Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 910/10950/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Пількова К.М.,

розглянув касаційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Миропільська 39",

на рішення господарського суду міста Києва від 20.06.2017 (головуючий суддя Турчин С.О.)

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 (головуючий Тарасенко К.В, судді: Тищенко О.В і Іоннікова І.А.)

у справі № 910/10950/16

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - ПАТ "АК "Київводоканал"),

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Миропільська 39" (далі - Об'єднання),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватне акціонерне товариство "Київенерго" (далі - ПАТ "Київенерго")

про стягнення 213 626,91 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "АК "Київводоканал" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Об'єднання про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та приймання стічних вод через приєднані мережі в розмірі 213 626,91 грн., а саме: 157 486,48 грн. - основного боргу, 4 811,11 грн. - інфляційних втрат, 2 261,03 грн. - 3% річних, 41 193,97 грн. - пені, 7 874,32 грн. - штрафу.

Позовна заява вмотивована тим, що ПАТ "АК "Київводоканал" належним чином виконувалися зобов'язання за договором від 12.05.2004 № 04309/4-04 на поставку питної води та прийняття стічних вод через приєднані мережі (далі - Договір постачання) у період з 01.06.2015 по 31.03.2016 на загальну суму 249 179,76 грн., в свою чергу, Об'єднання вартість наданих останньому послуг з водопостачання та водовідведення у період з 01.06.2015 по 31.03.2016, оплатив лише частково, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 72 863,57 грн. за період з травня 2015 по березень 2016 за кодом 4-1229 та в розмірі 84 622,91 грн. за період з травня 2015 по березень 2016 за кодом 4-51229. Враховуючи існуючу заборгованість ПАТ "АК "Київводоканал", на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та умов Договору постачання, нараховано Об'єднанню штрафні санкції.

Справа неодноразово розглядалася господарськими судами.

При цьому, постановою Вищого господарського суду України від 29.03.2017 скасовано рішення господарського суду міста Києва від 19.10.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 84 622,91 грн. за надані послуги з водопостачання та приймання стічних вод за кодом 4-51229, 3% річних, інфляційних втрат та пені, та в цій частині передано справу на новий розгляд до господарського суду міста Києва. В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 19.10.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 залишені без змін.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.06.2017 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ПАТ "Київенерго".

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.06.2017, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 позовні вимоги ПАТ "АК "Київводоканал" в частині стягнення заборгованості в розмірі 84 622,91 грн. за надані послуги з водопостачання та приймання стічних вод за кодом 4-51229 та 3% річних, інфляційних втрат та пені задоволено частково. Стягнуто з Об'єднання на користь ПАТ "АК "Київводоканал" 58 904,24 грн. заборгованості за надані послуги з водопостачання та приймання стічних вод за кодом 4-51229, 3 179,56 грн. інфляційних втрат, 1 619,15 грн. 3% річних, 25 742,40 грн. пені. Припинено провадження в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 7 296,51 грн. по коду 4-51229. В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 84 622,91 грн. за надані послуги з водопостачання та приймання стічних вод за кодом 4-51229, 3% річних, інфляційних втрат та пені, відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій обґрунтовані тим, що на баланс Об'єднання передано індивідуальний тепловий пункт по вул. Миропільська, 39. Інвентарною відомістю підтверджено фактичне встановлення обладнання індивідуального теплового пункту житлового будинку № 39 по вул. Миропільській, яке передано від ХК "Київміськбуд" на баланс Об'єднання. Таким чином, Об'єднання повинно здійснювати розрахунок з ПАТ "АК "Київводоканал" за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуватись за власний обсяг водовідведення.

Перевіривши розрахунок заборгованості суди дійшли висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за спірний період становить 66 200,75 грн. Враховуючи, що сума основного боргу в розмірі 7 296,51 грн. була сплачена Об'єднанням після звернення з позовом до суду, на момент розгляду даної справи відсутній предмет спору в частині позовних вимог про стягнення 7 296,51 грн. по коду № 4-51229, тому провадження у справі в цій частині судами припинено, та визнано, що на користь ПАТ "АК "Київводоканал" підлягає стягненню заборгованість в розмірі 58 904,24 грн.

Також, пеня обчислена по кожному періоду та по кожній сумі боргу, по кожному коду окремо, з урахуванням сум та дат часткових оплат, починаючи з червня 2015 по березень 2016, за період визначений ПАТ "АК "Київводоканал" по коду 4-51229, визначена судами такою, що підлягає стягненню в розмірі 25 742,40 грн.

