ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2018 р.Справа № 922/4067/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного "Костопільський завод скловиробів" м. Костополь
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікеро-горілчаний завод Арго", с. Подвірки
про стягнення 51479,21 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю № 1912 від 12.12.2017 року;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Костопільський завод скловиробів" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лікеро-горілчаний завод "Арго" про стягнення заборгованості за договором поставки № 13 від 12.04.2010 року в розмірі 445735,19 грн. з яких 394255,98 грн. основного боргу та 51479,21 грн. пені. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.02.2018 року розгляд підготовчого засідання було відкладено на 13.02.2018 року.

12.02.2018 року позивач через канцелярію господарського суду Харківської області надав заяву про зменшення розміру позовних вимог в якій просить суд стягнути з відповідача 51479,21 грн. пені та судові витрати у розмірі 6686,00 грн.

Ухвалою господарського суду від 13.02.2018 року було прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та подальший розгляд справи ведеться з її урахуванням.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.02.2018 року закрито підготовче провадження у справі № 922/4067/17 та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.02.2018 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 14.02.2018 року позивач надав клопотання (вх. № 4175), в якому просить суд розглядати справу без участі представника позивача та підтримав позовні вимоги.

Суд, дослідивши вищезазначене клопотання позивача про розгляд справи без участі представника позивача, вважає його таким, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодавству та задовольняє його.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи те, що позивача було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи та останнім подано клопотання про розгляд справи без участі його представника, суд розглядає справу по суті без участі представника позивача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

12.04.2010 року між Приватним акціонерним товариством "Костопільський завод скловиробів" (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лікеро-горілчаний завод "Арго" (відповідач) було укладено договір поставки № 13, у відповідності до умов якого позивач передає у власність відповідача, а відповідач приймає пляшки скляні в асортименті, і сплачує її вартість на умовах даного договору, та додатків до нього.

Як зазначає позивач, на виконання зобов`язань за вищезазначеним договором, на протязі 2010-2017 років позивачем на адресу відповідача поставлялася продукція, що підтверджується видатковими накладними та товаро-транспортними накладними, які наявні в матеріалах справи.

Відповідно до видаткових накладних, протягом 2016-2017 року відповідачу було поставлено продукцію на загальну суму 1221570,72 грн.

Проте відповідач свої зобов`язання щодо повної оплати поставленої продукції не виконав, у зв`язку з чим у останнього утворився борг перед позивачем в розмірі 394255,98 грн., що й стало підставою для звернення позивача до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в ході розгляду справи було подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій останній просив суд стягнути з відповідача 51479,21 грн. пені та судовий збір, у зв`язку зі сплатою відповідачем основної суми боргу.

Вищезазначена заява була прийнята судом, у зв`язку з чим, суд розглядає справу в межах позовних вимог про стягнення 51479,21 грн. пені.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховується пеня на підставі укладеного між сторонами договору поставки від 12.04.2010 року № 13.

В обґрунтування нарахування позивачем пені, останній посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки від 12.04.2010 року № 13, у зв`язку з чим на підставі п. 7.2 договору позивачем було нараховано пеню у розмірі 51479,21 грн.

Відповідач проти нарахування пені заперечує та посилається на те, що договір поставки від 12.04.2010 року № 13 припинив свою дію 31.12.2011 року та будь-яких додаткових угод щодо продовження його дії сторонами укладено не було.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 628 вказаного Кодексу встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Статтями 252, 254 Цивільного кодексу України встановлено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Відповідно до п. 10.1 договору поставки № 13 від 12.04.2010 року, даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє по 31 грудня 2010 року, а в частині розрахунків до повного виконання зобов`язань.

Згідно з п. 10.2 договору, у випадку якщо за 10 календарних днів до моменту закінчення терміну дії цього договору жодна з сторін в письмовій формі не підтвердить свого наміру його розірвати, цей договір вважається автоматично пролонгованим на один рік.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що умовами договору передбачена автоматична пролонгація договору ще на рік, але ним не передбачено щорічної пролонгації. Тобто, договір передбачав лише разову, а не постійну автоматичну пролонгацію, а відтак припинив свою дію 31.12.2011 року.

В матеріалах справи відсутні докази укладення між сторонами додаткової угоди щодо продовження дії договору.

Крім того, відповідачем у судовому засіданні було зазначено про те, що будь-яких додаткових угод щодо пролонгації дії договору сторонами укладено не було.

Суд також зазначає, що посилання у видаткових накладних на договір № 13 від 12.04.2010 року не є достатнім доказом того, що договір № 13 від 12.04.2010 року діяв у період поставки товару (2016-2017 рік), оскільки як вже було зазначено судом будь-які докази продовження дії договору в матеріалах справи відсутні.

Отже, в даному випадку, договір, на який посилається позивач, в обґрунтування нарахування пені, припинив свою дію 31.12.2011 року, а письмової угоди щодо стягнення неустойки між сторонами укладено не було.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Письмового договору між сторонами укладено не було, а Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань та встановлює лише обмеження розміру такої неустойки, яка встановлюється за згодою сторін.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведені обставини та те, що договір № 13 від 12.04.2010 року передбачав лише разову, а не постійну автоматичну пролонгацію, а відтак припинив свою дію 31.12.2011 року, докази укладення будь-яких додаткових угод щодо пролонгації дії договору в матеріалах справи відсутні, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність нарахування пені позивачем в сумі 51479,21 грн. на підставі договору № 13 від 12.04.2010 року, що є наслідком відмови в задоволені пені у розмірі 51479,21 грн. в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги відмову в задоволенні позову та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у даній справі покладається на позивача в сумі 1600,00 грн. (мінімальна ставка судового збору станом на момент подачі позивачем позову).

Як вбачається з матеріалів справи, при подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 6687,21 грн.

В ході розгляду справи, позивачем було подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка була прийнята судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що останній має право звернутись до суду із клопотанням про повернення судового збору в розмірі 5087,21 грн. на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір".

Керуючись статтями 252, 254, 626, 628 Цивільного кодексу України, статтями 73, 74, 129, 235, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 19.02.2018 р.

Суддя ОСОБА_2

922/4067/17