ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2018 справа № 913/11/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача): суддів: при секретарі судового засідання: ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від ДВС: не зявився; не зявився; не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», м. Сєвєроднецьк, Луганська область
на ухвалу господарського суду Луганської області
від18.12.2017 р. (повний текст складено 21.12.2017 р.)
у справі№ 913/11/17 (суддя: Лісовицький Є.А.)
за позовом доТовариства з обмеженою відповідальністю «УС-ГРУП», м. Маріуполь, Донецька область Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», м. Сєвєроднецьк, Луганська область
про за участюстягнення 1 319 060,60 грн. Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, м. Сєвєроднецьк, Луганська область

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Алчевський металургійний комбінат звернулося до господарського суду Луганської області зі скаргою на дії органу державної виконавчої служби №026-2ж/2017 від 20.10.2017 р., в якій відповідач просив:

1. Визнати незаконними дії Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області з винесення постанови ВП №53991251 від 28.09.2017 про стягнення виконавчого збору у сумі 133 884 грн. 56 коп.

2. Зобовязати Сєвєродонецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області скасувати постанову ВП №53991251 від 28.09.2017 про стягнення виконавчого збору у сумі 133 884 грн. 56 коп.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 18.12.2017 р. у задоволенні даної скарги ПАТ «АМК» відмовлено.

Ухвала суду мотивована недоведеністю та необґрунтованістю вимог скарги.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Луганської області від 18.12.2017 р., ПАТ «АМК» звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу повністю та ухвалити нове рішення про задоволення скарги ПАТ «АМК» на дії Сєвєродонецького міського ВДВС ГТУЮ у Луганській області з винесення постанови ВП № 53991251 від 28.09.2017 р. про стягнення виконавчого збору.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що ухвалу суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Відповідач стверджує, що про прийняття до примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП №53991251 від 28.09.2017 р. дізнався лише після отримання постанови ВПВР УДВС ГТУЮ в Луганській області від 10.10.2017 р. ВП № 54802065.

Посилаючись на ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» відповідач вважає, що сума виконавчого збору безпосередньо залежить від розміру фактичного стягнення при примусовому виконанні виконавчого документа, а також те, що державним виконавцем заходи примусового виконання не здійснювались, тому в даному випадку відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

06.02.2018 р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду від органу ДВС надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких останній стверджує, що сума боргу ПАТ «АМК» сплачена вже після відкриття виконавчого провадження, про що свідчать копії платіжних доручень №№ 481, 482, 483, 484 від 13.07.2017 р., у звязку з чим вважає посилання ПАТ «АМК» на добровільне виконання рішення суду і відсутність підстав для стягнення виконавчого збору хибним, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено строку для добровільного виконання після відкриття виконавчого провадження.

Представники учасників справи у судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Частинами 1-2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дослідивши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Луганської області від 09.02.2017 у справі №913/11/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю УС ГРУП задоволені повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат на користь Товариства з обмеженою відповідальність УС ГРУП борг в сумі 1 319 060 грн. 60 коп., витрати на сплачений судовий збір в сумі 19 785 грн. 00 коп.

Після набрання рішенням законної сили господарським судом Луганської області видано відповідний наказ №913/11/17 від 21.02.2017.

Товариство з обмеженою відповідальністю УС-ГРУП звернулось до Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області з заявою №128 від 25.04.2017 про прийняття до примусового виконання рішення господарського суду Луганської області №913/11/17 від 09.02.2017 за наказом №913/11/17 від 21.02.2017.

23.05.2017 Сєвєродонецьким міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області відкрито виконавче провадження ВП №53991251 про примусове виконання зазначеного наказу суду.

ПАТ Алчевський металургійний комбінат заявою від 10.08.2017 №026-470 повідомив Сєвєродонецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про те, що 13.07.2017 добровільно виконав рішення Господарського суду Луганської області №913/11/17, що підтверджується платіжними дорученнями № 481 на суму 439 686 грн. 86 коп., № 482 на суму 439 686 грн. 87 коп., № 483 на суму 439 686 грн. 87 коп., № 484 на суму 19 785 грн. 00 коп. від 13.07.2017, всього на загальну суму 1 338 845 грн. 60 коп. та просив винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №53991251 від 23.05.2017.

28.09.2017 державним виконавцем Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області винесена постанова ВП №53991251 про закінчення виконавчого провадження. В даній постанові зазначено, що боржником рішення суду виконано. Постанова про стягнення з боржника виконавчого збору та постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виведені в окремі виконавчі провадження.

10.10.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_5 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54802065 з примусового виконання постанови №53991251 від 28.09.2017 Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про стягнення з ПАТ Алчевський металургійний комбінат на користь Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області виконавчого збору у сумі 133 884 грн. 56 коп.

Не погоджуючись зі стягненням виконавчого збору у звязку з добровільним виконанням рішення суду згідно з наказом господарського суду Луганської області від 09.02.2017 р. у справі № 913/11/17 відповідач звернувся до господарського суду Луганської області з відповідною скаргою.

Судова колегія враховує наступне.

