ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" лютого 2018 р.м. Одеса Справа № 916/4202/14
Господарський суд Одеської області у складі:
суддя - Волков Р.В.
секретар судового засідання Кришталь Д.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу
За позовом: Заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України (м. Білгород-Дністровський, Одеської обл.) в інтересах держави в особі
1. Міністерства оборони України (м. Київ);
2. Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району (м. Білгород-Дністровський, Одеської обл.);
до відповідачів:
1. Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області,
2. Відкритого акціонерного товариства "Калініна"
за участю у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:
1. Кабінет Міністрів України
2. Оперативне командування "Південь"
про визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки,

Представники:
Прокурор: Галісевич О.О. (за службовим посвідченням);
Від Міністерства оброни України: Добров Ю.І. (за довіреністю);
Від Білгород-Дністровської КЕЧ: Турченко О.В. (за довіреністю);
Від відповідача 1: Кюссе І.Г. (голова);
Від відповідача 2: Гусаров І.О. (за довіреністю);
Від Кабінету Міністрів України: Ківало Л.В. (за довіреністю);
Від ОК "Південь": Фалко В.В. (за довіреністю);
встановив:
Заступник військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України (м. Білгород-Дністровський, Одеської обл.) звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (м. Київ) та Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району (м. Білгород-Дністровський, Одеської обл.) до відповідачів, Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області (Відповідач-1) та відкритого акціонерного товариства «Калініна» (Відповідач-2) про визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання між відповідачами договору оренди землі № б/н від 28.12.2007 року, яка була незаконно вилучена з користування військової частини А-1366 для організації загальновійськового полігону розпорядженням Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області «Про використання земель Тарутинського загальновійськового полігону» від 05.05.2005 року та п. 1 Розпорядження від 14.12.2005 року № 386/А-2005 «Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуванням». Вищевказані розпорядження були визнані незаконними та скасовані постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 року, що надало підстави позивачу на звернення з вказаним позовом.
Представник Міністерства оборони України та Білгород-Дністровської КЕЧ району позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на незаконність вилучення земельної ділянки та передачі її в оренду (а.с. 81-84 т.1).
Представник Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на недоведеність права користування земельної ділянки позивачем по справі та пропуск позивачем строку позовної давності (а.с. 64-75 т.1)
Представник ВАТ «Калініна» позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на недоведеність права користування земельної ділянки позивачем по справі та пропуск позивачем строку позовної давності (а.с. 43-50 т.2).
Представник Кабінету Міністрів України позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на незаконність вилучення земельної ділянки та передачі її в оренду відповідно до постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 року по справі № 2а-3436/08/1570 (а.с.239-242 т. 1).
Представник оперативного командування «Південь» позовні вимоги підтримав в повному обсязі посилаючись на незаконність вилучення земельної ділянки та передачі її в оренду (а.с. 104-110 т.2).
Ухвалою господарського суду Одеської області від 20 жовтня 2014 року порушено провадження у справі №916/4202/14 за позовом заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району до відповідачів Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області; Відкритого акціонерного товариства "Калініна" про визнання недійсним договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку.
10.11.2014 р. від Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області надійшли наступні документи: клопотання про припинення провадження по справі; заява про витребування додаткових доказів, що мають значення по справі у відповідності до ст. 38 ГПК України; заперечення на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у запереченні.
11.11.2014 року від Міністерства оборони України та Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району до господарського суду Одеської області надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Кабінет Міністрів України.
26.11.2014 року від Міністерства оборони України та Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району до господарського суду Одеської області надійшли документи, які визначені в заяві Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області про витребування додаткових доказів, що мають значення по справі у відповідності до ст. 38 ГПК України.
26.11.2014 року Представник відповідача ВАТ «Калініна» звернувся до суду з клопотанням, в якому просив призначити по справі № 916/4202/14 судову земельно-технічну експертизу.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.11.2014 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Кабінет Міністрів України; по справі № 916/4202/14 призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз, та зупинено провадження у справі.
25.12.2014 року до господарського суду Одеської області надійшло клопотання від 10.12.2014 року судових експертів В.М. Ярован та С.С. Степанкевич, в якому експерти для проведення судової земельно-технічної експертизи просять надати правовстановлюючі документи на земельну ділянку колишнього полігону; технічну документацію по складанню договору оренди на земельну ділянку ВАТ «Калініна» (пл. 885,0 га) в повному обсязі, в тому числі з каталогами координат в СК-63; технічну документацію по складанню правовстановлюючих документів на земельну ділянку колишнього полігону (пл. 23253,17 га) в повному обсязі, в тому числі з каталогами координат в СК-63; технічний звіт за результатами геодезичних вишукувань по визначенню фактичних меж і площі земельної ділянки ВАТ «Калініна» (пл. 885,0 га) з каталогами координат в СК-63, виконаний ліцензованою організацією станом на теперішній час.
Зважаючи на вищевикладене, для розгляду зазначеного клопотання експертів щодо надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи, ухвалою господарського суду Одеської області від 13.01.2015 року провадження по справі №916/4202/14 поновлено, розгляд клопотання судових експертів призначений на 16.01.2015 року та витребувані у сторін вищевказані документи.
15.01.2015 року до канцелярії господарського суду Одеської області представником відповідача Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області було надано копію договору оренди землі від 28.12.2007 року з додатками, копію технічного звіту по перенесенню в натуру проекту землеустрою щодо відведення меж земельної ділянки ВАТ «Калініна» на умовах оренди строком на 30 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області, копію проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в довгострокову оренду строком на 30 років ВАТ «Калініна» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області. В судовому засіданні 16.01.2015 року представник позивача Міністерства оборони України надав копію плану меж землекористування Тарутинського загальновійськового полігону, копію кадастрового плану земельної ділянки Тарутинського загальновійськового полігону та зазначив, що інші документи надати не може у зв`язку з їх відсутністю.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.01.2015 року до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз направлено додаткові матеріали, необхідні для виконання експертизи, на період проведення експертизи провадження у справі зупинено.
