КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2018 р. Справа№ 910/16594/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Власова Ю.Л.

за участю секретаря судового засідання: Добрицької В.С.

учасники справи:

від позивача: Копусь А.А. договір №44-129-08-17-01/34 від 14.08.17

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017

у справі №910/16594/17 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Дочірнього підприємства "Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит-Плюс"

про стягнення штрафних санкцій за Договором поставки від 04.09.2015 № 53-129-01-15-00571 в розмірі 4018200,00 грн

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - позивач) до Дочірнього підприємства "Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит-Плюс" (далі - відповідач) про стягнення штрафних санкцій за Договором поставки від 04.09.2015 № 53-129-01-15-00571 в розмірі 4 018 200,00 грн зокрема позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 3 258 000,00 грн та штраф в розмірі 760 200,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі №910/16594/17 позов задоволено частково, стягнуто з Дочірнього підприємства "Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит-Плюс" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" пеню в розмірі 1 998 240 грн, штраф в розмірі 760 200 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 41 588 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення Господарського суду м. Києва від 27.11.2017 у справі №910/16594/17 скасувати частково в частині відмови від стягнення 1 259 760, 00 грн пені та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що оскільки відповідачем не виконано умови Договору поставки № 53-129-01-15-00571 від 04.09.2015, а саме не поставлено товар обумовлений Договором, у зв'язку з цим відповідач зобов'язаний сплатити штрафні санкції, а саме пеню в розмірі 3 258 000,00 грн та штраф в розмірі 760 200,00 грн. Зокрема позивач стверджує, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення було необґрунтовано зменшено розмір пені. За твердженням апелянта, у договорі сторони погодили, що пеня нараховується за весь період часу, протягом якого не виконано зобов'язання, і не обмежується приписами ст. 232 ГК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2017 апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" рішення Господарського суду м. Києва від 27.11.2017 у справі №910/16594/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Андрієнка В.В., судді Буравльов С.І., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Обрій" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 18.01.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 розгляд справи був відкладений до 06.02.2018.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

04.09.2015 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - позивач, покупець,) та Дочірнім підприємством "Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит-Плюс" (далі - позивач, состачальник) було укладено Договір поставки № 53-129-01-15-00571.

За умовами даного договору постачальник зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі виготовити та поставити обладнання системи контролю концентрації водню в ГО для ВП "Южно-Українська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" (далі - продукція), а покупець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у Договорі, прийняти і оплатити продукцію. Найменування одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна і строк поставки зазначені в Специфікації № 1 (Додаток № 1) до Договору, яка є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що якість, технічні характеристики та комплектність продукції повинні відповідати Технічним вимогам та умовам постачання системи контролю аварійної концентрації водню в ГО енергоблоку № 2 (далі - ТВ), що викладені у додатку № 2 Договору, ТУ У 33.2-5:2013 (далі - ТУ), вказаним в Специфікації, що встановлюють вимоги до її якості, та умовам Договору і підтверджуватись формуляром заводу-виробника. Технічна документація на продукцію може бути складена російською мовою.

Відповідно до п. 2.2 Договору вимоги щодо якості, приймання і маркування продукції встановлюються згідно з відповідними стандартами. Продукція буде використана в системах важливих для безпеки АЕС (СВБ). Приналежність систем (елементів) до класу безпеки визначена відповідно до НП306.2.141-2008 "Общие положения безопасности атомных электростанций".

Згідно п.п. 2.4 - 2.6 Договору виробник продукції повинен знати та виконувати правила, які стосуються виготовлення Пподукції, що використовується в системах важливих для безпеки АЕС. Виробник має Рішення про затвердження постачальника ДП "НАЕК "Енергоатом"; комплектність продукції зазначається постачальником у формулярі; після погодження ТУ, перед постачанням продукції постачальник зобов'язаний надати для погодження розшифровку складу обладнання на відповідність ТВ.

Положеннями п. 5.1 Договору та Специфікації №1 погоджено термін поставки продукції - 15.10.2015.

Як визначено п. 5.2 Договору поставка продукції згідно Специфікації здійснюється автотранспортом Постачальника на умовах DDP - склад Южноукраїнського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом", 55000, м. Южноукраїнськ, Миколаївська обл., (далі - Вантажоодержувач) згідно Інкотермс 2000. Постачальник не пізніше, ніж за три дні до відвантаження продукції, письмово повідомляє покупця про заплановану дату поставки продукції із зазначенням номенклатури та вартості продукції, що поставляється.

За умовами пункту 7.2 Договору за порушення строку поставки продукції за Договором постачальник зобов'язаний сплатити покупцю пеню у розмірі 0, % вартості не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення (включно з днем фактичної поставки відповідно до видаткової накладної),але не більше 30 % вартості несвоєчасно поставленої продукції. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь період прострочення виконання зобов'язання. За прострочення поставки продукції понад 30 календарних днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 % вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016, а в частині оплати за поставлену продукцію, до повного розрахунку. Стосовно виконання гарантійних зобов'язань Постачальника, передбачених Договором, - до закінчення терміну дії гарантії (п. 10.1 Договору).

Згідно підписаної сторонами Специфікації № 1 на постачання обладнання системи контролю концентрації водню в ГО для ВП ЮУАЕС до Договору, поставці підлягає обладнання системи контрою концентрації водню в ГО (згідно технічних вимог та умов поставки ТТ.2.0011.0075 та ТУ 33.2-252-85759-005:2013) в кількості 1 штука на загальну суму 10 860 000,00 грн, в т.ч. ПДВ в сумі 1 810 000,00 грн. Умови постачання: DDP - Южноукраїнське відділення ВП "Складське господарство": 55000, Україна, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ (для ВП "Южно - Українська АЕС").