У відповідності зі ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на усій території України.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Наразі, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" у чинній редакції, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами п.п. 1, 3 ч. 1, ч. 4 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст. 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Частиною 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 1 - 4, 6, 7 і 9 ч. 1 ст. 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених п. 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) приймає постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

ПАТ «АМК» у скарзі на дії органу ДВС та в апеляційній скарзі посилається на те, що ним 12.10.2017 р. отримано постанову ВП № 54802065 від 10.10.2017 р. про прийняття виконавчого провадження з примусового виконання постанови № 53991251 від 28.09.2017 р. про стягнення виконавчого збору у сумі 133 884,56 грн., зі змісту якої йому і стало відомо про примусове стягнення виконавчого збору у визначеній сумі. При цьому, скаржник зауважує, що на момент звернення до суду першої інстанції зі скаргою ним не отримано постанову ВП № 53991251 від 28.09.2017 р. про стягнення виконавчого збору у сумі 133 884,56 грн.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 26.01.2018 р. зобовязано орган ДВС в строк до 07.08.2018 р. надати суду постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, про які йдеться у постанові ВП № 53991251 від 28.09.2017 р. про закінчення виконавчого провадження, з доказами надсилання вказаних постанов на адресу скаржника.

У згаданих запереченнях органу ДВС на апеляційну скаргу останній наголошує на тому, що згідно положень Автоматизованої системи виконавчого провадження від 12.08.2016 р. № 2432/5 в постанові про відкриття виконавчого провадження п. 3 виноситься виконавчий збір, який обовязково стягується з боржника.

28.09.2017 р. за вих. № 23557, керуючись вимогами ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, яка направлена сторонам простою кореспонденцією згідно ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

28.09.2017 р. за вих. № 23558, керуючись вимогами ст.ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка так само направлена сторонам простою кореспонденцією.

Органом ДВС додатково повідомлено суд апеляційної інстанції про те, що постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та витрати виконавчого провадження виведені в окремі виконавчі провадження та на теперішній час перебувають на примусовому виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у Луганській області.

При цьому, до вищезазначених заперечень органом ДВС додані засвідчені копії наступних документів:

- фіскального чеку підприємства звязку від 24.05.2017 р. про здійснення відправлення металургійному комбінату до Сєвєродонецька рекомендованого листа вагою 34 гр за ціною 9 грн. (марками);

- супровідного листа № 10458 про направлення сторонам у справі постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2017 р., винесену при примусовому виконанні наказу № 913/11/17 від 09.02.2017 р., що видав господарський суд Луганської області;

- резолютивної частини постанови, пунктом 1 якої відкрито виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Луганської області № 913/11/17 від 09.02.2017 р.;

- постанови ВП № 53991251 від 23.05.2017 р. про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Луганської області від 09.02.2017 р. у справі № 913/11/17;

- супровідного листа № 23557 від 28.09.2017 р. про направлення для виконання та до відома сторонам постанови від 28.09.2017 р., винесену при примусовому виконанні наказу № 913/11/17 від 09.02.2017 р., що видав господарський суд Луганської області;

- постанови ВП № 53991251 від 28.09.2017 р. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження на суму 124,63 грн.;

- супровідного листа № 23558 від 28.09.2017 р. про направлення для виконання та до відома сторонам постанови від 28.09.2017 р., винесену при примусовому виконанні наказу № 913/11/17 від 09.02.2017 р., що видав господарський суд Луганської області;

- частку резолютивної частини постанови, в п. 1 якої зазначено: «Виконавче провадження з примусового виконання наказу № 913/11/17 виданого 09.02.2017 р. господарським судом Луганської області про: Стягнути з ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» на користь ТОВ «УС-ГРУП» борг в сумі 1 319 060,60 грн., витрати на…»;

- постанови ВП № 53991251 від 28.09.2017 р. про закінчення виконавчого провадження.

Отже, органом ДВС не виконано належним чином ухвалу суду апеляційної інстанції від 26.01.2018 р., оскільки ним не надано до матеріалів справи постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, яка наразі і оскаржується ПАТ «АМК».

Крім того, у запереченнях на апеляційну скаргу зазначено про здійснення відправлення постанов про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження і про закінчення виконавчого провадження простою кореспонденцією, в той час як надана копія фіскального чеку підприємства звязку свідчить про надсилання саме рекомендованого листа, тобто рекомендованої кореспонденції. При цьому, про надсилання боржнику постанови про стягнення виконавчого збору органом ДВС не вказано.

