КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2018 р. Справа№ 911/2990/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зеленіна В.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Позюбан А.С.

за участю представників

від позивача: не з»явились

від відповідача: 1) не з»явились

2) Коротун В.І. - за дов. № ордер серія ХВ № 000044

від 07.02.2018р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "-Квадро-"

на рішення Господарського суду Київської області від 05.12.2017 р.

у справі № 911/2990/17 (суддя - Кошик А.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія

"Ніко-Тайс"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК

Трейдсервісгруп"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «-Квадро-«

про стягнення 1 425,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Ніко-Тайс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" та Товариства з обмеженою відповідальністю "-Квадро-" про стягнення 1 425,88 грн.

Позивачем було подано до господарського суду Київської області заяву про збільшення позовних вимог, в якій надав уточнений арифметично правильний розрахунок позовних вимог і просить стягнути 20 653,32 грн. 3% річних та 37 907,01 грн. інфляційних та судові витрати.

Рішенням Господарського суду Київської області від 05.12.2017р. у справі № 911/2990/17 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" задоволено повністю щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "-КВАДРО-". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "-КВАДРО-" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" 20 653,32 грн. 3% річних, 37 907,01 грн. інфляційних та 6 600,00 грн. судових витрат. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "-Квадро-" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2017 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "-Квадро-" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя), Сітайло Л.Г., Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2017р. у справі № 911/2990/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "-Квадро-" на рішення Господарського суду Київської області від 05.12.2017р. у справі № 911/2990/17, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 7 днів з дня отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

11.01.2017р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "Ніко-Тайс" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 05.12.2017р. у справі № 911/2990/17 без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018р. у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Сітайло Л.Г., Зеленін В.О. апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи № 911/2990/17 призначено на 08.02.2018 р.

Розпорядженням № 09.1-08/327/18 від 08.02.2018р. призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку із перебуванням судді Сітайло Л.Г. у відпустці, яка входять до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу суддів від 08.02.2018р., у зв'язку із перебуванням судді Сітайло Л.Г. у відпустці, яка входять до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зеленін В.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2017р. прийнято справу № 911/2990/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "-Квадро-" на рішення Господарського суду Київської області від 05.12.2017р. до провадження колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зеленін В.О., Зубець Л.П.

Представник відповідача -2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача -1, 2 у судове засідання не з'явилися. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача -1, 2.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-2, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.01.2016р. у справі № 911/4960/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" та Товариства з обмеженою відповідальністю "-КВАДРО-" про стягнення 1 652,83 грн. задоволені в повному обсязі. Стягнут солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" та Товариства з обмеженою відповідальністю "-КВАДРО-" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" 13876,67 грн. 3% річних. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "-КВАДРО-" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" 13886,49 грн. штрафу, 55134,33 грн. пені та 156096,45 грн. інфляційних. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" 1792,50 грн. витрат по сплаті судового збору. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "-КВАДРО-" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" 1792,50 грн. витрат по сплаті судового збору.

На виконання рішення було видано відповідні накази.

Постановою ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області від 17.03. 2017р. прийнято до подальшого виконання виконавче провадження №52625086 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області по справі №911/4960/15 від 12.02.2016р. про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "-КВАДРО-" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" 1792,50 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області від 17.03. 2017р. прийнято до подальшого виконання виконавче провадження №52624898 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області по справі №911/4960/15 від 12.02.2016р. про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "-КВАДРО-" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" 13 876,67 грн. 3%-річних.

Постановою ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Харківській області від 17.03.2017р. прийнято до подальшого виконання виконавче провадження №5212837 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області по справі №911/4960/15 від 12.02.2016р. про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю "-КВАДРО-" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" на загальну суму стягнення 225 117,27 грн.

Заборгованість ТОВ "-КВАДРО-" щодо виконання грошового зобов'язання, котре виникло на підставі рішення Господарського суду Київської області від 25.01.2016р. у справі №911/4960/15, за виключенням розміру пені, штрафу та судових витрат, становить 169 973,12 грн.

Грошове зобов'язання ТОВ "-КВАДРО-" виникло із дати вступу рішення Господарського суду Київської області від 25.01.2016р. по справі №911/4960/15 в законну силу - 12.02.2016р., а прострочення почалось із наступного дня за ним.

Грошове зобов'язання ТОВ "-КВАДРО-" згідно рішення Господарського суду Київської області від 25.01.2016р. у справі №911/4960/15 вступило в законну силу та не виконано станом на 29.11.2017р.

Відповідно до змісту ст. 115 Господарсько-процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно із ч. 2 ст. 35 Господарсько-процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Позивач в позові зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування коштами, належними до сплати кредиторові (пп. 4.1 п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Таким чином, позивач в позові зазначає, що відповідачем-2 прострочено виконання грошових зобов'язань, які виникли на підставі відповідного судового рішення на суму 169 973,12 грн. і тривало, зокрема, в період із 13.02.2016р. по 29.11.2017р.