Оскільки судами встановлено, що сума основного боргу, на яку повинно здійснюватись нарахування 3% річних та інфляційних втрат, є меншою, ніж заявлена позивачем до стягнення, то за розрахунком судів з Об'єднання піддягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 3179,56 грн. та 3% річних у розмірі 1619,15 грн. Розрахунок здійснений судами за період з 29.06.2015 по 31.03.2016 по коду 4-1229 по кожному місяцю окремо з урахуванням сум та дат оплат та за період з 05.06.2015 до 31.03.2016 код 4-51229.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Об'єднання звернулось до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга Об'єднання обґрунтована тим, що вартість холодної води, яка використовується для підігріву не може визначатися на підставі постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.06.2014 № 756 "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - Постанова № 756) та від 31.03.2015 № 969 "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - Постанова № 969), зокрема, Постанови № 969 (назва Постанови № 969 вказана скаржником в касаційній скарзі "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення (з внутрішньобудинкових систем) використанням ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал"), якою встановлено тариф на послугу, яка надається споживачу, тобто з використанням внутрішньобудинкових систем.

Також, скаржник посилається на те, що позивачем не надано доказів правомірності застосування тарифів на постачання холодної води для підігріву із врахуванням структури тарифу на гаряче водопостачання, зокрема, опублікованої з 01.05.2015 на сайті ПАТ "Київенерго", відповідно до якої вартість холодної води, складає лише 11,2 % у тарифі на послуги з гарячого водопостачання.

Крім того, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій необґрунтовано відхилили докази щодо перерахування Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації коштів з бюджету міста Києва на погашення призначених пільг та субсидій співвласникам будинку за отриману послугу з гарячого водопостачання в розмірі 53 702,34 грн., як доказ розрахунку за постачання холодної води на підігрів.

ПАТ "АК "Київводоканал" подало відзив на касаційну скаргу, в якому посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій, просить залишити їх без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що 12.05.2004 відкритим акціонерним товариством "Київводоканал", правонаступником якого є ПАТ "АК "Київводоканал" (постачальник) та Об'єднанням (абонент) укладено Договір постачання, відповідно до умов якого цей договір укладається у відповідності із Законом України "Про питну воду та питне водопостачання". За цим договором постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у міську каналізаційну мережу, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України (далі - Правила користування), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України (далі - Правила приймання), а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим договором.

Відповідно до пункту 2.1.1 Договору постачання облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється: за показаннями водолічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у абонента кількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом; зняття показань з лічильника здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки згідно з графіком обслуговування постачальника. Обсяг наданої води для поливу визначається за показаннями водолічильника. В разі технічної неможливості встановлення водолічильника, кількість поставленої води може визначатися за узгодженим з Постачальником розрахунком.

Згідно з пунктом 2.1.2 Договору постачання зняття показань з водолічильника (-ків) здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки, згідно з графіком обслуговування постачальника. Для абонента зі стабільним об'ємом водоспоживання (до 20 м.куб. із незначним коливанням) зняття показань з лічильника може здійснюватися постачальником поквартально, при цьому останній направляє абоненту щомісячні платіжні документи, виходячи із його середньодобового споживання води. Показання водолічильника за відповідний період можуть бути прийняті до розрахунків постачальником від абонента в письмовому вигляді. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, зняті постачальником є підставою для виставлення платіжних документів на оплату наданих послуг.

Пунктом 2.1.4 Договору постачання сторони передбачили, що кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно з показаннями водолічильників та або іншими способами визначення об'ємів стоків, відповідно до розділу 21 Правил користування.

Відповідно до пункту 2.2.1 Договору постачання постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента платіжні документи (в електронному вигляді дебетові повідомлення, вимоги-доручення, тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води, відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами, відповідно до чинного законодавства та не підлягають узгодженню сторонами. В разі зміни тарифів у період дії цього договору, постачальник доводить абоненту нові тарифи у розрахункових документах, без внесення додаткових змін до цього договору стосовно строків їх введення та розмірів.

Згідно з пунктів 2.2.4, 2.2.5 Договору постачання у разі не отримання від постачальника поточного щомісячного платіжного документу, абонент здійснює оплату вартості наданих послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води; у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником платіжного документу до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обґрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити платіжний документ постачальника вважатиметься безпідставною.

Пунктом 3.3.4 Договору постачання передбачено, що абонент зобов'язаний сплачувати вартість наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору.