29.01.2015 року до господарського суду Одеської області надійшло повідомлення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість виконання експертизи.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.02.2015 року поновлено провадження у справі № 916/4202/14; розгляд справи призначено на 20 лютого 2015 року о 10:00.
Представник Міністерства оборони України звернувся до суду з клопотанням від 16.02.2015 року про зупинення провадження у справі.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.02.2015 року провадження у справі № 916/4202/14 зупинено.
Верховною радою України прийнято Постанову №996-VIII про звільнення судді Панченко О.Л. та відповідно до п. 3.12. рішення зборів суддів господарського суду Одеської області (протокол від 03.02.2016 року №17-2/2016), призначено повторний автоматичний розподіл справи № 916/4202/14.
Згідно з протоколом про повторний автоматичний розподіл справ між суддями від 17.02.2016 року, справу № 916/4202/14 передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Оборотовій О.Ю.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.02.2016 року суддею Оборотовою О.Ю. прийнято до свого провадження справу № 916/4202/14.
04.04.2016 року до господарського суду Одеської області від представника Міністерства оборони України, Доброва Ю.І. надійшло клопотання про поновлення розгляду справи у зв`язку з закінченням розгляду справи №916/876/13.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.04.2016 року провадження по справі № 916/4202/14 поновлено та призначено відкрите судове засідання на 27.04.2016 року
21.04.2016 року представник Міністерства оборони України надав клопотання про залучення до участі у справі № 916/4202/14 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Оперативне командування «Південь».
27.04.2016 року від Відкритого акціонерного товариства «Калініна» надійшли заперечення на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у запереченні.
27.04.2016 року від Відкритого акціонерного товариства «Калініна» та Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області надійшли клопотання про застосування позовної давності по справі.
27.04.2016 року представник відповідача Тарутинської районної державної адміністрації Одеської звернувся до суду із клопотанням про зупинення провадження по даній справі до остаточного вирішення пов`язаною із нею справи № 5017/3706/2012, що перебуває в провадженні господарського суду Одеської області, за позовом заступника Білгород-Дністровського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району, до Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області, товариства з обмеженою відповідальністю «Мазур-Юг», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів: Кабінету Міністрів України, оперативного командування «Південь», про визнання недійсними договорів оренди землі та витребування земельної ділянки, а також за зустрічним позовом Тарутинської районної державної адміністрації до Міністерства оборони України, Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання припиненим права постійного користування.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.04.2016 року залучено до участі у справі № 916/4202/14 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Оперативне командування «Південь».
Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.05.2016 року справу зупинено у зв`язку з неможливістю розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.
20.07.2016 року до канцелярії господарського суду надійшло клопотання про поновлення розгляду справи, у зв`язку з тим, що усунуті обставини, які були підставою для зупинення розгляду справи 916/4202/14.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.08.2016 року поновлено провадження у справі № 916/4202/14 з 07.09.2016 року розгляд справи призначено на 07.09.2016 року о 11:30.
07.09.2016 року від Відкритого акціонерного товариства «Калініна» надійшло клопотання про зупинення провадження по справі до вирішення пов`язаної з нею справи №5017/3706/2012.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.09.2016 року справу зупинено, у зв`язку з неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.
09.02.2017р. до канцелярії господарського суду надійшло клопотання про поновлення розгляду справи, у зв`язку з тим, що усунуті обставини, які були підставою для зупинення розгляду справи 916/4202/14.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.02.2017 року поновлено провадження у справі № 916/4202/14; розгляд справи призначено на 01.03.2017 року о 12:00.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.03.2017 року (суддя Оборотова О.Ю.) позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір оренди землі б/н від 28.12.2007 року об`єкт оренди земельна ділянка загальною площею 885,00 га, укладений Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області з ВАТ «Калініна». Витребувано у ВАТ «Калініна» та повернуто Міністерству оборони України зі складенням акту прийому-передачі, земельну ділянку, передану Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області (68500, Одеська область смт. Тарутино, вул. Котовського, 1) площею 885,00 га вартістю 16 388 992,44 грн. за договором оренди № б/н від 28.12.2007 року. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Калініна» на користь Державного бюджету України 37149 грн судового збору. Стягнуто з Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області на користь Державного бюджету України 37149 грн. судового збору.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ВАТ «Калініна» звернулося з апеляційною скаргою на таке рішення.
Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.05.2017р. (судді: Ліпчанська Н.В., Ярош А.І., Принцевська Н.М.) рішення Господарського суду Одеської області від 01.03.2017 року скасовано. В позові заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району до Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області та відкритого акціонерного товариства ім. Калініна про визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки відмовлено.
Не погодившись з рішенням Одеського апеляційного господарського суду, Перший заступник військового прокурора Південного регіону України звернувся з касаційною скаргою.
Постановою Вищого господарського суду України від 05.10.2017 року (судді: Яценко О.В., Поляк О.І., Ходаківська І.П.) постанова Одеського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 року та рішення Господарського суду Одеської області від 01.03.2017 року у справі № 916/4202/14 скасовані, а справа передана на новий розгляд до місцевого господарського суду.
Згідно з протоколом про повторний автоматичний розподіл справ між суддями від 25.10.2017 року, справу № 916/4202/14 передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Волкову Р.В.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.10.2017р. суддею Волковим Р.В. прийнято до свого провадження справу № 916/4202/14 та призначений розгляд справи на 20.11.2017 року о 10:00.
