ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31.01.2018 Справа № 905/2621/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., при секретарі судового засідання Поліщук А.І розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» про стягнення попередньої оплати за постачання електричної енергії в сумі 59096 грн. 99 коп., -

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 представник (за довіреністю)

від відповідача - ОСОБА_2 представник (за довіреністю)

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства ДТЕК Донецькобленерго про стягнення суми заборгованості у розмірі 59096,99 грн.

Ухвалою суду від 15.11.2017р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/2621/17.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання із відповідачем договору про постачання електричної енергії №179 від 27.05.2008р., здійснення передоплати на виконання умов означеного договору у сумі на підставі виставлених рахунків Публічним акціонерним товариством ДТЕК Донецькобленерго, яка є невикористаною у звязку з не поставкою сплаченої електричної енергії, в обумовлений сторонами строк та заявленому обсязі, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі внесеної передплати у сумі 59096,99 грн.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав копії: договору про постачання електричної енергії № 179 від 27.05.2008 р. (з додатками), додаткової угоди від 26.05.2011 р., додаткової угоди від 17.06.2011 р., додаткової угоди від 05.12.2012 р., листа № 10/1 від 18.06.2012 р., додаткової угоди від 29.04.2014 р., реєстру розрахунків за спожиту електроенергію за 4 квартал 2014 р., виписки по рахунку 346 (витрати майбутніх періодів), акту звіряння заборгованості станом на 01.01.2017 р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст.526, 629, 714 Цивільного кодексу України, ст.ст.175, 193, 275 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 13,15, 54 Господарського процесуального кодексу України.

21.12.2017р. через канцелярію суду відповідачем представлено відзив на позовну заяву, за змістом якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог; вважає, що спірний договір на даний час є діючим, позивач з письмовою заявою до відповідача про розірвання договору або зміни його умов не звертався, додаткові угоди не укладались; зазначено, що позивач не надав доказів припинення діяльності чи звільнення приміщення, розміщеного в м.Макіївка Донецької області; відповідно до умов договору відповідач має право кошти, що надійшли від позивача, зарахувати, як передплату на наступний розрахунковий період; зауважено, що не має можливості надати документи, що підтверджують надання послуг з електропостачання та оплату за такі послуги за договором №179 від 27.05.2008р. у спірний період, у звязку з відсутністю доступу до архіву первинної документації та бухгалтерського обліку, що розташований на тимчасово окупованій території України; звернуто увагу, що відповідач не є боржником, який прострочив зобовязання, в свою чергу, позивач є прострочившим кредитором, отже, у відповідача не настало прострочення, оскільки зобовязання з постачання електричної енергії не може бути виконане, внаслідок дій позивача, у звязку з чим позивачем не можуть бути стягнуті сплачені грошові кошти.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі; зазначив, що це є сума передоплати, яка є не використаною по теперішній час; вважає договір №179 від 27.05.2008р. про постачання електричної енергії чинним, з вимогою до відповідача про відмову від договору або його розірвання не звертався; вказав що споживання електричної енергії відбувалось у січні - липні 2014р., а у подальшому електрична енергія не споживалась, зважаючи на загальновідомі обставини у м.Макіївка Донецької області у період після липня 2014р. Позивач звернувся у грудні 2015 р. до відповідача з проханням провести залік зустрічних однорідних вимог, а саме зарахувати сплачену попередню оплату за постачання електроенергії у приміщення, на поточний момент розташованих на непідконтрольній українській владі території, у рахунок оплати за постачання електроенергії за адресами розташування установ АТ «Ощадбанк» на контрольованих українською владою територіях. Проте, 23.05.2017 р. до позивача за вих. № 31-775 надійшов лист ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про неможливість здійснення операції по заліку грошових коштів по договорам на поставку електричної енергії, що й стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Крім того позивач зазначив, що повідомив відповідача про звільнення займаних приміщень у м.Макіївка листом №15/1-146 від 08.07.2016р.

