідач прийняв за якістю 5810 шт. курток вітровологозахисних зимових (вид 1) та оформив відповідні акти і передав спірний товар на відповідальне зберігання позивача, він зобов`язаний на підставі п.п. 7.1.2 п. 7.1 Договору прийняти вказаний товар.
Додатково суд звертає увагу, що згідно з п.п.7.2.2 п. 7.2 Договору замовник (відповідач) має право зменшити обсяг закупівлі товарів та ціну договору залежно від реального фінансування видатків, шляхом внесення сторонами відповідних змін до договору. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, протягом дії Договору зміни до нього щодо зменшення обсягів закупівлі не вносились.
Суд критично ставиться до тверджень відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що непоставка товару до 22.12.2017 унеможливила приймання товару до закінчення бюджетного року та реєстрації фінансових зобов`язань на цей рік, у зв`язку із чим замовник (відповідач) в односторонньому порядку відмовився від подальшого виконання зобов`язань постачальником за Договором.
Наведені твердження відповідача спростовуються встановленими обставинами справи, оскільки після 22.12.2017 відповідачем були вчинені дії, які свідчать про те, що він не відмовлявся від подальшого виконання зобов`язань за Договором, а саме: проведено приймальний контроль якості продукції зі складанням відповідних актів - акту приймального контролю якості № 297/2 від 26.12.2017 та акту приймального контролю якості № 2 від 29.12.2017.
Крім того, як вбачається з листа відповідача від 09.01.2018 № 286/6/107, надісланого позивачу у відповідь на його прохання визначити дату відвантаження товару, який вже було прийнято за якістю, відповідач свою відмову обґрунтував посиланням виключно на закінчення бюджетного періоду та втрату чинності бюджетними призначеннями.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що потреба у товарі (куртка вітровологозахисна зимова (вид 1)) у відповідача не відпала, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом № 286/6/7836 від 21.12.2017, яким відповідач повідомив позивача про намір укласти додаткову угоду щодо закупівлі курток вітровологозахисних зимових (вид 1) з метою безперебійного забезпечення речовим майном особового складу Збройних Сил України у 2018 році.
Щодо посилання відповідача на відсутність документів, які підтверджують отримання замовником листів № 12-27/1 від 27.12.2017, яким він запросив представників відповідача на 28.12.2017 для проведення приймального контролю якості готової продукції, то такі посилання відповідача судом відхиляються як такі, що спростовується фактом вчинення відповідачем дій на його виконання, що вбачається з акта приймального контролю якості № 2 від 29.12.2017, складеного представниками замовника (відповідача).
Судом також відхиляються як такі, що спростовується матеріалами справи, твердження відповідача про початок листування щодо проведення приймального контролю якості товару після закінчення строків постачання товару, оскільки листом позивача № 2007/1 від 20.12.2017, тобто в межах строків постачання, позивач запросив представників відповідача на 21.12.2017 для проведення приймального контролю якості готової продукції з терміном постачання до 22.12.2017 (включно). При цьому той факт, що вказаний лист позивача було отримано відповідачем та взято до виконання підтверджується наявною в матеріалах справи копією акта приймального контролю якості № 297/2 від 26.12.2017, складеного представниками замовника (відповідача).
Відповідно до ч. 2 ст. 689 ЦК України покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Натомість дії відповідача щодо неприйняття товару за Договором вказаним вимогам не відповідають.
Згідно з ч. 4 ст. 690 ЦК України, якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).
Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які позивач посилався в обґрунтування своїх позовних вимог.
Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.
Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення та звільнення від сплати встановлюються закономю
Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Позивачем подано попередній розрахунок суми судових витрат.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приписами статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено повернення сплаченої суми судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог. Станом на час розгляду справи по суті відповідне клопотання позивачем суду не подано.
З огляду на наведене та приписи ст.129 ГПК України, враховуючи задоволення позову повністю, на відповідача покладається судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Міністерство оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6; ідентифікаційний код 00034022) виконати обов`язки за укладеним між Міністерством оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6; ідентифікаційний код 00034022) та Приватним акціонерним товариством "Швейне підприємство "Авітекс" (49044, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 18, офіс № 4-4А; ідентифікаційний код 21867571) Договором № 286/3/17/297 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби від 29.09.2017, а саме: прийняти від Приватного акціонерного товариства "Швейне підприємство "Авітекс" виготовлений товар - куртки вітровологозахисні зимові (вид 1), які були прийняті за якістю згідно Актів приймального контролю якості № 297/2 від 26.12.2017 (2310 (дві тисячі триста десять) штук) та № 2 від 29.12.2017 (3500 (три тисячі п`ятсот) штук), в загальній кількості 5810 (п`ять тисяч вісімсот десять) одиниць, у визначеному договором місці поставки товару: військовій частині НОМЕР_1 в м. Одеса по вулиці Хуторська, 99.

3. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6; ідентифікаційний код 00034022) на користь Приватного акціонерного товариства "Швейне підприємство "Авітекс" (49044, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 18, офіс № 4-4А; ідентифікаційний код 21867571) 1762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні00 коп.) судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 16.02.2018

Суддя Гумега О.В.