20.11.2017 року до господарського суду Одеської області від представника Міністерства оборони України Доброва Ю.І. надійшли пояснення по справі.
20.11.2017 року до господарського суду Одеської області від представника військової прокуратури Південного регіону України надійшли додаткові пояснення.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.11.2017 року розгляд справи відкладено на 18 грудня 2017 року о 14 год. 00 хв.
12.12.2017 року до господарського суду Одеської області від представника Білгород-Дністровського КЕЧ району надійшли додаткові пояснення по суті спору.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.12.2017 року у зв`язку з набранням чинності 15.12.2017 року Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження із стадії судового розгляду по суті та викликати сторін на 12.01.2018 року о 9 год. 10 хв.
12.01.2018 року до господарського суду Одеської області від представника та Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області надійшли пояснення.
12.01.2018 року до господарського суду Одеської області від представника та ВАТ «Калініна» надійшла заява про врахування позиції ВГСУ від 05.10.2017 року.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.01.2018 року розгляд справи відкладено на 06 лютого 2018 року о 14 год. 00 хв. у зв`язку з нез`явленням в судове засідання представника третьої особи по справі Оперативного командування "Південь" та відсутністю відомостей щодо належного вручення вказаній особі ухвали з повідомленням про дату та час судового засідання.
У судовому засіданні 06.02.2018 року після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.
Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
18.12.1945 року Радою народних комісарів УРСР прийнято Постанову № 2002/063 «Об отводе 20000 га земли на территории Бородинского, Тарутинского и Саратского районов Измаильской области для организации артполигона ОДВО», якою вирішено відвести на території зазначених районів під території Одеського окружного військового округу 20000 га землі, просити Раду народних комісарів Союзу РСР дозволити Раді народних комісарів УРСР відвести ОДВО під полігон в Ізмаїльській області 20000 га землі, зобов`язати Ізмаїльський облвиконком після затвердження Радою народних комісарів СРСР відводу під полігон 20000 га землі уточнити на місці, за рахунок яких землекористувачів відводяться землі та установити межі відведеної ділянки в натурі.
Постановою Ізмаїльського обласного виконавчого комітету та бюро обкому №53/9-ОП від 12.02.1946 року затверджений перелік організаційних заходів, необхідних для здійснення в натурі передачі земель Одеському військовому округу та переселення у зв`язку з цим селянських господарств. Рішенням засідання Ізмаїльського обласного виконкому №7 «Об утверждении акта областной комиссии по передаче земель под артилерийский полигон Одесскому Военному Округу» від 10.06.1946 року затверджено акт обласної комісії від 10.06.1946 року про передачу земельної ділянки площею 23600 га під навчальний артилерійський полігон Одеського військового округу.
Так, вказаним актом констатувалось відведення земельної ділянки на площі 23600 га в натурі за рахунок земель Саратського, Тарутинського, Бородинського, Староказачанського та Арцизького районів. При цьому в акті від 10 червня 1946 року зазначено, що при відводі земель в натурі, у зв`язку з рельєфом місцевості (з метою включення деяких висотних пунктів) виникла необхідність у збільшенні площі артполігону, у зв`язку з чим фактично відведено під полігон на 3600 га більше, ніж було передбачено проектом, що було узгоджено районними організаціями. Схема фактичного відводу земель є додатком до акту.
Наказом Командира військової частини А-1366 від 20.02.2004 року № 15 «Про розформування військової частини НОМЕР_1 Південного оперативного командування» та наказом Командувача військами Південного оперативного командування від 16.02.2004 року № 67 «Про розформування військової частини А-1366 Південного оперативного командування» згідно з директивою Міністерства оборони України від 29.01.2004 року №115/1/01 та директивою командувача військами Південного оперативного командування від 04.02.2004 року № 6/1/017 сплановано розформування військової частини НОМЕР_1 Південного оперативного командування. З метою своєчасного та якісного проведення організаційного заходу по розформуванню було наказано Військову частину НОМЕР_1 розформувати до 30.06.2004 року, а правонаступником військової частини А-1366 вважати військову частину НОМЕР_2 .
Разом з тим наказом командувача військами ордена Червоного прапора Південного оперативного командування від 11.08.2004 року № 401 «Про закріплення земельних ділянок за військовими радгоспами Південного оперативного командування в тимчасове користування на період 2004-2009 роки» встановлено, що земельні ділянки полігонів, що тимчасово не використовуються і придатні для сінокосіння, випасу скота та посіву сільськогосподарських культур, необхідно передати у тимчасове користування військовим радгоспам Південного оперативного командування: Військовому радгоспу «Чорноморський» всі землі військового полігону «Тарутинський» в кількості 23944 га. Взаєморозрахунки по спільній обробці землі за договором між в/ч А-1366 та комерційними структурами за 2003-2004 роки здійснити через військовий радгосп «Чорноморський».
Згідно з актом приймання-передачі земель Тарутинського полігону від військової частини НОМЕР_1 військовому радгоспу «Чорноморський» від 26.08.2004 року вказаному радгоспу були передані землі площею 23944 га.
Відповідно до листа Заступника командувача військ Південного ОК з будівництва та розквартирування військ від 12.04.2005 року № 31/1/282 у зв`язку з тим, що наказ командувача військ Південного ОК від 11.03.2004 року № 401 «Про закріплення земельних ділянок за військовими радгоспами Південного оперативного командування в тимчасове користування на період 2004-2009 роки» втратив чинність, та крім того, у військовому радгоспу «Чорноморський» відсутні правовстановлюючі документи на всю земельну ділянку полігону, всі укладені договори на земельні ділянки, які раніше закріплювались за сторонніми землекористувачами (військова частина НОМЕР_1 , Південна регіональна організація ТВМР ЗС України) вважаються недійсними.