Представник відповідача у судовому засіданні 31.01.2018 заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.05.2008 р. між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі Позивач/Споживач), та Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Донецькобленерго» (далі Відповідач/Постачальник) був укладений договір про постачання електричної енергії № 179 (далі - Договір), згідно з умовами якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю 192,428 кВт, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Оцінивши даний господарський договір, з якого виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором енергопостачання, який підпадає під правове регулювання норм статті 275, 276 Господарського кодексу України, ст.712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України, Закону України «Про електроенергетику», а також «Правил користування електричною енергією», затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996р. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведеними нормами матеріального права кореспондується стаття 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч.ч.6, 7 ст.276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст.692 Цивільного кодексу України).

Одночасно, статтею 662 Цивільного кодексу України встановлений обовязок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Стаття 654 Цивільного кодексу України регламентує, що зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як визначено п.1 ст.202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків.

Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Як вбачається з п.п. 1, 2 ст.207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

При цьому, ч.1 ст.181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Пунктом 9.5 договору про постачання електричної енергії №179 від 27.05.2008р., що підписаний та скріплений печатками з обох сторін, останні погодили строк дії правочину до 31.12.2008р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодної із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України (абз.2 п.9.5 договору).

Пункт 3 додатку №5 від 28.11.2007р. Порядок розрахунків до договору №179 від 27.05.2008р. визначає, що споживач до кінця поточного розрахункового періоду здійснює попередню оплату за активну електричну енергію, яка буде спожита в наступному розрахунковому періоді, на підставі виставленого Постачальником рахунку.

Відповідно до Правил, попередня оплата, це оплата до початку розрахункового або планового періоду повної вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у найближчому наступному періоді.

Також правилами встановлено, що авансовий платіж - часткова оплата (у розмірі, обумовленому договором) заявленого на наступний розрахунковий період обсягу електричної енергії, яка здійснюється до початку розрахункового періоду.

Розмір суми попередньої оплати розраховується Постачальником як сума добутків, визначених на наступний розрахунковий період рівнів тарифів відповідного класу, на обсяг споживання електричної енергії, обумовлений у Додатку № 8 «Договірні величини споживання електричної енергії» до Договору.

Розрахунковим вважається період з 00-00 години 16-го числа місяця попереднього розрахунковому до 24-00 годин 15-го числа розрахункового місяця.

Відповідно до п. 5. Додатку № 5 за підсумками розрахункового періоду Постачальник електричної енергії виписує Споживачу рахунок для остаточного розрахунку. Сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тарифів на активну електроенергію, що діяла на кінець розрахункового періоду та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних оформленого між Постачальником та Споживачем «Акту прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії)» (Додаток № 10 до Договору) та інших умов Договору, з урахуванням сум платежів, що надійшли від Споживача.

Згідно наданого позивачем реєстру розрахунків, на виконання умов договору позивач здійснив наступні оплати відповідачу:

- 21.08.2014 р. ( за жовтень 2014 р.) попередня оплата за спожиту електроенергію в сумі 23 885,41 грн. - фактично було спожито електроенергії на суму 9 656,83 грн.

- 22.09.2014 р. (за листопад 2014 р.) було сплачено попередню оплату в сумі 17 069,76 грн. - фактично спожито на суму 0,00 грн.

- 23.10.2014 р. (за грудень 2014 р.) було сплачено попередню оплату в сумі 22 730,04 грн., - фактично спожито на суму 0,00 грн.

Отже, отримання коштів відповідачем відбувалось у межах та на підставі договору про постачання електричної енергії №179 від 27.05.2008р., тобто при наявності достатніх правових підстав.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, правовою підставою перерахування грошових сум є договір про постачання електричної енергії №179 від 27.05.2008р., яким обумовлена попередня оплата за активну електроенергію, що підпадає під правове регулюванняст.693 Цивільного кодексу України.

Одночасно доказів поставки електроенергії на суму 59096,99 грн. суду не представлено, як і відсутності заборгованості за договором №179 від 27.05.2008р. за минулі періоди, а також ненастання у майбутньому підстав для зарахування коштів споживача на наступні розрахункові періоди.