Також, позивач в позові зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за рішенням Господарського суду Київської області від 25.01.2016 р. у справі №911/4960/15, 11.03.2016р. між ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" (Кредитор) та ТОВ "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" (Поручитель) було укладено Договір поруки №11-03-2016, за умовами якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов'язку Товариством з обмеженою відповідальністю "-КВАДРО-" щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру інфляційних втрат та 3% річних у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобов'язання, передбаченою ст. 2 цього Договору (надалі іменується "основний договір") - пункт 1.1. Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки під основним договором в цьому Договорі розуміють рішення Господарського суду Харківської області у справі № 5023/9340/11 від 23.01.2012р. та рішення Господарського суду Київської області у справі №911/977/14 від 28.04.2014р.

У розділах 3 та 4 Договору поруки Поручителем та кредитором погоджено обсяг відповідальності Поручителя та розмір поруки: Пункт 3.1. - Відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується частковою сплатою суми інфляційних втрат та 3%річних у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок. Пункт 4.1. - У разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) Боржником обов'язку за основною угодою, Кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до Боржника, так і до Поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед Кредитором.

У розділах 3 та 4 Договору поруки Поручителем та кредитором погоджено обсяг відповідальності Поручителя та розмір поруки. Згідно з п. 3.1. Договору поруки відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується частковою сплатою суми інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 15 000 грн.

Згідно з п. 4.1. Договору поруки у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) Боржником обов'язку за основною угодою, Кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до Боржника, так і до Поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до змісту ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Враховуючи, що мало місце прострочення виконання грошового зобов'язання за рішенням Господарського суду Київської області від 25.01.2016 р. у справі №911/4960/15, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 року № 14, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

Відповідно до п. 5.4 вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак, якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення запишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Однак, при цьому слід мати на увазі, що визначаючи правову природу грошового зобов'язання, необхідно, перш за все виходити з правил ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В той же час правова природа пені та штраф зовсім інша, оскільки пеня та штраф - це один із видів забезпечення виконання зобов'язання (ст. 549 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Таким чином, обов'язок сплатити пеню та штраф за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень ч. 1 ст. 509 ЦК України, тому що пеня та штраф є одним із видів забезпечення виконання основного зобов'язання, в тому числі й грошового.

Якщо рішенням суду було стягнуто пеню та штраф, правова природа цього боргу як штрафної санкції з прийняттям рішення не змінилася, пеня та штраф у грошове зобов'язання не перетворилася, а тому відсутні підстави для застосування до цих правовідносин положень ст. 625 ЦК України.

Враховуючи, що 3% річних та інфляційні нараховані на невиконану частину судового рішення на суму 169 973,12 грн. (за виключенням розміру пені, штрафу та судових витрат), з огляду на зміст Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", спростовуються викладені у відзиві твердження відповідача -2.

Статтею 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з статтею 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

В силу приписів статті 555 Цивільного кодексу України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Положеннями статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Оскільки, як судом встановлено, в позові заявлено до стягнення річні та інфляційні у зв'язку із невиконанням рішення Господарського суду Київської області від 25.01.2016р. по справі №911/4960/15, а не рішення Господарського суду Харківської області у справі №5023/9340/11 від 23.01.2012р. та рішення Господарського суду Київської області у справі №911/977/14 від 28.04.2014 р., як передбачено сторонами у пункті 2.1. договору поруки, вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" (Поручителя) безпідставні і з заявлених в позові вимог не виникає солідарного обов'язку.

Крім того, судом встановлено, що право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" на підставі договору поруки №11-03-2016 від 11.03.2016р. реалізовано в судовому рішенні у справі № 911/1609/17.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення 20 653,32 грн. 3% річних та 37 907,01 грн. інфляційних підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача -2.

Щодо заявленого відповідачем -2 клопотання про застосування до позовних вимог строку позовної давності, судом відхиляється дане клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу Кодексу, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності, відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Строк позовної давності тривалістю в три роки застосовується у вигляді загального правила, якщо для відповідної вимоги не встановлено спеціального строку. Загальний строк позовної давності становить три роки незалежно від того, хто подає позов - громадянин, юридична особа, держава тощо. Згідно зі статтею 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253-255 цього Кодексу.

Підставою провадження у даній справі є порушення виконання грошового зобов'язання, яке виникло згідно рішення Господарського суду Київської області від 25.01.2016р. у справі №911/4960/15, прострочення виконання зобов'язань розпочалось 13.02.2016р. , а тому термін позовної давності на дату звернення позивача із позовом не сплив, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до Договору №28-08-2017 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 28 серпня 2017 року, адвокат Грищенко О.М. здійснював підготовку по написанню та подачі позовної заяви та здійснював правове супроводження. Також, до матеріалів справи додано докази, що Грищенко О.М. є адвокатом і позивачем оплачені витрати на послуги адвоката в сумі 5 000 грн.

Витрати за розгляд справи відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, що складаються з 1600 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на адвокатські послуги, покладаються на відповідача-2 щодо якого задоволено позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "Ніко-Тайс" підлягають задоволенню повністю.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 05.12.2017р. у справі № 911/2990/17 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія «Ніко-Тайс» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 05.12.2017р. у справі № 911/2990/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/2990/17 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді В.О. Зеленін

Л.П. Зубець