Тарутинською районною радою Одеської області було прийнято рішення «Про використання земель Тарутинського загальновійськового полігону» від 05.05.2005 року №206-IV, де зазначено, що у відповідності до абзацу першого пункту 6 розділу Х Земельного кодексу України, що набрав чинності з 01.01.2002р., усі юридичні особи, які мають у постійному користування земельні ділянки, повинні були у встановленому порядку здійснити переоформлення права власності або права оренди на них до 01.01.2005 року, однак за 2002-2004 роки ця процедура землекористувачами проведена не була, що підтверджує бездіяльність Міністерства оборони України щодо оформлення правоустановчих документів (в першу чергу державного акта) на право постійного користування землею полігону.
Вказується також, що всупереч вимогам ст. 4 Закону України «Про використання земель оборони» Міністерство оборони України в особі командувача військами Південного оперативного командування самостійно змінювало цільове призначення земель полігону і здійснювало надання в користування або в оренду земель полігону без погодження з органами місцевого самоврядування і органами виконавчої влади, зокрема військовому радгоспу «Чорноморський», Південній регіональній раді військових мисливців та рибалок Збройних сил України та іншим особам. Це підтверджується також актом прийомання-передачі земель Тарутинського полігону від військового радгоспу «Чорноморський» до ДП «Укроборонпостачальник» площею 23900 га, затвердженого 19.01.2005 року.
Крім цього, Тарутинською районною радою Одеської області зазначено, що згідно з директивою Міністерства оборони України від 29.01.2004 року № 115/1/01, військову частину НОМЕР_1 , за якою були закріплені землі Тарутинського полігону, розформовано, у зв`язку з чим територія полігону для проведення військових навчальних заходів з цього часу не використовуватиметься зовсім.
Вказаним рішенням районна рада запропоновувала Тарутинській районній держадміністрації розглянути питання щодо припинення користування земельною ділянкою загальновійськового полігону площею 23944 га військовою частиною А-1366 та іншими землекористувачами, звернутись до Верховної ради України, Кабінету Міністрів України та Одеської обласної державної адміністрації з клопотанням щодо сприяння у приведенні землекористування у відповідність до норм чинного законодавства, а також у ліквідації Тарутинського загальновійськового полігону та зміні цільового призначення його земель.
Розпорядженням Тарутинської райдержадміністрації «Про використання земель Тарутинського загальновійськового полігону» № 101/А-2005 від 05.05.2005 року та п.1 Розпорядження «Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями» № 368/А-2005 від 14.12.2005 року припинено право користування земельною ділянкою площею 23253,17 га, яка була надана в користування військовій частині А-1366 для організації загальновійськового полігону і розташована на території Веселодолинської сільської ради та переведено її до остаточного вирішення земельних суперечок в землі запасу Веселодолинської сільської ради. Розпорядження було прийнято відповідно до ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статей 17, 141, 149, пунктів 3, 5, 12 розділу Х Земельного кодексу України, згідно з директивою Міністерства оборони України №115/1/01 від 29.01.2004 року та Наказом командувача військами Південного оперативного командування № 67 від 16.02.2004 року «Про розформування військової частини НОМЕР_1 ».
Вказаним розпорядженням з урахуванням внесених змін було припинено право користування земельною ділянкою площею 23253, 17 га, яка була надана в користування військовій частині А-1366 для організації загальновійськового полігону, яка розташована на території Веселодолинської сільської ради та вирішено перевести її до остаточного вирішення земельних суперечок в землі запасу Веселодолинської сільської ради.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 року у справі № 2-а-3436/08/1570, яка набрала законної чинності, було скасовано розпорядження Тарутинської райдержадміністрації «Про використання земель Тарутинського загальновійськового полігону» № 101/А-2005 від 05.05.2005 року та п.1 Розпорядження «Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями» № 368/А-2005 від 14.12.2005 року.
При винесенні рішення суд виходив з того, що оскільки чинне на той час законодавство (Земельний кодекс УРСР 1992 року) не визначало момент, з якого особа набувала прав землекористування, право постійного землекористування у Одеського військового округу виникло згідно з постановою Ради народних комісарів УРСР від 1945 року та на підставі рішення Ізмаїльського облвиконкому від 1946 року, про які зазначалося вище.
Прийнятими у подальшому Земельними кодексами (1970 року, 1990 року) було встановлено, що право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок на місцевості та видачі державного акту, що посвічує відповідне право. З урахуванням принципу дії законів у часі, вказані нормативно-правові акти поширювали свою дію на відносини, що виникли після набрання ними чинності. Як Земельний кодекс УРСР 1970 року, так і Земельний кодекс України 1990 року серед підстав припинення прав користування земельними ділянками не передбачали неоформлення або непереоформлення раніше наданих прав.
Поряд з цим суд послався на рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), в якому зазначено, що юридичні особи з підстави непереоформлення права постійного землекористування на право власності або право користування землею не можуть втрачати раніше наданого їм права постійного користування земельною ділянкою.
Судом було зроблено висновок про те, що, незважаючи на відсутність державного акту, право постійного користування вищезазначеними землями залишається за Міністерством оборони України, а тому вони відносяться до земель оборони, належать державі на праві власності та за відповідними військовими формуваннями закріплені на праві постійного користування. Таким чином, виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони. Одночасно суд зазначив, що всупереч ч. 5 ст. 116, ст. 149 Земельного кодексу України рішення про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки уповноваженим органом не приймалося, а згода Міністром оборони України на її вилучення не надавалася.
