ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2018м. ДніпроСправа № 904/9476/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 392 380,60 грн.

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі: Кулеба Т. Ю.

Представники:

Позивача: Терехов А.В. дов. № 114 від 07.08.17р.

Відповідача: Тананайська Ю.В. дов. № 1841 від 26.10.17р., Селяков О.В. дов. № 1806 від 26.10.17р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 392 380,60 грн. незаконно нарахованої та сплаченої плати за користування вагонами та збору за зберігання вантажу, мотивуючи тим, що затримка вагонів сталася не з вини вантажоодержувача.

Відповідач позов заперечує, посилаючись на те, що на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 14.07.17р. про накладення арешту на майно ТОВ "ЮНІСОН ГРУП" шляхом заборони розпоряджатися та користуватися вагонами та вказівки Відповідача від 14.07.17р. за вих. №89 "Про затримку вагонів власності ТОВ "ЮНІСОН ГРУП" на дільничних та сортувальних станціях залізниць до відміни рішення суду", вагони власності ТОВ "ЮНІСОН ГРУП", відправлені Позивачем, затримані на станції Верхівцеве, про що складені акти загальної форми ГУ-23. Накопичувальні картки та відомості плати за користування вагонами на спірні суми Позивачем підписані без заперечень.

У відповіді на відзив Позивач зазначив, що нарахування плати за користування вагонами та збору за зберігання, яке сталося через затримку вагонів на станції Верхівцеве Придніпровської залізниці є незаконним, оскільки зазначена затримка сталася не з вини Позивача, а на підставі вказівки Укрзалізниці №89 від 14.07.17р. на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 14.07.17р. у справі №757/40448/17-к про арешт майна ТОВ "ЮНІСОН ГРУП". Оскільки Позивач не є стороною кримінального провадження, то і вини комбінату в затримці вагонів немає. При цьому, Позивач звертався до Відповідача з листами №01/581 від 17.07.17р. та №01/610 від 01.08.17р. про переадресування вагонів на під'їзну колію комбінату. На лист №01/581 від 17.07.17р. Відповідач відмовив у переадресуванні вагонів на під'їзну колію комбінату листами №М-05/788 від 21.07.17р. та №М-05/792 від 24.07.17р., з посиланням на вказівку ПАТ "Укрзалізниця" та рішення Печерського районного суду м. Києва. І лише 01.08.17р. Відповідач надав згоду на переадресування вагонів, про що видав наказ №163 від 01.08.17р. Також у відповіді зазначено, що працівники Відповідача використовуючи монопольне становище залізниці на ринку залізничних перевезень змусили Позивача визнати вищезазначену плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу за час вимушеної затримки вагонів на станції Верхівцеве. За даним фактом працівниками Позивача складено акт загальної форми №12 від 04.08.17р.

Відповідач надав пояснення та додаткові пояснення, в яких зазначив, що на підставі п. 13 Правил користування вагонами і контейнерами, плата за користування вагонами стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці. Відповідно до п. 9 Правил зберігання вантажів, за зберігання на місцях загального користування з причин, не залежних від залізниці, збір сплачується з момент ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки. Крім того, Позивачем узгоджено нарахування платежів, що підтверджується підписами на розрахункових документах уповноваженого представника вантажовласника. Стосовно наданих Позивачем актів форми ГУ-23 про причину підписання відомостей плати та накопичувальних карток, складених самим Позивачем, Відповідач наполягає, що в силу п. 3 Правил складання актів, вони не можуть бути належним доказом, оскільки Акти загальної форми складаються працівниками залізниці.

17.01.18р. Позивач подав заперечення на пояснення Відповідача, у якому заявив, що позов підтримує, посилаючись на те, що, згідно з ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2017р., вагони власності ТОВ "ЮНІСОН ГРУП" прибули на станцію Верхівцеве Придніпровської залізниці як речовий доказ у кримінальному провадженні, витрати за зберігання яких повинна нести особа, на зберіганні якої вони залишаються. У даному випадку це Регіональна філія "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця". Пізніше, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.08.17р. у справі №757/45795/17-к визначено порядок зберігання речових доказів, шляхом надання ПАТ "Укрзалізниця" в особі філії "РЕФРИЖЕРАТОРНА ВАГОННА КОМПАНІЯ" права комерційного використання вищезгаданих вагонів з можливістю їх передання в оренду та оперативне управління третім особам. Також, як стало відомо Позивачеві із засобів масової інформації, з ухвали апеляційного суду м. Києва від 07.11.17р., ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.09.17р. задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, погоджене прокурором групи прокурорів Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури про визначення порядку зберігання речових доказів, шляхом визначення порядку виконання ухвали про арешт майна. Тобто, вищезазначений факт виключає можливість нарахування Позивачеві плати за користування вагонами власності ТОВ "ЮНІСОН ГРУП" в період з 16.07.17р. по 01.08.17р., так як вказані вагони знаходилися під арештом.

У судовому засіданні досліджено надані сторонами докази.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

14.07.17р. відповідно до договору перевезення, укладеного сторонами, зі станції Кам'янське Придніпровської залізниці Позивач відправив 53 порожніх вагони під навантаження сировини за накладними №47257274, 47257308 на станцію призначення Мудрьона Придніпровської залізниці, одержувач ГЗК Укрмеханобр СП ПАТ ММК ім. Ілліча.

Позивач використовував зазначені у вказаних накладних вагони на підставі договору оренди вагонів № 12-1997-02 від 19.12.12р., укладеного Позивачем з ТОВ "ЮНІСОН ГРУП".

16.07.17р. на підставі вказівки Укрзалізниці №89 від 14.07.17р. на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 14.07.17р. у справі №757/40448/17-к про накладення арешту на майно ТОВ "ЮНІСОН ГРУП", вагони затримано на станції Верхівцеве Придніпровської залізниці. Про що складено акти загальної форми №6419 від 16.07.17р. та №6420 від 16.07.17р.

За даними Позивача, 17.07.17р. задля уникнення зростання плати за користування вагонами та плати за зберігання вантажу, він звернувся до регіональної філії "Придніпровська залізниця" "Української залізниці" з листом № 01/581 щодо переадресування вищевказаних вагонів на станцію Кам'янське Придніпровської залізниці. Листами № М-05/788 від 21.07.17р. та № М-05/792 від 24.07.17р. залізницею відмовлено у переадресуванні.

01.08.17р. Позивач вдруге звернувся з листом №01/610 від 01.08.17р. до РФ "Придніпровська залізниця" з проханням про переадресування вагонів на станцію Кам'янське Придніпровської залізниці.

Згідно з телеграмою НР Н/222 А від 31.07.17р. за підписом першого заступника директора регіональної філії "Придніпровська залізниця" Залізниця надала згоду на переадресування вагонів, про що видано наказ № 16 від 01.08.17р.

На станції Кам'янське Придніпровської залізниці, за весь час затримки вагонів на станції Верхівцеве Придніпровської залізниці, за період з 16.07.17р. по 01.08.17р. складено Акти загальної форми №326 від 01.08.17р. та №1247 від 02.08.17р., на підставі яких з Позивача Відповідачем стягнуто плату (списано з особового рахунку Позивача) за користування вагонами (відомості плати ГУ-46 №02089001р, 04089002р, 04089003 на суму 380 358,30 грн. з ПДВ) та збір за зберігання вантажу (накопичувальні картки ФДУ-92 №03089014, 04089015 на суму 12 022,40 грн. з ПДВ) на загальну суму 392 380,60 грн. з ПДВ.

Однак, Позивач вважає, що стягнення зазначеної плати є незаконним, оскільки затримання вагонів на станції Верхівцеве сталося не з вини вантажовідправника, а в порушення ч.1 ст. 129 Статуту залізниць України.