Отже, в даному випадку державним виконавцем вчинялись дії, повязані із здійснення організаційних заходів виконавчого провадження, які не спрямовані на забезпечення реального виконання судового рішення, проте з моменту відкриття виконавчого провадження та до його закінчення жодних дій по стягненню з боржника на користь стягувача присудженим виконавчим документом сум вчинено не було, грошові кошти в примусовому порядку державним виконавцем не стягувались, оскільки мало місце самостійне виконання боржником рішення суду, на підставі чого державним виконавцем винесено постанову ВП № 53991251 від 28.09.2017 р. про закінчення виконавчого провадження за приписами п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

З системного аналізу положень Закону України "Про виконавче провадження" слід дійти висновку, що повернення виконавчого документу стягувачеві є підставою для закінчення виконавчого провадження за наказом місцевого господарського суду та для стягнення державним виконавцем виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення державним виконавцем не будь-яких дій повязаних з організацією виконавчого провадження, а виключно дій по фактичному стягненню з боржника присуджених за виконавчим документом сум.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем не стягнуто за наказом господарського суду Луганської області № 913/11/17 від 09.02.2017 року жодних сум, а відтак за приписами ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" підстави для стягнення виконавчого збору у державного виконавця були відсутні, оскільки виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Тобто, при визначені розміру суми, яка підлягає стягненню, застосовуючи ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору у разі закінчення виконавчого провадження, державний виконавець мав також керуватись ч. 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" та вираховувати 10 відсотків виконавчого збору від суми, яка ним була фактично стягнута у виконавчому провадженні № 53991251, що дорівнює нулю.

Зважаючи, що у даному виконавчому провадженні фактичного стягнення державним виконавцем з боржника на користь стягувача присуджених за наказом сум не відбулось, то підстав виносити постанову ВП № 53991251 від 28.09.2017 року про стягнення з ПАТ «АМК» виконавчого збору у розмірі 10 відсотків від стягнутих сум у державного виконавця не було, тому вимоги скарги про визнання недійсною згаданої постанови судова колегія визнає законними та обґрунтованими.

Аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд України в постанові від 26.10.2017 року у справі №910/22495/15.

Відтак, судова колегія не погоджується з висновком місцевого суду про наявність у державного виконавця права відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" винести постанову про стягнення виконавчого збору у разі закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п. 9 ч. 1 ст. 37 вказаного Закону, та що відповідно до ч. 5 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" у державного виконавця Сєвєродонецького міського ВДВС ГТУЮ у Луганській області були відсутні підстави не стягувати з боржника суму виконавчого збору, оскільки у даній справі, що наразі розглядається, вирішальне значення має не тільки встановлення наявності чи відсутності у державного виконавця права на винесення постанови про стягнення виконавчого збору, а також й встановлення розміру стягнутого виконавчого збору, який в силу приписів ч. 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що у звязку із відсутністю примусового стягнення з боржника на користь стягувача присуджених за наказом суду № 913/11/17 від 09.02.2017 р. сум за весь час проведення виконавчого провадження, державний виконавець не мав законного права на винесення в межах ВП № 53991251 постанов: постанови від 28.09.2017 року про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Луганської області від 09.02.2017 року №913/11/17 в частині виділення постанов про стягнення виконавчого збору і про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в окреме провадження, постанови від 28.09.2017 року про стягнення з ПАТ «АМК» виконавчого збору у розмірі 133 884,56 грн., постанови ВП № 54802065 від 10.10.2017 року про прийняття виконавчого провадження № 54802065 з примусового виконання постанови № 53991251 від 28.09.2017 р., виданої Сєвєродонецьким міським ВДВС ГТУЮ у Луганській області, оскільки зазначені постанови суперечать вищевказаним нормам Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року за №1404-VIII.

Відповідно до абз. 1 п.9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця, щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до абз. 2 п.9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобовязує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Отже, господарський суд вправі зобовязати державного виконавця здійснити певні дії для найбільш ефективного поновлення прав стягувача.

Наразі, скаржником заявлено вимоги лише про визнання незаконними дій органу ДВС з винесення постанови ВП № 53991251 від 28.09.2017 р. про стягнення виконавчого збору у сумі 133 884,56 грн. та про зобовязання органу ДВС скасувати вказану постанову, тому суд апеляційної інстанції розглядає скаргу боржника в межах заявлених вимог і задовольняє згадану скаргу у повному обсязі.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення скарги ПАТ «АМК» № 026-2ж/2017 від 20.10.2017 р. у повному обсязі.

Відповідно до ст. 344 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, повязані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281, 282, 284, 326, 327, 339-345 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» на ухвалу господарського суду Луганської області від 18.12.2017 р. у справі № 913/11/17 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 18.12.2017 р. у справі № 913/11/17 скасувати.

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» № 026-2ж/2017 від 20.10.2017 р. задовольнити.

Визнати незаконними дії Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області з винесення постанови ВП № 53991251 від 28.09.2017 р. про стягнення виконавчого збору у сумі 133 884,56 грн.

Зобовязати Сєвєродонецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області скасувати постанову ВП № 53991251 від 28.09.2017 р. про стягнення виконавчого збору у сумі 133 884,56 грн.

Стягнути з Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області (пр. Хіміків, 68, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат» (вул. Вілєсова, 20А, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ) судові витрати за апеляційною скаргою у сумі 1 762,00 грн.

Доручити господарському суду Луганської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Верховного Суду з дня складення її повного тексту.

У судовому засіданні 12.02.2018 р. оголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано 14.02.2018 р.

Головуючий суддя: Н.В. Будко

Судді Е.В. Сгара

ОСОБА_3