Таким чином, з урахуванням встановлених Одеським апеляційним адміністративним судом у постанові від 14.06.2012 року по справі № 2-а-3436/08/1570 обставин, господарським судом був зроблений висновок щодо приналежності земель Тарутинського загальновійськового полігону до земель оборони та щодо виникнення у Одеського військового округу права постійного землекористування землями Тарутинського загальновійськового полігону згідно з постановою Ради народних комісарів УРСР від 1945 р. та на підставі рішення Ізмаїльського облвиконкому від 1946 року, яке залишається у Міністерства оборони України.
Водночас, розпорядженням Тарутинської райдержадміністрації № 398/А-2007 від 28.12.2007 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення ТОВ «Тіса», ВАТ «Чапаєва», ФГ «Таврія-К», ФТ «Колос-2006», ТОВ «Мазур-ЮГ», ВАТ «Калініна», ПП «Фетіца», ЧП «Роман» земельних ділянок на умовах оренди із земель запасу Веселодолинської сільської ради» було затверджено проекти землеустрою щодо відведення в оренду земельних ділянок із земель запасу Веселодолинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; передано, серед інших, ВАТ «Калініна» земельну ділянку площею 885,00 га в довгострокову оренду строком на 30 (тридцять) років; зобов`язано керівника ВАТ «Калініна» ( ОСОБА_1 ) укласти договір оренди з районною державною адміністрацією.
На виконання розпорядження № 398/А-2007 року між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області та ВАТ «Калініна» 28.12.2007 укладено договір оренди землі (б/н), відповідно до умов якого ВАТ «Калініна» отримала в оренду земельну ділянку загальною площею 885,00 га строком на 30 років.
Спірна земельна ділянка знаходиться на обліку Білгород-Дністровської КЕЧ району, що підтверджується індивідуальною карткою обліку земельної ділянки, а також довідкою №1162 від 07.08.2012 року, виданою начальником Білгород-Дністровської КЕЧ району.
У матеріалах справи відсутні докази, які б засвідчували згоду Міністерства оборони України на передання земельної ділянки Тарутинського загальновійськового полігону у користування або містили б добровільну відмову від користування цією ділянкою. Таким чином, право користування землями Тарутинського загальновійськового полігону залишається за Міністерством оборони України.
Враховуючи вказане вище, суд приходить до висновку, що Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області перевищила свої повноваження, приймаючи рішення про передання земельних ділянок із земель Тарутинського загальновійськового полігону як земель оборони.
Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, викладені обставини, які стосуються належності земель Тарутинського загальновійськового полігону до земель оборони, наявності у держави в особі Міністерства оборони права постійного користування цими землями, є преюдиціальними для даної справи обставинами, у зв`язку з чим, не потребують повторного вивчення та доведення під час розгляду даної справи.
Відповідно до ч.4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) як джерело права. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Питання обов`язкового виконання рішень суду узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) указаний суд у своєму рішенні від 19 березня 1997 року зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».
Згідно з пунктом 2.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Враховуючи викладене, законність передання в оренду спірної земельної ділянки не вимагає доведення в даній справі рівною мірою, як і приналежність даної земельної ділянки до Тарутинського артполігону, незважаючи на розбіжність площ земельної ділянки у доказах, які містяться в матеріалах справи.
Так, суд звертає увагу на те, що зміна в матеріалах справи площі з 20000 до 23600 га аргументована, зокрема, актом передачі земельної ділянки, що відводиться під учбовий артилерійський полігон ОДВО на площі 23600 га, де зазначається про необхідність у збільшенні площі артполігону, у зв`язку з чим фактично відведено під полігон на 3600 га більше, ніж було передбачено проектом.
При цьому у довідці від 07.08.2012 року №1162, наданій Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною району Міністерства оборони України, зазначається, що загальна площа земельної ділянки №92 військового містечка №11 має загальну площу 24229,5 га. Одночасно з цим, розпорядження Тарутинської райдержадміністрації від 05.05.2005 року № 101/А-2005, з урахуванням змін, внесених п.1 розпорядження № 368/А-2005 від 14.12.2005 року, припинено право користування земельною ділянкою площею 23253,17 га. Крім цього, розпорядження Тарутинської райдержадміністрації «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель колишнього полігону на території Веселодолинської сільської ради встановлює загальну площу земельної ділянки 24521,19 га.
Ч.2 ст. 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оскільки об`єктом спірних відносин є земельні ділянки, до вказаних правовідносин підлягають першочерговому застосуванню норми саме земельного законодавства як спеціальні норми відповідної галузі права України.
Так, відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України (ЗК України), право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Згідно зі ст. 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Відповідно до ч.2 цієї статті права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, у тому числі, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.
Згідно зі ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.
Законом України «Про оренду землі» (ст. 4) встановлено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.
У відповідності до ст.ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.
В силу положень ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.
Положеннями ч.1 ст. 124 Земельного кодексу України також передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
При цьому, у п.п. 2.16, 2.24 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17 травня 2011 року № 6 зазначено наступне. Необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або в комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки.
Для правильного вирішення спору про визнання недійсним договору оренди суттєве значення має з`ясування правового режиму спірної земельної ділянки та дотримання сторонами порядку передачі її в оренду згідно з вимогами статей 84, 118, 123, 124 ЗК України з урахуванням необхідності у певних випадках дотримання порядку її вилучення. З огляду на це судам потрібно встановлювати наявність у відповідної ради повноважень для вирішення питання щодо затвердження проекту відведення і передачі спірної земельної ділянки в оренду, а отже й дійсність укладеного договору, що оспорюється.
З огляду на це судам необхідно враховувати, що оскільки договір оренди укладається на виконання рішення органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, то без скасування таких рішень у встановленому законом порядку відсутні правові підстави для визнання відповідних договорів недійсними з підстав відсутності повноважень у відповідної місцевої ради чи органу виконавчої влади на затвердження проекту відведення та передачі спірної земельної ділянки в оренду.