Статтею 693 Цивільного кодексу України передбачено, що попередня оплата товару визначає передумови виникнення такого обов'язку як попередня оплата та строк його виконання, а також підстави, за яких можлива вимога її повернення та правові наслідки невиконання цього.

Так, частина 2 ст.693 Цивільного кодексу України встановлює право вимоги покупця передати оплачений товар або повернути суму попередньої оплати, у разі, якщо такий товар йому не поставлено в строк.

Визначене цією нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми передоплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання, внаслідок якої припиняється зобов'язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов'язання.

При цьому, з наведеної норми матеріального права не вбачається пов'язаність виникнення права вимоги лише з порушенням зобов'язання з поставки товару у строк за винних дій продавця.

Беручи до уваги специфіку встановлених правовідносин, суд розцінює строк передачі товару, у спірному випадку, як такий, що існує на протязі дії договору.

Аналіз приведених положень чинного законодавства, у контексті спірних правовідносин, має наслідком визначити застосування ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи ч.4 ст.653 Цивільного кодексу України, як правову підставу повернення суми невикористаної попередньої оплати у зв'язку з фактичним її невикористанням у строки визначені договором, тобто відсутність потреби у виконанні цього обов'язку у майбутньому, з огляду на певні обставини, внаслідок яких припинились зобов'язання Постачальника перед Споживачем з постачання електричної енергії.

Однак, доказів припинення або розірвання договору №179 від 27.05.2008р. на дату звернення із позовом не надано, звернення позивачем з вимогою повернення відповідачем спірної суми не встановлено.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. Про судове рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно із ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписом ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.4 Господарського процесуального кодексу України, Юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як вже було зазначено вище, за приписом ст.693 Цивільного кодексу України, покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати у разі, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк.

Враховуючи факт наявності договірних відносин між сторонами, суд дійшов висновку про відсутність у позивача права вимагати від відповідача повернення перерахованої попередньої оплати та, відповідно, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог позивач, разом з іншим, зазначає, що з огляду на проведення антитерористичної операції на території м.Макіївка, де знаходяться обєкти позивача, останній не перебував на зазначеній території з листопада 2014р. і, відповідно, не отримував електричну енергію.

Разом з тим, відповідно до п.2.5 договору в разі звільнення споживачем займаного приміщення, реорганізації, ліквідації (у тому числі, шляхом банкрутства), відчуження в будь-який спосіб займаного приміщення споживач зобовязаний повідомити постачальника за 20 діб до дня зміни власника приміщення і в цей самий термін здійснити сплату усіх видів платежів, передбачених цим договором, до дня зміни власника включно, а постачальник зобовязаний припинити постачання електричної енергії з дня звільнення споживачем приміщення.

Згідно з п.6.18 Правил користування електричною енергією у разі звільнення займаного приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов'язаний повідомити постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договору, і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

Таким чином, проведення остаточних розрахунків за договором можливе лише після його розірвання сторонами, а позивачем всупереч наведеним приписам не повідомлено відповідача про звільнення займаного приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією, та не надано заяву про розірвання договору №179 від 27.03.2008р.

Щодо твердження позивача про те, що листом №15/1-146 від 08.07.2016р. АТ «Ощадбанк», повідомив відповідача про звільнення займаних приміщень у м.Макіївка, то суд зазначає, що позивач направив його до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» не з метою розірвання діючого договору №179, а з проханням зарахувати сплачену попередню оплату за постачання електроенергії у приміщення, на поточний момент розташованих на непідконтрольній українській владі території, у рахунок оплати за постачання електроенергії за адресами розташування установ АТ «Ощадбанк» на контрольованих українською владою територіях.

За змістом статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів.

Усупереч вказаним нормам, позивач не надав господарському суду доказів, які обґрунтовують його позовні вимоги. Отже, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми у розмірі 59096,99 грн. задоволенню не підлягають.

З урахуванням норм ст.129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача повністю.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 247, 252, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» про стягнення попередньої оплати за постачання електричної енергії в сумі 59096 грн. 99 коп. відмовити повністю.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 31 січня 2018 року.

Повний текст рішення складено та підписано 07 лютого 2018 року.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов