ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

14.02.2018

Справа № 910/1368/18

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов C.М., розглянувши заяву Державного автотранспортного підприємства експедиційних та спеціальних автомобілів НАН України, м. Київ

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Приватного підприємства "Бергер-Група", м. Київ заборгованості в розмірі 142 048,62 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Державне автотранспортне підприємство експедиційних та спеціальних автомобілів НАН України звернулось до суду з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Приватного підприємства "Бергер-Група" суми заборгованості за Договором оренди № 99 нерухомого майна, що належить до майнового комплексу НАН України та обліковується на балансі Державного автотранспортного підприємства експедиційних та спеціальних автомобілів НАН України від 21.07.2017р. (надалі – Договір оренди № 99 від 21.07.2017р.) та Договором № 99-К про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю від 21.07.2017р. (надалі – Договір № 99-К про відшкодування витрат балансоутримувача від 21.07.2017р.) в розмірі 142 048,62 грн., з яких 130 758,12 грн. заборгованості по орендній платі, 5 312,22 грн. пені та 5 978,28 грн. штрафу. Крім того, заявник просив покласти на боржника судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 176,20 грн.

Розглянувши заяву Державного автотранспортного підприємства експедиційних та спеціальних автомобілів НАН України, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім’я (прізвище, ім’я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім’я (прізвище, ім’я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред’явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з матеріалів поданої заяви між заявником та боржником укладено Договір оренди № 99 від 21.07.2017р., а також Договір № 99-К про відшкодування витрат балансоутримувача від 21.07.2017р., на підставі яких заявником було виставлено боржнику відповідні рахунки для оплати орендної плати та відшкодування комунальних платежів (витрат балансоутримувача) за користування орендованим майном, а саме № 1136 від 25.07.2017 р. на суму 10 508,34 грн.; № 1137 від 25.07.2017 р. на суму 2 460,83 грн.; № 1244 від 17.08.2017р. на суму 29 195,75 грн.; № 1245 від 17.08.2017 р. на суму 2 460,83 грн.; №1529 від 29.09.2017 р. на суму 29 170,80 грн.; № 1530 від 29.09.2017 р. на суму 2 460,83 грн.; № 1656 від 23.10.2017 р. на суму 29 752,27 грн.; № 1657 від 23.10.2017 р. на суму 2 460,83 грн.; № 1780 від 17.11.2017 р. на суму 30 106,86 грн.; № 1781 від 17.11.2017 р. на суму 2 460,83 грн.; № 2001 від 20.12.2017 р. на суму 30 377,57 грн.; № 2002 від 20.12.2017 р. на суму 2 460,83 грн.; № 72 від 16.01.2018 р. на суму 30 678,10 грн.; № 73 від 16.01.2018 р. на суму 2 460,83 грн.

Як зазначає заявник та підтверджується доданими до заяви документами, на виконання умов вказаних вище договорів між сторонами підписано акти наданих послуг, зокрема, №1131 від 31.07.2017р. на суму 10 508,34 грн.; №1132 від 31.07.2017р. на суму 2 460,83 грн.; №1259 від 31.08.2017р. на суму 29 195,75 грн.; №1260 від 31.08.2017р. на суму 2 460,83 грн.; №1569 від 30.09.2017р. на суму 29 170,80 грн.; №1570 від 30.09.2017р. на суму 2 460,83 грн.

Натомість, як вказує позивач та встановлено судом, боржником не було підписано акти наданих послуг за Договором оренди № 99 від 21.07.2017р. та Договором № 99-К про відшкодування витрат балансоутримувача від 21.07.2017р., а саме №1666 від 31.10.2017р. на суму 29 752,27 грн.; №1667 від 31.10.2017р. на суму 2 460,83 грн.; №1832 від 30.11.2017р. на суму 30 106,86 грн.; №1823 від 30.11.2017р. на суму 2 460,83 грн.; №2063 від 29.12.2017р. на суму 30 377,57 грн.; №2064 від 29.12.2017р. на суму 2 460,83 грн.; №20 від 31.01.2018р. на суму 30 678,10 грн.; №21 від 31.01.2018р. на суму 2 460,83 грн.

При цьому, заявником не надано суду доказів на підтвердження відмови боржника від отримання відповідних рахунків на оплату та актів наданих послуг (не підписаних), доказів поштового відправлення таких рахунків та актів рекомендованими листами або електронним зв’язком, як те передбачено в п. 3.4. Договору оренди № 99 від 21.07.2017р.

Як і не надано доказів на підтвердження здійснення боржником оплат орендної плати та комунальних платежів, про які заявником зазначено у своїй заяві, а саме від 06.10.2017р. на суму 12 969,17 грн.; від 06.11.2017р. на суму 31 656,58 грн.; від 06.12.2017р. на суму 31 631,63 грн.

Таким чином, заявником не повністю зазначено обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не додано та не вказано переліку доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги щодо видачі судового наказу в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 130 758,12 грн., що є порушенням приписів ч. ч. 2, 3 ст. 150 ГПК України.

Відповідно до п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу, з поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказ.

Що стосується видачі судового наказу в частині вимог про стягнення з боржника 5 312,22 грн. пені та 5 978,28 грн. штрафу, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ст. ст. 216 – 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Як було зазначено вище, окрім суми основного боргу, заявником заявлено до боржника вимогу щодо стягнення штрафних санкцій, а саме 5 312,22 грн. пені та 5 978,28 грн. штрафу, які за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу. У разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов'язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу (ч. ч. 2, 3 ст. 152 ГПК України).

Згідно ч. 2 ст. 154 ГПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу в частині вимог щодо стягнення з боржника суми основного боргу в розмірі 130 758,12 грн. на підставі п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України, а щодо стягнення 5 312,22 грн. пені та 5 978,28 грн. штрафу – на підставі п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини 1 статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Тоді як, згідно ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. ст. 147-148, 150-154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, –

УХВАЛИВ:

1. У видачі судового наказу Державному автотранспортному підприємства експедиційних та спеціальних автомобілів НАН України за вимогою про стягнення з Приватного підприємства "Бергер-Група" заборгованості в розмірі 142 048,62 грн. відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст. ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                    C.М. Морозов