Ч.2 ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України» встановлено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління. Одночасно з цим абз. 4 ч.1 ст. 9 цього закону передбачається що Кабінет Міністрів України встановлює порядок надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі земельних (водних) ділянок, необхідних для виконання покладених на Збройні Сили України функцій та завдань.
Відповідно до ст. 152 ЗК України, Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Отже, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
При цьому, ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Тарутинська районна державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади, який, відповідно до ст. 122 ЗК України, у певних випадках наділений повноваженнями власника земельних ділянок державної власності. Отже, захист прав держави в особі Тарутинської районної державної адміністрації на земельні ділянки допускається виключно щодо земель, повноваження щодо розпорядження якими належить відповідній адміністрації.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно зі ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
У п.п. 2.1, 2.5.2, 2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п`ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів. Вирішуючи спори про визнання правочинів (недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
При цьому відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. При цьому, на застосуванні реституції має право наполягати виключно сторона правочину.
В той же час, відповідно ст.ст. 387, 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими.
Щодо позовної давності суд вважає за необхідне вказати наступне.
Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту (стаття 267 ЦК України).
При цьому ч.3 ст. 267 ЦК України встановлює, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Представником Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області була подана заява про застосування строків позовної давності шляхом подання відповідного письмового клопотання з додатками за вих. №361/01/16 від 26.04.2016 року, Вказане клопотання зареєстроване в канцелярії суду 27.04.2016 року за вхідним № 2-2251/16 (а.с. 51-71 т. 2).
У заяві представник відповідача-1 посилається на те, що Міністерству оборони України було відомо про порушення їх прав, а саме про наявність спірного договору оренди № б/н від 28.12.2007 року, який укладений між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області та ВАТ «Калініна». Як стверджує відповідач-1, позивачу про це стало відомо під час ознайомлення з матеріалами справи та проведеним судовим засіданням 13.07.2009 року в Одеському окружному адміністративному суді по справі № 2а-3436/08/1570.
Крім того, відповідач-1 вказує, що обізнаність позивача про порушення своїх прав підтверджується листуванням між відповідачем-1 та прокурором Тарутинського району Одеської області, Тарутинскою райдержадміністрацією Одеської області та органами, які підпорядковані Міністерству оборони України.
До заяви про застосування строків позовної давності відповідачем-1 було додано наступні документи:
1. копія супровідного листа Одеського окружного адміністративного суду від 09.03.2016р.;
2. копія Журналів судового засідання Одеського окружного адміністративного суду (07.07.2009; 13.07.2009);
3. копія листа № 150 від 01 липня 2008 року;
4. копія листа № 01Ї01-17/728 від 15 липня 2008 року;
5. копія описів вкладення до листа № 01Ї01-17/728 від 15 липня 2008 року;
6. копія додатку до листа № 01Ї01-17/728 від 15 липня 2008 року (Перелік інформації щодо землекористувачів, з якими були укладені та зареєстровані договори оренди землі станом на 01 липня 2008 року);
7. копія ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 10.04.2009 року по справі № 2а/34336/08/1570;
8. копія листа райдержадміністрації № 01/10-80 від 26.01.2009 року;
9. копія описів вкладення до листа № 01/01-12/1728 від 26 січня 2008 року;
10. копія переліку-інформації щодо землекористувачів, з якими були укладені та зареєстровані договори оренди землі станом на 01 липня 2009 року;
11. копія договору оренди райдержадміністрації з ВАТ імені Чапаєва з адміністративної справи № 2а-3436/08/1570;
12. копія картки обліку земельної ділянки в Центра ДЗК з адміністративної справи № 2а03436/08/1570;
13. копія довідки з Одеського окружного адміністративного суду № 032 21267/2012 від 12.07.2012 року.
Представником відповідача-2 було подано аналогічне письмове клопотання із заявою про застування строків позовної давності за вихідним № 107 від 26.04.2016 року, яке зареєстровано в канцелярії суду від 27.04.2016 року за вхідним № 2-2250/16 (а.с. 72-91 т. 2). До клопотання були додані тотожні наданим відповідачем-1 докази, що перелічені вище.
Суд вважає, що визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення для правильного та законного вирішення даної справи, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.
Так, відповідачі в своїх заявах про застосування строків позовної давності посилаються на декілька обставин.
По-перше, на думку відповідачів, обізнаність прокурора та Міністерства оборони України про порушення їх прав підтверджується фактом ознайомлення з матеріалами справи №2а-3436/08/1570, яка розглядалась в Одеському окружному адміністративному суді, та проведеним судовим засіданням від 13.07.2009 року у цій справі.
По-друге, обізнаність прокурора та Міністерства оборони України про порушення їх прав наявності підтверджується наявним листуванням між відповідачем-1 та прокурором Тарутинського району Одеської області, Тарутинською райдержадміністрацією Одеської області та органами, які підпорядковані Міністерству оборони України.
Щодо першої обставини суд вважає за необхідне вказати наступне.
За твердженнями Тарутинської районної державної адміністрації та представника ВАТ «Калініна», прокурор та позивачі брали участь у справі №2-а-3436/08/1570, а тому повинні були знати про факт укладення спірного договору із ВАТ «Калініна», оскільки в судовому засіданні 28.05.2008 року до участі в адміністративній справі були долучені всі особи, які є орендарями земельних ділянок, наданих в оренду за рахунок земель колишнього Тарутинського полігону.
Однак, слід враховувати, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи. При цьому, якщо у передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах відповідного органу (підприємства), то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися саме позивач, а не прокурор. Зазначений висновок викладений ВСУ Постановою у справі №6-1852цс16 від 12.04.2017 року, крім цього, аналогічна правова позиція вказується у рішенні ВГСУ від 05.10.2017 року по даній справі.
