Суд
УХВАЛА

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 911/4203/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Булгакової І.В., Львова Б.Ю.,

розглянувши матеріали заяви Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа"

про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 08.08.2017 (Студенця В.І., Палія В.В., Селіваненка В.П.) у справі №911/4203/16 Господарського суду Київської області

за позовом Катюжанської сільської ради до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - 1) Вишгородське районне комунальне підприємство "Вишгородтепломережа"; 2) Фонд комунального майна Вишгородського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Мале приватне підприємство "ВПК"

про визнання недійсним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.03.2017 у справі №911/4203/16 (Гумега О.В.) відмовлено в позові Катюжанської сільської ради до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, треті особи Вишгородське районне комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" Фонд комунального майна Вишгородського району Київської області, Мале приватне підприємство "ВПК" про визнання недійсним та скасування рішення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2017 (Коротун О.М., Гаврилюк О.М., Тарасенко К.В.) рішення Господарського суду Київської області від 06.03.2017 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.08.2017 (Студенець В.І., Палій В.В., Селіваненко В.П.) залишено без мін постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2017 та рішення Господарського суду Київської області від 06.03.2017.

В жовтні 2017 року Вишгородське районне комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" подало до Верховного Суду України заяву про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 08.08.2017 у справі № 911/4203/16 в порядку Розділу XII-2 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017).

Ухвалою Верховного Суду України від 02.11.2017 на підставі п. 6 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 1402-VІІІ від 02.06.2016 "Про судоустрій і статус суддів", статей 11118, 11119 Господарського процесуального кодексу України, надано Вишгородському районному комунальному підприємству "Вишгородтепломережа" строк для усунення недоліків до 20.11.2017, а саме: заявникові слід було чітко вказати підстави, з яких подавалась заява про перегляд судового рішення у справі №911/4203/16.

У визначений ухвалою строк Вишгородське районне комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" на виконання ухвали Верховного Суду України від 02.11.2017 листом від 14.11.2017 № 1492/08 уточнило, що заява про перегляд судового рішення подається з підстав, передбачених пунктами 1 та 3 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права (п. 4 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 19 Конституції України).

Таким чином, Вишгородське районне комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" виконало вимоги ухвали про усунення недоліків заяви у повному обсязі.

На обґрунтування зазначених підстав для перегляду судового рішення заявником до заяви додано копії постанови Верховного Суду України від 22.04.2015 у справі №6-60цс15, постанови Вищого господарського суду України від 13.10.2015 у справі №923/1021/14, від 16.02.2016 у справі № 923/1066/14.

Зазначена заява Верховним Судом України передана за належністю до Касаційного господарського суду на підставі підпункту 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017), та підлягає розгляду за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2018 заяву у справі № 911/4203/16 передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду: Селіваненко В.П. - головуючий, Булгакова І.В., Львов Б.Ю.

25.01.2018 суддею Верховного Суду Селіваненко В.П. подано заяву про самовідвід у розгляді справи №911/4203/16 в порядку статті 35 Господарського процесуального кодексу України в редакції з 15.12.2017.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.01.2018 заяву судді Селіваненка В.П. від 25.01.2018 про самовідвід у розгляді справи №911/4203/16 задоволено.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівником секретаріату Касаційного господарського суду від 30.01.2018 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №911/4203/16.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2018 заяву у справі № 911/4203/16 передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду: Суховий В.Г. - головуючий, Булгакова І.В., Львов Б.Ю.

Обговоривши доводи заяви та дослідивши додані до неї матеріали (з урахуванням усунутих недоліків), колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що подана заява є необґрунтованою та її доводи не підтверджуються доданими до неї матеріалами з таких підстав.

Статтею 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017) передбачено, що рішення господарських судів переглядалися Верховним Судом України виключно з підстав, передбачених цією статтею.

За положеннями пунктів 1, 3 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017) підставами для подання заяви про перегляд рішень господарських судів є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Таким чином, для застосування пунктів 1 та 3 зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України необхідно встановити подібність правовідносин, тобто, що суд касаційної інстанції розглянув справу за подібних до постанови Верховного Суду України чи постанов судів касаційної інстанції предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, проте дійшов інших правових висновків.