З метою досудового врегулювання спору Позивач направляв Відповідачеві претензію №01/ЕБ-522 від 11.08.17р. Однак Відповідач листом № МКПР 10/17-08 від 02.10.17р. відмовив у задоволені претензії, мотивуючи тим, що вагони, які слідували за накладними №47257274, 47257308 переадресовані зі станції Верхівцеве на підставі листа Позивача №01/610 від 01.08.17р.

Як зазначає Позивач, Залізниця у своїй відповіді на претензію не звернула уваги на лист Позивача №01/581 від 17.07.17р. з проханням переадресувати вагони на станцію Кам'янське Придніпровської залізниці, в задоволені якого Відповідач відмовив листами № М-05/788 від 21.07.17р. та № М-05/792 від 24.07.17р. Також Відповідач посилається на ст. 121 Статуту залізниць України, як на єдину підставу для звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами, не приймаючи до уваги ст. 119 Статуту залізниць України.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Взаємовідносини залізниці з контрагентами визначаються Статутом залізниць України (далі Статут), Правилами перевезень вантажів та відповідними договорами. Порядок і умови експлуатації залізничних під'їзних колій, подачі та забирання вагонів, згідно зі ст.21 Закону України "Про залізничний транспорт" та п.71 Статуту, визначаються договором.

Пунктами 46, 47, 119, 125 Статуту визначено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що прибув на його адресу, навіть поставка якого йому не передбачена планом (договором, контрактом, замовленням, нарядом тощо). За несвоєчасне забирання вантажу справляються відповідні плата і збори.

При цьому, на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до Правил оформлення перевізних документів. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

Пунктом 6.4 Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів встановлено, що порожні власні вагони перевозяться за первинними документами, в яких у графі "найменування вантажу" вказується: "Власник вагону (найменування власника). Направляється до пункту навантаження (у ремонт, тощо)". Порядок та розмір нарахування плати за перевезення власних приватних порожніх вагонів встановлений у п.14 розділу 2 Тарифного керівництва 1. Отже, порожні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу" (на власних осях), який залізниця зобов'язана доставити на станцію призначення і видати його одержувачеві, зазначеному в накладній.

Згідно з п. 119 Статуту за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата.

Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення від зазначеної плати у разі затримки вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами користування вагонами і контейнерами.

Під користуванням вагонами (контейнерами) слід розуміти використання відповідного рухомого складу залізниці певним суб'єктом господарської діяльності, у тому числі власником залізничної під'їзної колії, який безпосередньо приймає вагони (контейнери) від залізниці для виконання подальших операцій з ними, а потім повертає їх залізниці.

Час користування, за який цим суб'єктом господарської діяльності вноситься відповідна плата, визначається від моменту прийняття вагонів (контейнерів) від залізниці до моменту їх повернення залізниці.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

Відповідно до п. 1 Правил складання актів при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами).

Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності:…

затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства;…

в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта (п. 3 Правил складання актів).

Згідно з п.8 Правил користування вагонами і контейнерами у разі затримки вагонів на станції призначення з причин, які залежать від вантажовласника, залізниця складає акт загальної форми (ГУ-23), який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці (п. 13 Правил користування вагонами і контейнерами).

Збір за зберігання вантажу розраховується згідно з п.8 Правил зберігання вантажів, яким передбачено, що збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Службою безпеки України, Верховного Суду України та державної судової адміністрації України за № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.10р. (далі - Інструкція) у ході дізнання, досудового слідства і судового розгляду у кримінальних справах слідчий, працівник органу дізнання, прокурор на підставі відповідного процесуального рішення, у тому числі постанови або ухвали суду, зобов'язані вилучати, з-поміж іншого, речові докази.

Згідно з п. 12 Інструкції під час зберігання і передачі речових доказів, цінностей, документів та іншого майна вживаються заходи для забезпечення належного зберігання у вилучених об'єктів ознак і якостей, які визначають їх значення як речових доказів у кримінальних справах і які є на них, а також зберігання самих речових доказів, ознак і якостей з метою можливості їх подальшого цільового використання (якщо вони не можуть бути передані на зберігання потерпілим, їх родичам або іншим особам, а також організаціям).

