ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.02.2018

Справа № 910/22695/17

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовом

Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до

Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві

про

стягнення 94 931 грн 14 коп.

Представники

не викликались

ВСТАНОВИВ:

14.12.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Київенерго" з вимогами до Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві про стягнення 94 931 грн 14 коп. заборгованості за договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб’єктам господарювання № 10100 від 15.08.2015, в тому числі: 61 579 грн 98 коп. основного боргу, 4 759 грн 61 коп. 3 % річних та 28 591 грн 56 коп. інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб’єктам господарювання № 10100 від 15.08.2015 належним чином не виконав взяті на себе зобов’язання, у зв’язку з чим в останнього за період з 01.11.2014 по 01.05.2015 виникла заборгованість за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 58 969 грн 37 коп., та заборгованість за спожиті за період з 01.12.2015 по 01.07.2017 комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 2 610 грн 61 коп., крім того у зв’язку з невиконанням зобов’язань за договором позивачем нараховано 4 759 грн 61 коп. 3 % річних та 28 591 грн 56 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2017 відкрито провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

09.01.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов.

17.01.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

25.01.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив.

30.01.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на позов.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2015 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (виконавець за договором) та Головним управлінням державної міграційної служби в місті Києві (споживач за договором) укладено договір № 10100 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб’єктам господарювання, відповідно до умов якого виконавець зобов’язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з діючими нормативами, а споживач зобов’язується своєчасно та у повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на мовах, що передбачені договором.

Відповідно до пункту 32 договору він укладається до 15.04.2016 і набирає чинності з 01.07.2014.

Пунктом 33 договору визначено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії жодною зі сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

У відповідності до положень договору тарифи на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг. До встановлення і в разі відсутності тарифів на послугу з централізованого опалення застосовуються тарифи, встановлені в додатку 2, що є невід’ємною частиною цього договору.

На момент укладення договору тарифи на послуги становлять: за централізоване опалення при наявності засобу обліку теплової енергії – 1 299 грн 95 коп./Гкал (без ПДВ); при відсутності засобу обліку теплової енергії – 32 грн 93 коп/м2 (без ПДВ) опалювальної площі; за централізоване постачання гарячої води при наявності у приміщенні засобів обліку гарячої води – 68 грн 54 коп/м3 (без ПДВ).

Згідно з пунктом 13 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Система оплати послуг щомісячна. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Пунктом 14 договору встановлено, що плата за послуги вноситься у безготівковій формі на рахунки підприємства.

Відповідно до пункту 15 договору за несвоєчасну оплату послуг споживач сплачує пеню в розмірах, встановлених законодавством.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм частини 6 та частини 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Судом встановлено, що відповідачем в порушення умов договору № 10100 від 15.08.2015 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб’єктам господарювання не виконує, внаслідок чого за період з 01.11.2014 по 01.05.2015 виникла заборгованість за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення, яка станом на 01.10.2017 складає 58 969 грн 37 коп. та за період з 01.12.2015 по 01.07.2017 виникла заборгованість за спожиті комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води, яка станом на 01.10.2017 становить 2 610 грн 61 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому їх дослідженні та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб‘єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов‘язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов‘язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Перевіривши наданий позивачем арифметичний розрахунок заборгованості за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення за період з 01.11.2014 по 01.05.2015, а також спожиті комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.12.2015 по 01.07.2017, суд вважає його обґрунтованим та документально підтвердженим, у зв’язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води підлягають задоволенню у розмірі 61 579 грн 98 коп.

У зв’язку з неналежним виконанням зобов’язань за договором № 10100 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб’єктам господарювання від 15.08.2015, позивачем нараховано відповідачу 3 % річних у розмірі 4 759 грн 61 коп. та інфляційні витрати у розмірі 28 591 грн 56 коп.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов’язання за договором, позивачем було правомірно нараховано 3 % річних та інфляційні втрати. Перевіривши наданий позивачем арифметичний розрахунок 3 % річних у розмірі 4 759 грн 61 коп. та інфляційні втрати у розмірі 28 591 грн 56 коп., нарахованих за загальний період прострочення, суд вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає приписам законодавства про порядок та строки нарахування, у зв’язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 4 759 грн 61 коп. та інфляційні втрати у розмірі 28 591 грн 56 коп., підлягають задоволенню у повному обсязі.

Як вбачається з поданого відзиву та письмових заперечень відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, у зв’язку з тим, що договір № 10100 від 15.08.2015 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб’єктам господарювання не було зареєстровано в Управлінні казначейської служби Дніпровського району міста Києва, а також зважаючи на те, що Головне управління державної міграційної служби в місті Києві є неприбутковою організацією та немає можливості сплатити інфляційну складову боргу і 3% річних, оскільки, кошти на такі потреби не виділяються.

Заперечення відповідача не приймаються судом до уваги, оскільки останнім при укладанні договору було взято на себе зобов’язання виконувати усі його умови у відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст.ст. 237- 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А, ідентифікаційний код 37768863) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго"(01001, м. Київ, пл. Івана Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305) заборгованість у розмірі 61 579 (шістдесят одна тисяча п’ятсот сімдесят дев’ять) грн 98 коп., 3% річних у розмірі 4 759 (чотири тисячі сімсот п’ятдесят дев’ять) грн 61 коп., інфляційні витрати у розмірі 28 591 (двадцять вісім тисяч п’ятсот дев’яносто одна) грн 56 коп. та 1 600 (одна тисяча шістсот) грн 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя                                Н.Б. Плотницька