ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.02.2018 Справа № 905/2768/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О. при секретарі судового засідання Турко А.В. розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" (вул. Електрометалургів, 310, м.Нікополь, Дніпропетровська область, 53200)

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (вул. Левченко, буд. 1, м.Маріуполь, Донецька область, 87504)

про стягнення пені та 3% річних в сумі 104800,82грн.

Представники сторін:

від позивача: : не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Нікопольський завод феросплавів", м.Нікополь, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м.Маріуполь, про стягнення пені та 3% річних в загальній сумі 104800,82грн., з яких: 93572,16грн. пеня, 11228,66грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №171506/1605882/2649 від 26.12.2016р. в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Згідно з протоколом автоматичного розподілу справ між суддями від 01.12.17р., сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/2768/17.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 01.12.17р. порушено провадження у справі №905/2768/17 та розгляд справи призначено у судовому засіданні на 26.12.17р.

18.12.17р. до суду від відповідача надійшли:

- відзив №09/4270 від 11.12.17р. на позовну заяву, у якому відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на невірно здійснений позивачем розрахунок пені та 3% річних. Зокрема, за твердженням відповідача, викладеними у відзиві, позивачем невірно визначено дату прострочення виконання зобовязання, а саме, не враховано умови повної оплати товару, передбачені у п.3.4 договору №171506/1605882/2649 від 26.12.2016р.;

- заява №09/4269 від 11.12.17р. про розгляд справи без участі представника відповідача;

- клопотання №09/4268 від 11.12.17р. про зменшення розміру пені на 80%;

- заява №09/4271 від 11.12.17р. про надання відстрочки виконання рішення строком на 4 місяці.

26.12.17р. ухвалою господарського суду Донецької області справу №905/2768/17 визначено розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження у справі; підготовче засідання призначене на 22.01.18р.

09.01.18р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання №09/60 від 05.01.18р. про долучення до матеріалів справи додаткових документів.

22.01.18р. через канцелярію суду від позивача надійшли:

- письмові заперечення №2018.01.12/11-4016 від 12.01.18р. проти клопотання про зменшення розміру пені;

- відповідь №2018.01.12/5-4016 від 12.01.18р. на відзив (з додатками), у якій позивач, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заперечень відповідача, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

09.02.18р. на електронну адресу суду надійшла заява позивача №2018.02.09/36-4016 від 09.02.18р., у якій останній посилаючись на неможливість забезпечити участь свого представника у судовому засіданні 14.02.18р. з причини зайнятості в інших судових процесах, просить суд розглянути справу по суті без участі представника позивача з урахування наданої відповіді на відзив. Позовні вимоги підтримано у повному обсязі.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Технічна фіксація (звукозапис) здійснювалась відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, оцінивши подані доказиу їх сукупності, господарський суд

встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

26.12.2016р. між Публічним акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» (позивач) та ОСОБА_1 акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (відповідач) укладений договір поставки №171506/1605882/2649, за умовами якого позивач (постачальник) зобовязався поставити та передати у власність відповідача (покупця), а відповідач прийняти та оплатити згідно п.3.4 договору феросплави, протягом строку з 01.04.2017р. по 30.06.2017р. на умовах, у кількості та строки, вказані у специфікаціях до договору, які є його невідємними частинами.

Згідно до п.2.1 договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ, залізнична станція Маріуполь сортирувальний Донецької халізниці. Можливе постачання товару на умовах ФСА, склад вантажовідправника, автотранспортом покупця. Партією поставки товару за цим договором є кількість товару, відвантаженого для перевезення за однією залізничною накладною.

Сторонами до договору поставки №171506/1605882/2646 від 26.12.2016р. було підписано додаткові угоди №2/1702252 від 04.04.2017р., №3/1702811 від 03.05.2017р., №4/1703298 від 02.06.2017р., №5/1703809 від 03.06.2017р., №6/1703857 від 04.07.2017р., а також специфікації №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 до договору, якими сторони погодили найменування товару, його кількість, ціну та якісні характеристики.

Відповідно до п.2.3 договору датою поставки товару при постачанні залізничним транспортом вважається дата штемпеля на залізничній накладній станції вантажовідправника.

Як встановлено судом, згідно з наданими до матеріалів справи:

- залізничною накладною №46933370 позивачем було поставлено відповідачу 23.04.2017р. товар на суму 13909882,22грн.,

- за залізничними накладними №47214143 позивачем було поставлено відповідачу 30.04.2017р. товар на суму 18313846,61грн.,

- за залізничними накладними №47716261 позивачем було поставлено відповідачу 12.05.2017р. товар на суму 4699644,83грн.,

- за залізничною накладною №47716295 позивачем було поставлено відповідачу 12.05.2017р. товар на суму 13896619,27грн.,

- за залізничною накладною №47931662 позивачем було поставлено відповідачу 18.05.2017р. товар на суму 7005937,16грн.,

- за залізничними накладними №47211677 позивачем було поставлено відповідачу 13.07.2017р. товар на суму 11482901,57грн.;

- за залізничною накладною №47615901 позивачем було поставлено відповідачу 24.072017р. товар на суму 2446971,19грн.

Відповідачем факт отримання від позивача товару за договором поставки №171506/1605882/2649 від 26.12.2016р., згідно вказаних накладних не заперечується.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що відповідач здійснює оплату товару, що постачається, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача протягом 30 банківських днів з дати поставки товару.

Таким чином, за висновками суду, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача 23.04.2017р. в строк до 08.06.2017р. (включно), отриманого 30.04.2017р. в строк до 15.06.2017р. (включно), отриманого 12.05.2017р. в строк до 23.06.2017р. (включно), отриманого 18.05.2017р. в строк до 03.07.2017р. (включно), отриманого 13.07.2017р. в строк до 23.08.2017р. (включно), отриманого 24.07.2017р. в строк до 05.09.2017р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем перераховано позивачу грошові кошти згідно з платіжними дорученнями № від 01.06.2017р. 6914918,81грн., № від 12.06.2017р. 10069882,22грн., № від 13.06.2017р. 1339386,51грн., № від 13.06.2017р. 2500613,49грн., № від 14.06.2017р. на суму 15313846,61грн., № від 16.06.2017р. 1072609,34грн., № від 16.06.2017р. 1660613,49грн., № від 19.06.2017р. 1200000,00грн., № від 20.06.2017р. 6100000,00грн., № від 26.06.2017р. 1846018,63грн., № від 26.06.2017р. 4257362,10грн., № від 26.06.2017р. 13896619,27грн., № від 04.07.2017р. 7005937,16грн., № від 07.07.2017р. 2961457,74грн., № від 18.08.2017р. 10002105,08грн., № від 28.08.2017р. 11482901,57грн., № від 01.09.2017р. 17297721,26грн., № від 19.09.2017р. 1373813,63грн.

Таким чином, за висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної сплати позивачу грошових коштів за поставлений товар всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач виконав з простроченням.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України позивачем за період з 09.06.2017р. по 18.09.2017р. нараховано та предявлено до стягнення 3% річних в загальній сумі 11228,66грн.

За приписом ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст.551 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України предметом неустойки є грошова сума, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст.551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства, при цьому розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Відповідно до п.7.6 договору сторонами узгоджено, що у випадку порушення відповідачем строків оплати за поставлений товар, останній сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період, за кожен день прострочення оплати.

Згідно вказаного пункту договору позивачем за період з 09.06.2017р. по 18.09.2017р. заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені у загальній сумі 93572,16грн.

Розрахунок трьох процентів річних та пені є аріфметично вірним, та таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Відповідач у відзиві №09/4270 від 11.12.2017р. на позовну заяву, позовні вимоги не визнав, посилаючись на невірний розрахунок пені та 3% річних позивачем. Зокрема, за твердженням відповідача, позивачем невірно визначено дату прострочення виконання зобовязання, а саме, не враховано умови оплати товару, передбачені у п.3.4 договору №171506/1605882/2649 від 26.12.2016р.