Причиною виникнення спору по даній справі стало питання наявності чи відсутності підстав для стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з статтею 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до пункту 2.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України від 27.06.2008 № 190 (далі - Правила № 190) договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до ЗУ "Про питну воду та питне водопостачання" та ЗУ "Про житлово-комунальні послуги".

Частиною першою статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - ЗУ "Про житлово-комунальні послуги"; в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до частини першої статті 19 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" (далі - ЗУ "Про питну воду та питне водопостачання"; в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з:

- підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням;

- підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення;

- об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів;

- власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Частиною другою статті 22 ЗУ "Про питну воду та питне водопостачання" (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що споживачі питної води зобов'язані, зокрема своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України (чинних на час укладення Договору постачання) водоканал надає послуги у забезпеченні питною водою та водовідведенні.

Згідно з пунктами 1.2, 1.4 вказаних Правил (чинних на час укладення Договору постачання) вони поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (водоканали), та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів.

Згідно з Правилами приймання (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) стічними водами є усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території підприємств (з урахуванням субабонентів).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Об'єднання є споживачем питної води і відносини між сторонами щодо постачання питної води виникли на підставі укладеного Договору постачання.

Пунктом 3.13 Правил № 190 визначено, що суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності.

Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Таким чином, суди дійшли висновку, що вартість спожитої води, яка йде на підігрів, підлягає оплаті саме балансоутримувачем відповідного теплового пункту.

При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до Авізо від 26.01.2006 № 52 на баланс Об'єднання передано індивідуальний тепловий пункт по вул. Миропільська, 39. Інвентарною відомістю підтверджено фактичне встановлення обладнання індивідуального теплового пункту житлового будинку № 39 по вул. Миропільській, яке передано від ХК "Київміськбуд" на баланс Об'єднання.

Зазначені обставини підтверджені Об'єднанням, крім того, останній зазначив, що організовує самозабезпечення співвласників будинку гарячою водою.

Таким чином та враховуючи, що на балансі Об'єднання обліковуються теплові пункти, з яких йому здійснюється постачання гарячої води, суди дійшли висновку, що Об'єднання повинно здійснювати розрахунок з ПАТ "АК "Київводоканал" за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуватись за власний обсяг водовідведення.

Крім того, Об'єднання неодноразово здійснювало часткові оплати по коду 4-51229 з призначенням платежу: "оплата за холодну воду на підігрів гарячої".

Нарахування вартості наданих послуг у період з 01.05.2015 по 31.03.2016 за кодом 4-51229 здійснювалось ПАТ "АК "Київводоканал" за тарифами встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг згідно з Постановою № 756 та Постановою № 969, тому суди твердження Об'єднання про застосування позивачем невірних тарифів визнали безпідставними.

Перевіривши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, за кодом 4-51229, судами встановлено, що останній є невірним, виходячи з наданих сторонами копій платіжних доручень та копій витягів з банківських виписок про погашення заборгованості відповідачем перед позивачем.

Станом на травень 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за водопостачання та водовідведення по коду абонента 4-51229 становила 63 613,40 грн.

Оскільки Договором постачання, зокрема, пунктом 2.2.2 передбачено, що незалежно від вказаного призначення платежу у платіжному дорученні, у разі існування заборгованості, сплачені суми йдуть на погашення існуючого боргу, суди розрахували суму заборгованості за період з червня 2015 року по березень 2016 року, з врахуванням існуючого на травень місяць 2015 року боргу самостійно, та дійшли висновку, що заборгованість Об'єднання перед ПАТ "АК "Київводоканал" за спірний період становить 66 200,75 грн.

При цьому, заборгованість у розмірі 7 296,51 грн. була сплачена Об'єднанням згідно платіжного доручення від 07.09.2016 № 796, тобто після порушення провадження у даній справі.

Згідно з пунктом 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Пунктом 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи викладене, суди дійшли висновку, що з Об'єднання на користь ПАТ "АК "Київводоканал" підлягає стягненню заборгованість в розмірі 58 904,24 грн., з урахуванням усіх здійснених відповідачем оплат.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення 4 811,11 грн. інфляційних втрат, 2 261,03 грн. 3% річних та 41 193,97 грн. пені, то суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України) штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 4.2 Договору постачання у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожний день прострочення. При цьому, сторонами погоджено, що нарахування пені припиняється через один рік, від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

На підставі наведених норм права, а також пункту 4.2 Договору постачання та враховуючи встановлену судами суму прострочення сплати вартості наданих відповідачеві послуг по коду 4-51229, суди дійшли висновку, що пеня обчислена по кожному періоду та по кожній сумі боргу, по кожному коду окремо, з урахуванням сум та дат часткових оплат, починаючи з червня 2015 по березень 2016, за період визначений ПАТ "АК "Київводоканал" по коду 4-51229 є такою, що підлягає стягненню в розмірі 25 742,40 грн.