Таким чином, посилання відповідачів на те, що обізнаність прокурора є підставою для початку перебігу строків позовної давності, на думку суду, не заслуговує на увагу, оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.
В той же час, на підтвердження обставин того, що саме позивач дізнався про порушення свого права заявниками було надано копію журналу судового засідання за 07.07.2009 року та 13.07.2009 року по справі №2-а-3436/08/1570. Однак долучена до матеріалів справи копія журналу судового засідання не містить жодних відміток про те, що позивачам стало відомо про факт укладення між відповідачами оспорюваних договорів саме 07.07.2009 року або 13.07.2009 року.
Тому, суд критично ставиться до наданих копій журналів судових засідань, оскільки з них неможливо зробити впевнений висновок про те, що позивачам було відомо про підстави залучення третіх осіб по справі та факту укладення між відповідачами саме оспорюваних договорів.
Щодо другої обставини, на яку посилаються відповідачі, суд вважає за необхідне вказати наступне.
До заяви про застосування строків позовної давності надано лист № 150 від 01.07.2008 року, який підписаний начальником юридичної служби Південного оперативного командування Яковенко І.М. (а.с. 61 та 82 т.2).
Відповідно до даного листа, направленого голові Тарутинської райдержадміністрації Кюссе І.Г., заявник просив надати інформацію щодо «орендарів земельних ділянок, які використовувалися військовим радгоспом «Чорноморський» та копії цих договорів».
15.07.2008 року за № 01/01-17/728 Тарутинська державна адміністрація Одеської області направила лист (а.с.62 т.2) з відповіддю на запит № 150 від 01.07.2008 року з додатками інформації щодо орендарів земельних ділянок, копій розпоряджень райдержадміністрації щодо надання земельних ділянок в оренду та копії договорів оренди земельних ділянок (титульні лист) на 22 аркушах. Відповідно до «інформації щодо землекористувачів, з якими укладені довгострокові договори оренди земельних ділянок з земель державної власності на території Веселодолинської сільської ради станом на 01.07.2008 року» , яка була додана до вищевказаного листа, одним із землекористувачів (п. 6) є ВАТ імені Калініна, площею 885,0 га, дата укладення договору 28.12.2007 рік (а.с. 64 т.2).
Вищевказаний лист був адресований начальнику юридичної служби Південного оперативного командування, начальнику Південного територіального КЕУ Південного оперативного командування; начальнику відділу нагляду за додержанням законів військовими формуванням військової прокуратури Південного регіону України та відповідно до опису вкладення відправлений на адресу Південного оперативного командування та Прокуратури південного регіону 16.07.2008 року (а.с. 63 та 84 т.2).
Крім того, суд звертає увагу на те, що листом № 01/10-80 від 26.01.2009 року (а.с. 66 т.2) Тарутинська державна адміністрація Одеської області також повідомила начальника південного територіального КЕУ Південного оперативного командування та начальника юридичної служби Південного оперативного командування про необхідність надання інформації щодо загальної площі землекористування земель оборони і також надала в якості додатків копію інформації щодо землекористувачів (а.с. 68 т.2) та копію договорів оренди, в тому числі договір б/н від 28.12.2007 року, який укладений між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області та ВАТ «Калініна» (а.с. 68 т.2). Даний лист був відправлений на адресу Південного КЕУ та Южного оперативного командування 26.01.2009 року відповідно до опису вкладення (а.с. 67 т.2).
Відповідно до ст.3 Закону України «Про Збройні Сили України», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Згідно зі ст. 10 вищевказаного закону Міністерство оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне управління Збройними Силами України; реалізує політику держави у Збройних Силах України, розробляє принципи їх будівництва, визначає напрями розвитку Збройних Сил України і підготовки їх у мирний та воєнний час.
Таким чином, повідомлення одного з структурних підрозділів Міністерства оборони України, а саме Південного оперативного командування, яке входить до структури Сухопутних військ Збройних Сил України, є фактично повідомленням Міністерства оборони України.
Отже, у матеріалах справи містяться докази, що вперше Міністерство оборони України дізналося про порушення своїх прав, направивши лист за вих. № 150 від 01.07.2008 року та отримавши відповідь на нього у листі за вих. №01/01-17/728 від 15.07.2008 року, направленим Тарутинською державною адміністрацією Одеської області 16.07.2008 року, що підтверджується відповідними описами вкладення в цінний лист.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Таким чином, суд вважає, що перебіг строку позовної давності щодо визнання недійсним договору оренди від 28.12.2007 року, який укладений між Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області та ВАТ «Калініна», починається з 16.07.2008 року.
В той же час, Міністерство оборони України звернулося з позовом до відповідачів тільки 15.10.2014 року.
На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позивач, Міністерство оборони України, пропустив 3-х річний строк звернення до суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Суд також враховує, що ч. 5 ст. 267 ЦК України передбачає можливість захисту права у зв`язку з поважністю причин пропуску строку, однак позивач не подав до суду будь-якого клопотання про його поновлення і тому суд позбавлений можливості розглянути вказане питання.
Пунктом першим ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
При цьому ЄСПЛ наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Позовна давність виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п.570 рішення від 20.09.2011 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22.10.96 у справі «Stubbings and others v. the United Kingdom»).
Відтак, одним із основних принципів правової системи вважається принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що для ефективної реалізації особою своїх прав та виконання обов`язків важливою є можливість передбачення нею правових наслідків. При цьому правова визначеність передбачає стабільність і цілісний характер законодавства.
Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного та економічного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність. Тому держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.
Зокрема, принцип правової визначеності передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, у даному випадку, індивідуального правового акту, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).
Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).
Так, стабільність цивільного та економічного обороту розкривається через принцип правової визначеності як складову принципу верховенства права. Згідно з усталеною прецедентною практикою ЄСПЛ основу принципу правової визначеності утворює ідея передбачуваності (очікуваності) суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає існуючим в суспільстві нормативним приписам.
Як зазначається вище, урахуванням неподання позивачем заяви про поновлення строку позовної давності суд не надає оцінки наявності у позивача поважних причин для поновлення строку подання позовної заяви, однак звертає увагу на наявність у матеріалах справи доказів початку перебігу строку позовної давності з 16.07.2008 року.
Необхідно враховувати також те, що в практиці ЄСПЛ речові та зобов`язальні права розглядаються з огляду на автономне поняття «майно». Принцип непорушності права власності у практиці ЄСПЛ надає можливість більш широко тлумачити саме поняття власності особи та її майна поза межами рамок усталених понять «майно», «річ», виходячи із економічних відносин власності, особливо з огляду на те, що саме поняття «власність» розуміється ширше, аніж класичні елементи права власності: володіння, користування та розпорядження, оскільки саме поняття «власність» стосується досить широкої категорії відносин, що мають господарсько-економічний характер. Зокрема, вказане тлумачення надається у рішенні ЄСПЛ «Стретч проти Сполученого Королівства», п. 32, де Суд нагадує, що згідно з усталеною практикою органів Конвенції, поняття «майно» може означати «існуюче майно» або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (також рішення по справах «Компанія "Пайн Веллі Девелопментс" та інші проти Ірландії», п. 51; «"Прессос Компанія Нав`єра" та інші проти Бельгії» від 20 листопада 1995 року, серія A, № 332, с. 21, п. 31).
При вирішенні спорів щодо обмеження права власності також необхідно враховувати, що непорушність цього права одна з основних вимог Угоди про асоціацію з ЄС, підписаної Україною 27 червня 2014 р. І цей принцип передбачає недоторканність як права власності особи, так і самого майна власника.
Вимога щодо непорушності права власності передбачає дотримання таких основних принципів захисту власності, відображених як в праві ЄС, так і в практиці ЄСПЛ, як: правомірність та законність втручання у відносини власності, пропорційність такого втручання, перевірка дій/бездіяльності держави в цілому під час втручання у відносини власності, дотримання «справедливої збалансованості» втручання, а також наявність і адекватність компенсації, процесуальний захист та належні юридичні гарантії захисту щодо такого втручання (так само як і наявність таких гарантій).
У справі «Стретч проти Сполученого Королівства» визначальним принципом, яким керувався ЄСПЛ, був принцип пропорційності втручання у здійснення права власності, оскільки непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном порушує ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, непропорційні заходи втручання у конкретному випадку можуть переважити будь-яку реальну чи презюмовану користь, яку має для загальних інтересів застосування принципу перевищення повноважень та норм щодо неправомочності юридичної особи.
Також, слід враховувати, що, по-перше, самі по собі допущені органами влади порушення під час передачі майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна; по-друге, у користувача майна є законні сподівання на ефективне задоволення своїх майнових прав через отримання певних благ, що відповідає змісту права власності відповідно до ст. 1 Протоколу.
Суд зазначає, що пропорційність або наявність справедливого балансу необхідно встановлювати по відношенню до кожної конкретної ситуації. Виправданість втручання не може вважатися безумовною у кожному випадку перевищення повноважень органом державної влади чи місцевого самоврядування. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями. При цьому з урахуванням принципу стабільності економічних відносин наслідки визнання недійсним договору оренди землі, укладеного 28.12.2007 року, обґрунтовано можуть вважатися непропорційними.
Відповідно до вимог ст.ст. 73,74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Підсумовуючи вищевикладене та враховуючи встановлені господарським судом обставини, господарський суд дійшов висновку що вимоги позивача є обґрунтованими, однак у зв`язку із поданням позову після спливу строку позовної давності та у зв`язку з не наведенням жодних причин поважності пропуску такого строку, у задоволення позову слід відмовити у зв`язку із спливом строку позовної давності.
Відповідно до ст.ст.123, 129 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст.3,10 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.ст. 78, 84, 92, 93, 116, 118, 122, 123, 124, 149, 152 Земельного Кодексу, ст.ст. 4, 13, 14, 16 Законом України «Про оренду землі», ст.19 Конституції України, ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.ст.13, 203, 215, 216, 236, 256, 257, 261, 267, 387, 388 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 46, 73, 74, 75, 79, 86, 91, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
1) В задоволенні позовних вимог Заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України (67707, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул.Пушкіна,11-А, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп.Повітрофлотський,6, код 00034022); Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району (67701, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул.Лікарняна,1а, код 08124865) до Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області (68500, Одеська область, Тарутинський район, смт. Тарутине, вул.Широка,буд.1, код 04056894); Відкритого акціонерного товариства "Калініна" (68533, Одеська область, Тарутинський район, с. Юр`ївка), за участю у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Кабінет Міністрів України (01008, м. Київ, вул.М.Грушевського,буд.12/2, код 00019442) та Оперативне командування "Південь" (65012, м. Одеса, пров.Штабний,1, код 07966906) про визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки відмовити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом двадцяти днів з моменту складення повного рішення.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 06.02.2018р.
Повний текст рішення мав бути складений та підписаний 12.02.2018 р., проте враховуючи складність справи, а також знаходження судді Волкова Р.В. з 07.02.2018р.-08.02.2018р. та з 13.02.2018р.-15.02.2018р. у відпустці, відповідно до п.6 ст.233 ГПК України повний текст рішення складено 16 лютого 2018 р.

Суддя Р.В. Волков