Судом встановлено, що відповідачем не була здійснена поставка системи контролю концентрації водню в ГО для ВП "Южно - Українська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" відповідно до умов Договору та Специфікації № 1 у визначений термін.

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію №6562/51 від 29.09.2016 про стягнення штрафних санкцій за невиконання договору поставки від 04.09.2015 № 53-129-01-15-00571 на суму 4 550 340,00 грн, у якій позивач вимагав перерахувати на рахунок позивача штрафні санкції у розмірі 4 550 340,00 грн, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення,

Згідно з п. 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями п. 5.1 Договору та Специфікації №1 погоджено термін поставки продукції - 15.10.2015.

Доказів на підтвердження здійснення поставки обумовленої сторонами продукції, як у строк до 15.10.2015 так і станом на поточну дату, матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За умовами пункту 7.2 Договору за порушення строку поставки продукції за Договором постачальник зобов'язаний сплатити покупцю пеню у розмірі 0,1 % вартості не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення (включно з днем фактичної поставки відповідно до видаткової накладної),але не більше 30 % вартості несвоєчасно поставленої продукції. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь період прострочення виконання зобов'язання. За прострочення поставки продукції понад 30 календарних днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 % вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частини 1 статті 1 Цивільного кодексу України).

Водночас, в силу приписів частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Цю норму Цивільного кодексу України слід розуміти так, що спеціальними законами можуть передбачатися особливості регулювання певних майнових відносин в сфері господарювання.

Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

У пункті 1 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексу України" зазначено, що спеціальні норми ГК України, які встановлюють особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання, підлягають переважному застосуванню перед тими нормами ЦК України, які містять відповідне загальне регулювання. Наприклад, правила частини першої статті 232 ГК України, відповідно до якої збитки відшкодовуються в частині, не покритій штрафними санкціями (залікова неустойка), підлягають переважному застосуванню перед правилами частини першої статті 624 ЦК України, відповідно до якої неустойка підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (штрафна неустойка).

При цьому, слід враховувати, що відповідно до частини другої статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Тому в разі, якщо норми ГК України не містять особливостей регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання, а встановлюють загальні правила, які не узгоджуються із відповідними правилами ЦК України, слід застосовувати правила, встановлені ЦК України.

За таких обставин, до спірних правовідносин підлягають застосуванню спеціальні норми Господарського кодексу України, які регулюють майнову відповідальність суб'єктів господарювання за порушення господарських зобов'язань.

В силу приписів статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов'язання у відсотках до суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв'язку з простроченням зобов'язання.

Аналізуючи в сукупності вищевказані норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов'язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Про це, зокрема, свідчить використання законодавцем таких термінів, як "зобов'язання", "грошова сума".

Як наслідок, враховуючи приписи частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України та частину 2 статті 4 Господарського кодексу України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, сторони господарського договору мають право забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов'язання, а не лише грошового.

При цьому, аналізуючи частину 3 статті 549 Цивільного кодексу України у контексті меж свободи договору, визначених абзацом 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що сторони в договорі можуть змінити її положення та забезпечити за допомогою пені не лише грошове зобов'язання.

Колегія суддів вважає необґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що наданий позивачем розрахунок пені в сумі 3 258 000,00 грн є арифметично невірним, оскільки позивачем здійснено нарахування пені поза межами строку, визначеного ч. 6 ст. 232 ГК України.

Суд відзначає, що згідно із правовою позицією Верховного суду, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Судова колегія відзначає, що за умовами пункту 7.2 Договору, укладеного між сторонами у справі, за порушення строку поставки продукції за Договором постачальник зобов'язаний сплатити покупцю пеню у розмірі 0,1 % вартості не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення (включно з днем фактичної поставки відповідно до видаткової накладної),але не більше 30 % вартості несвоєчасно поставленої продукції. Нарахування штрафних санкцій здійснюється за весь період прострочення виконання зобов'язання. За прострочення поставки продукції понад 30 календарних днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 % вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Отже, умовами договору сторони передбачили строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, який відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 3 258 000,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі №910/16594/17 підлягає зміні в частині суми пені, яка стягується з відповідача.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покладаються на ДП "Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит-Плюс".

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2017 у справі №910/16594/17 змінити, виклавши резолютивну частину у наступній редакції:

"1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит-Плюс" (01034, м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 26, ЛІТ.А; ідентифікаційний код: 25285759) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код: 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вулиця Жилянська, будинок 108, літера А; ідентифікаційний код: 26251923) пеню в розмірі 3 258 000 (три мільйони двісті п'ятдесят вісім тисяч) грн 00 коп., штраф в розмірі 760 200 (сімсот шістдесят тисяч двісті) грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 60 273 (шістдесят тисяч двісті сімдесят три) грн 00 коп."

3. Стягнути з Дочірнього підприємства "Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів "Фаворит-Плюс" (01034, м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 26, ЛІТ.А; ідентифікаційний код: 25285759) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вулиця Назарівська, будинок 3; ідентифікаційний код: 24584661) в особі Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вулиця Жилянська, будинок 108, літера А; ідентифікаційний код: 26251923) 66 300,30 (шістдесят шість тисяч триста) грн 30 коп. судового збору судових витрат за розгляд справи апеляційною інстанцією.

4. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

6. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16594/17.

Повний текст постанови складений та підписаний 08.02.2018.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

Ю.Л. Власов