У справі № 911/4203/16, у якій подано заяву про перегляд судового рішення, Вищий господарський суд України погодився з висновком попередніх судових інстанцій про відмову в задоволенні позову про визнання недійсним та скасування рішення Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.10.2016 у справі №953/6-р-02-06-16, виходячи з того, що в спірному випадку звернення МПП "ВПК" до Катюжанської сільської ради не йшлося про визначення підприємства виконавцем послуг з централізованого опалення, а тому відповідно до п. 4 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п.п. 1.6, 1.7 Порядку визначення виконавця житлово-комунальних послуг до повноважень Катюжанської сільської ради як органу місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належало визначення виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, з постачання теплової енергії. Таким чином, визначено правильність кваліфікації Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України дій Катюжанської сільської ради за нормами ч. 1 ст. 15 та п. 3 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" як антиконкурентних дій органів місцевого самоврядування, що можуть призвести до недопущення конкуренції.

У справі №923/1066/14, постанову у якій надано для порівняння, Вищий господарський суд України переглядав судове рішення суду апеляційної інстанції, яке прийнято за результатами розгляду місцевим господарським судом заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню та скасовуючи постанову апеляційного господарського суду і направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, дійшов висновку, що ч. 4 ст. 117 ГПК України пов'язує можливість визнання наказу таким, що не підлягає виконанню (повністю або частково), з відсутністю у боржника обов'язку (повністю або частково) щодо виконання наказу з інших (крім припинення обов'язку добровільним виконанням) причин, а наявність (чи відсутність) таких причин потребує встановлення обставин справи.

У справі № 923/1021/14, у якій було розглянуто позов про визнання недійсним рішення територіального відділення Антимонопольного комітету України "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", і судове рішення у якій надано для порівняння, Вищий господарський суд України виходив з того, що місцевий та апеляційний господарські суди повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким надали необхідну оцінку, з дотриманням наведених норм матеріального та процесуального права та з наведенням відповідного мотивування, перевіривши правильність застосування Відділенням Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р, зокрема у визначенні об'єкта аналізу, товарних меж ринку, дійшли обґрунтованого висновку щодо неповного з'ясування Відділенням обставин, які мають значення для справи, а тому за наявності передбачених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підстав правомірно задовольнили позов та визнали недійсним Рішення Антимонопольного комітету України.

У іншій справі № 6-60цс15, судове рішення яке надано для порівняння, Верховний Суд України, розглянувши справу про неоднакове застосування статті 28 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" в межах позову про визнання неправомірними дій про здійснення повірки лічильників, зобов'язання здійснити перерахунок наданих послуг з водопостачання та відшкодування моральної шкоди, дійшов висновку, що періодична повірка, обслуговування та ремонт засобів вимірювальної техніки здійснюється за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. До визначення на законодавчому рівні виконавців певних послуг (Закон від 10.04.2014 № 1198-VIII, який набрав чинності 26.04.2014) питання визначення виконавців житлово-комунальних послуг (в тому числі з централізованого постачання холодної і гарячої води, водовідведення) статтею 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" було віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг. 10.04.2014 Верховна Рада України прийняла Закон № 1198-VII, яким внесено зміни до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (які набрали чинності 26.04.2014) та визначено, що виконавцем послуг: з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання - гарячої води є теплопостачальна організація; з централізованого постачання холодної води та послуг водовідведення суб'єкт господарювання, що проводить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Отже, порівняння змісту зазначених постанов Вищого господарського суду України та постанови Верховного Суду України зі змістом постанови Вищого господарського суду України від 08.08.2017, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постанові Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

З огляду на зазначене вище, у справі, судове рішення у якій переглядається, та у справах, за результатами розгляду яких ухвалені надані для порівняння судові рішення, не є подібними зміст позовних вимог, матеріально-правове регулювання спірних правовідносин, а судами встановлені різні фактичні обставини.

Таким чином, відсутні передбачені статтею 11121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017) підстави для відкриття провадження у справі № 911/4203/16.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу XI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017), статтями 11116, 11121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України № 192-VІІІ від 12.02.2015), суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у допуску справи № 911/4203/16 до провадження Верховного Суду.

2. Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Булгакова І.В.

Львов Б.Ю.