Згідно з статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судами встановлено, що сума основного боргу, на яку повинно здійснюватись нарахування 3% річних та інфляційних втрат, є меншою, ніж заявлена ПАТ "АК "Київводоканал" до стягнення, то здійснивши перерахунок вказаних сум за період з 05.06.2015 до 31.03.2016 код 4-51229, з урахуванням сум та дат оплат, суди дійшли висновку, що з Об'єднання піддягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 3 179,56 грн. та 3% річних у розмірі 1 619,15 грн.

Касаційний господарський суд не приймає до уваги доводи Об'єднання про те, що вартість холодної води, яка використовується для підігріву не може визначатися на підставі постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 756 та № 969, зокрема, Постанови № 969, якою встановлено тариф на послугу, яка надається споживачу, тобто з використанням внутрішньобудинкових систем, оскільки Постановою № 969 (офіційна назва вказаної постанови "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал") встановлені тарифи за водопостачання та водовідведення, за якими ПАТ "АК "Київводоканал" здійснює розрахунки за надані останнім послуги. Водночас, Постановою № 969 встановлено єдиний тариф на водопостачання та єдиний тариф на водовідведення без визначення кому надаються послуги ПАТ "АК "Київводоканал" та визначення, які мережі при цьому застосовуються.

Крім того, Касаційний господарський суд звертає увагу на те, що Об'єднанням назва Постанови № 969 зазначена некоректно, а саме: "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення (з внутрішньобудинкових систем) використанням ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал", тобто до вказаної назви скаржник, невідомо з яких причин, долучив слова: "(з внутрішньобудинкових систем)" та визначив, що Постанова №969 стосується вузького кола споживачів, що не відповідає дійсності.

Такі дії скаржника є порушенням частини другої статті 2 ГПК України (в редакції чинній з 15.12.2017), якою передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також частини першої статті 43 ГПК України (в редакції чинній з 15.12.2017), якою передбачено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Щодо доводів скаржника про те, що позивачем не надано доказів правомірності застосування тарифів на постачання холодної води для підігріву із врахуванням структури тарифу на гаряче водопостачання, зокрема, опублікованої з 01.05.2015 на сайті ПАТ "Київенерго", відповідно до якої вартість холодної води, складає лише 11,2 % у тарифі на послуги з гарячого водопостачання, то такі доводи не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки вказані доводи стосуються формування тарифу на послуги ПАТ "Київенерго" з гарячого водопостачання, до складу якого входить вартість холодної води, яка складає 11,2 %, тобто ПАТ "Київенерго" визначило у процентному відношенні, яку частку складає вартість холодної води з вартості наданих останнім послуг з гарячого водопостачання. При цьому, предметом даного спору є стягнення заборгованості за надані ПАТ "АК "Київводоканал" з постачання холодної води на підігрів, тобто лише вартості наданої холодної води.

Стосовно доводів скаржника на те, що суди попередніх інстанцій необґрунтовано відхилили докази щодо перерахування Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації коштів з бюджету міста Києва на погашення призначених пільг та субсидій співвласникам будинку за отриману послугу з гарячого водопостачання в розмірі 53 702,34 грн., як доказ розрахунку за постачання холодної води на підігрів, то такі доводи не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки спростовані судами попередніх інстанцій, а саме, що отримання/неотримання ПАТ "Київенерго" грошових коштів у розмірі 53 702,34 грн. не є предметом розгляду у даній справі та може бути предметом самостійного позову Об'єднання до ПАТ "Київенерго". Крім того, як зазначає сам скаржник перерахування вказаних коштів здійснено на погашення призначених пільг та субсидій співвласникам будинку за отриману послугу з гарячого водопостачання, при цьому, як встановлено судами та не спростовано Об'єднанням, останній самостійно здійснює підігрів холодної води.

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, оскільки судами було прийнято рішення та постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права [статей 549, 625, 901, 903 ЦК України, статей 230, 232 ГК України, статей 42, 43, 33, 43 ГПК України (в редакції чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень)], що дає підстави залишити їх без змін.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, а також враховуючи те, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 308, 309, 315 ГПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Миропільська 39" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 20.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 у справі № 910/10950/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя К. Пільков