ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
05 лютого 2018 рокуСправа № 921/132/17-г/3
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровця Я.Я. при секретарі судового засідання Сиротюк К.В.

Розглянувши скаргу Фізичної особи - підприємця Гонзюра Олександра Васильовича на дії органу ДВС ( вх. №20156 від 13.11.2017)

у справі №921/132/17-г/3

за позовом Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Тернопіль

до відповідача Фізичної особи - підприємця Гонзюр Олександра Васильовича, м. Тернопіль

про cтягнення штрафу в сумі 68 000,00 грн. та пені в сумі 43 860,00 грн. (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог)

за участю учасників справи:

від скаржника (боржника/відповідача): Гонзюр О.В. - приватний підприємець (паспорт серії НОМЕР_2 від 27.07.2004);

від стягувача (позивача): Бібік Г.С. - представник (довіреність №18/885 від 25.10.2017);

за участю органу ДВС - Крушанська О.Р. - представник (довіреність № 1625 від 16.01.2018).

Учасникам судового процесу оголошено склад суду.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Документообіг господарського суду", відповідно до статті 8 Господарського процесуального кодексу України.

Суть справи:

13 листопада 2017 року Фізична особа - підприємець Гонзюр Олександр Васильович звернувся до Господарського суду Тернопільської області із скаргою на дії органу ДВС ( вх. № 20156).

Ухвалою суду від 14.11.2017 вирішення питання про прийняття до розгляду скарги Фізичної особи - підприємця Гонзюра Олександра Васильовича на дії органу ДВС ( вх. № 20156 від 13.11.2017) у справі №921/132/17-г/3 відкладено до повернення матеріалів зазначеної справи на адресу Господарського суду Тернопільської області.

08.12.2017 матеріали справи №921/132/17-г/3 повернулись на адресу Господарського суду Тернопільської області.

Ухвалою суду від 13.12.2017 прийнято скаргу фізичної особи - підприємця Гонзюра Олександра Васильовича (вх.№ 20156 від 13.11.2017) на дії органу Державної виконавчої служби у справі №921/132/17-г/3, до розгляду та призначено судове засідання на 25.01.2018.

Ухвалою суду від 25.01.2018 здійснено перехід розгляду скарги Фізичної особи - підприємця Гонзюра Олександра Васильовича на дії органу ДВС (вх. №20156 від 13.11.2017) за правилами встановленими Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017 та призначено розгляд скарги на 05.02.2018.

Представник скаржника (боржника) в судових засіданнях підтримав скаргу, просить її задоволити. Скаржник стверджує у своїй скарзі, що винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №54639724 від 06.09.2017 в частині стягнення з боржника виконавчого збору є такою, що суперечить нормам чинного законодавства України та порушує права та законні інтереси боржника.

Представник стягувача в судових засіданнях заперечила щодо скарги з підстав, викладених в письмових поясненнях (вх. № 4496 від 25.01.2018), в яких вважає, що підстав для задоволення скарги боржника відсутні.

Представник органу ДВС в судових засіданнях заперечила щодо скарги з підстав, викладених в письмових запереченнях (вх. № 4169 від 22.01.2018), просить суд відмовити у задоволенні скарги.

Розглянувши скаргу Фізичної особи - підприємця Гонзюра Олександра Васильовича на дії органу ДВС ( вх. №20156 від 13.11.2017) та оцінивши наявні докази, суд встановив наступне:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 04.04.2017 позов задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи - підприємця Гонзюр Олександра Васильовича, проспект Злуки, 3Б/17, м.Тернопіль, ідентифікаційний код НОМЕР_1 в дохід Державного бюджету України на рахунок №0002 в ГУДКСУ у Тернопільській області, МФО 838012, одержувач УДКС у м.Тернополі 21081100 , ідентифікаційний код одержувача 37977726, код класифікації доходів бюджету 21081100 "Адміністративні штрафи та інші санкції" - 43 860 грн 00 коп. пені; стягнуто з Фізичної особи - підприємця Гонзюр Олександра Васильовича, проспект Злуки, 3Б/17, м.Тернопіль, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, вул. Лисенка, 20а, м. Тернопіль, 46002 (ідентифікаційний код 21157616) - 1544 грн 00 коп. судового збору; в частині позовних вимог щодо стягнення 68 000 грн. 00 коп. штрафу припинено провадження у справі №921/132/17-г/3.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 рішення Господарського суду Тернопільської області від 04.04.2017 у справі №921/132/17-г/3 залишено без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Гонзюра Олександра Васильовича ( б/н від 17.04.2017) залишено без задоволення.