Суд вказані твердження відповідача до уваги не приймає, з огляду на те, що згідно п.3.8 договору, сторонами визначено, що при перерахуванні коштів на рахунок постачальника, покупець зобовязаний зазначити Оплата за товар за договором №171506/1605882 від 26.12.2016р.. Порядок розподілення грошових коштів постачальником здійснюється наступним чином: 1) сплачуються рахунки, які виписані на різницю між базовою ціною продукції на дату відвантаження та ціною такої продукції на дату зарахування грошових коштів від покупця, 2) сплачуються рахунки, виписані за базовою ціною продукції на дату відвантаження (такі рахунки сплачуються в порядку календарної черги виникнення заборгованості).

Отже, позивач отримані від відповідача кошти розподіляв відповідно до умов договору, узгоджених з відповідачем: у першу чергу закривав рахунки, що були виписані на різницю між базовою ціною продукції на дату відвантаження та ціною такої продукції на дату зарахування грошових коштів від відповідача, а потім рахунки, що предявлялись до оплати відповідачу за базовою ціною на дату відвантаження в порядку календарної черги виникнення заборгованості.

18.12.2017р. до суду надійшло клопотання від відповідача №09/4268 від 11.12.2017р. про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені на 80%.

Згідно з ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Правовий аналіз названих норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом, позивачем всупереч вимог ст.ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України не доведено жодними доказами факту виникнення в нього збитків, будь-яких інших негативних наслідків у звязку з допущенням прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №171506/1605882/2649 від 26.12.2016р.

При цьому, як було викладено вище, з боку відповідача повністю виконано свої зобовязання з оплати отриманого від позивача товару.

Суд зазначає, що відповідно до Указу Президента України №405/2014 від 14.04.14р. Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.14р. Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України, на території міста Донецька та Донецької області розпочато проведення антитерористичної операції.

В свою чергу відповідно до наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ №33/6/а від 07.10.14р. Про визначення районів проведення антитерористичної операції і термінів її проведення Донецька і Луганська області (без винятків) входять до території проведення з 07.04.14р. антитерористичної операції.

Таким чином, враховуючи, що відповідач зареєстрований у м.Маріуполі та відповідно здійснює свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції, суд вважає, що нарахований та предявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір пені є завищеним та не відповідає, передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1, 2 ст.627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності.

За таких обставин, враховуючи надані до матеріалів справи докази, приймаючи до уваги повне виконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем, а також відсутність відомостей щодо понесення позивачем у звязку з цим збитків, суд дійшов висновку про наявність виняткових підстав для зменшення заявленого до стягнення позивачем розміру пені на 50% до 46786,08грн., в результаті чого клопотання відповідача підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 58014,74грн., з яких пеня в сумі 46786,08грн. та три проценти річних в сумі 11228,66грн.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю, враховуючи, що, за висновками суду, спір по справі виник внаслідок неправильних дій відповідача.

18.12.2017р. до суду відповідачем також подана заява від 11.12.2017р. №09/4271 про відстрочку виконання судового рішення строком на 4 місяці.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

За приписом ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Разом з тим, згідно ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно із ст.331 Господарського процесуального кодексу України суд може відстрочити виконання рішення при наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При цьому, відстрочка фактично означає відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як встановлено, відповідачем будь-яких доказів, які б підтверджували викладені у клопотанні обставини, наявність обставин для відстрочки виконання рішення суду всупереч вимог ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України до матеріалів справи не надано (зокрема, документів, що підтверджують фінансовий стан відповідача, відсутність коштів, у разі наявності загрози банкрутства підприємства тощо).

За таких обставин, враховуючи недоведеність відповідачем наявності обставин для відстрочки виконання рішення суду, заява ОСОБА_1 акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь від 11.12.2017р. №09/4271 про відстрочку виконання судового рішення строком на 4 місяці підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів, м.Нікополь до ОСОБА_1 акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча , м.Маріуполь про стягнення пені в сумі 93572,16грн. та 3% річних в сумі 11228,66грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча (87504 Донецька область, м.Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів (53200 Дніпропетровська область, м.Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 310, ) пеню в сумі 46786,08грн. та 3% річних в сумі 11228,66грн., судовий збір в сумі 1600,00грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://dn.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 14.02.2018р.

Суддя М.О. Лейба