Пунктом 13 Інструкції визначено, що витрати, пов'язані із зберіганням речових доказів, цінностей та іншого майна, несе орган, на зберіганні якого знаходиться вилучене майно. У випадках, коли майно передається на зберігання в інші установи, підприємства, організації як таке, що потребує спеціальних умов зберігання, такі витрати покриваються за рахунок держави.

Відповідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач заперечує позов з наведених вище підстав.

Перевіривши доводи Сторін та пояснення їх представників, проаналізувавши обставини справи та надані докази, суд приймає доводи Позивача та не погоджується з позицією Відповідача.

Так, на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 14.07.17р. у справі №757/40448/17-к про накладення арешту на майно ТОВ "ЮНІСОН ГРУП" шляхом заборони розпоряджатися та користуватися вагонами та вказівки Укрзалізниці від 14.07.17р. за вих. №89 "Про затримку вагонів власності ТОВ "ЮНІСОН ГРУП" на дільничних та сортувальних станціях залізниць до відміни рішення суду", вагони власності ТОВ "ЮНІСОН ГРУП", відправлені Позивачем за накладними № 47257308, 47257274, затримані на станції Верхівцеве, про що Залізницею складені акти загальної форми ГУ-23 №6419 від 16.07.17р. та №6420 від 16.07.17р.

Позивач, з метою запобігання виникнення додаткових витрат, звертався до Відповідача з листом №01/581 від 17.07.17р. з проханням переадресувати затримані вагони на станцію Кам'янське Придніпровської залізниці. Однак, у листах № М-05/788 від 21.07.17р. та № М-05/792 від 24.07.17р. Відповідач відмовив у задоволенні пропозиції Позивача.

Як вбачається із вимоги Генеральної прокуратури України від 14.07.17р. №10/1/1-22226-16, адресованої Відповідачеві, копію якої додано до матеріалів справи, вагони власності ТОВ "ЮНІСОН ГРУП" були придбані на кошти, здобуті злочинним шляхом, тому прокуратура вимагала невідкладно зупинити перевезення арештованих вагонів (ухвала Печерського районного суду м. Києва від 14.07.17р. у справі №757/40448/17-к з визначенням місця їх подальшого охоронюваного зберігання та інформування Головної військової прокуратури щодо переліку станцій, на яких зберігаються зазначені вагони та їх номери.

Відповідно, Відповідач мав можливість повернути спірні 53 порожні вагони на станцію Кам'янське Придніпровської залізниці ще 17.07.17р., оскільки ухвалою Печерського районного суду м. Києва про накладення арешту від 14.07.17р. у справі №757/40448/17-к визначено можливість передання вагонів на будь-яку станцію з умовою повідомлення про це уповноваженим органам.

Що ж до підписання Позивачем відомостей плати за користування вагонами та накопичувальних карток на зберігання вантажу, на які посилається Відповідач, то аналіз доказів, у їх сукупності, дає підстави суду дійти висновку, про те, що працівники Позивача підписали вказані документи під впливом працівників Відповідача, з використанням останніми монопольного становища Залізниці на ринку залізничних перевезень.

Крім того, спірні вагони, які є власністю ТОВ "ЮНІСОН ГРУП" затримані Відповідачем на станції Верхівцеве Придніпровської залізниці, як речовий доказ у кримінальному провадженні, порядок витрат за зберігання яких визначено п. 13 Інструкції.

З наведеного вбачається, що випадок, з яким чинним законодавством передбачено стягнення з вантажовласника, плати за користування вагонами та за зберігання вантажу не настав, а затримка вагонів (стосовно спірних відносин між сторонами) залежала від Відповідача - Залізниці.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", 03680, м. Київ, вул. Тверська, 5 (код 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", 49038, м. Дніпро, пр. Д.Яворницького, 108 (код 40081237) на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", 51925, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Соборна, 18Б (код 05393043) 392 380,60 грн. - стягнутих за користування вагонами та зберігання вантажу, 5 885,71 грн. - судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний тест рішення виготовлено 12.02.18р.

Суддя С.Г. Юзіков