22 серпня 2017 року Господарським судом Тернопільської області, на підставі статті 116 ГПК України, видано відповідні накази про примусове виконання судового рішення.

06 вересня 2017 року старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54639724 з виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 22.08.2017 у справі №921/132/17-г/3 щодо стягнення з ФОП Гонзюр О.В. в дохід Державного бюджету України - 43 860 грн 00 коп. пені, пункт 3 якої постановлено стягнути з боржника виконавчий збір в сумі 4 386,00 гривень.

Не погоджуючись з даною постановою органу ДВС, скаржник звернувся до суду із даною скаргою, згідно якої просить визнати протиправним та скасувати постанову від 06.09.2017 про відкриття виконавчого провадження №54639724 в частині стягнення суми виконавчого збору.

Скаржник стверджує у своїй скарзі, що так, як у відповідності до вимог статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, а тому ФОП Гонзюр О.В., вважає, що оскільки органом ДВС не стягнуто будь-які суми коштів, тому виконавчий збір не підлягає до стягнення.

За таких обставин, скаржник вважає, що винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №54639724 від 06.09.2017 в частині стягнення з боржника виконавчого збору є такою, що суперечить нормам чинного законодавства України та порушує права та законні інтереси боржника.

Проаналізувавши подані скаржником документи та підстави, наведені в обґрунтування заявленої ним скарги, заслухавши пояснення та доводи представника скаржника (боржника), а також заперечення представників стягувача та органу ДВС, суд прийшов до висновку, про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Як визначено статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до статей 18, 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно статті 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Умови і порядок виконання рішень судів регламентовані Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 5 Закону України "Про виконавче провадження" вказує, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В силу статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов"язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як визначено статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Судом встановлено, що 06 вересня 2017 року старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54639724 з виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 22.08.2017 у справі №921/132/17-г/3 щодо стягнення з ФОП Гонзюр О.В. в дохід Державного бюджету України - 43 860 грн 00 коп. пені, пункт 3 якої поставлено стягнути з боржника виконавчий збір в сумі 4 386,00 гривень.

Частинами 1, 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Отже, нормами чинного Закону чітко визначена природа виконавчого збору, а саме, виконавчий збір є частиною успішних дій державного виконавця по стягненню або поверненню коштів та/або передачі стягувачу майна за виконавчим документом.

Згідно пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Крім того, як вбачається з частин 5, 9 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, в статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" визначено вичерпний перелік підстав, коли виконавчий збір не стягується.

Водночас згідно частин 2, 3 статті 343 ГПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Тобто, з системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що подання скарги на дії державного виконавця та її задоволення пов'язується законодавцем саме з обставинами порушення прав та законних інтересів заявника. При цьому, заявник повинен обґрунтувати наявність, а суд встановити наявність або відсутність порушення прав та охоронюваних законом інтересів скаржника. Розгляд скарги здійснюється виключно з підстав, які наведені самим заявником у скарзі.

У рішенні Конституційного суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Проте, скаржником не доведено належними і допустимими доказами, а судом не встановлено обставин порушення прав скаржника внаслідок винесення державним виконавцем органу ДВС постанови про відкриття виконавчого провадження 06.09.2017 ВП № 54639724 в частині стягнення суми виконавчого збору.

Отже, державним виконавцем до пункту 3 оскаржуваної постанови 06.09.2017 про відкриття виконавчого провадження №54639724 правомірно включено положення щодо стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 4386,00 грн. оскільки вчинення таких дій прямо передбачено Законом, а отже останні є обов'язковими для державного виконавця органу ДВС.

За таких обставин, зважаючи на те, що скаржником не доведено належними і допустимими доказами обґрунтованості своїх вимог щодо визнання незаконними дій органу ДВС, що виразились у зазначені у постанові про відкриття виконавчого провадження № 54639724 вирішення питання про стягнення витрат виконавчого провадження, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити скаржнику в задоволенні його скарги.

Керуючись статтями 233, 234, 235, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Фізичної особи - підприємця Гонзюра Олександра Васильовича на дії органу ДВС (вх. № 20156 від 13.11.2017) у справі № 921/132/17-г/3, відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та підлягає оскарженню.

Ухвалу виготовлено та підписано "7" лютого 2018 року.

Учасники справи можуть отримати інформацію на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою - https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя Я.Я. Боровець