ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.02.2018

Справа № 910/22206/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Рижонкова С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю «ДиканькаМлин»

до                     Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрус-Кондитер»

про                     стягнення 247750,09 грн.,

за участі представників:

від позивача                     – не з'явився;

від відповідача           – не з’явився.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Диканька Млин» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрус-Кондитер» про стягнення 247750,09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов’язань з оплати вартості товару за Договором поставки №145/2016 від 12.12.2016, внаслідок чого, за ним утворилась заборгованість в розмірі 179000 грн.

Крім того, позивач просить стягнути нараховані на вказану заборгованість на підставі п.5.3 Договору та ст.625 Цивільного кодексу України 52523,03 грн. пені, 6062,63 грн. 3% річних та 10164,43 грн. інфляційних втрат за порушення грошового зобов’язання.

В ході розгляду справи, 15.01.2018 позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача заборгованість розмірі 212750,09 грн., з яких 144000 грн. основного боргу, 52523,03 грн. пені, 10164,43 грн. інфляційних втрат та 6062,63 грн. трьох відсотків річних.

В обґрунтування поданої заяви позивач посилався на те, що після звернення позивача до суду із розглядуваним позовом, відповідачем було частково сплачено суму основного боргу в розмірі 35000 грн., на підтвердження чого позивачем додано до матеріалів справи довідку про залишкову суму боргу відповідача.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України крім прав та обов'язків, визначених у статті 42 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Судом вищевказана заява позивача прийнята до розгляду, та отже, у відповідності до ст.ст.42, 163 Господарського процесуального кодексу України, має місце нова ціна позову, з якої підлягає вирішенню спір по даній справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, відзиву на позов протягом усього часу розгляду справи не направив, хоча про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому законом порядку.

Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДиканькаМлин» (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрус-Кондитер» (відповідач, покупець) укладено Договір поставки №145/2016 відповідно до умов якого, постачальник зобов’язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, поставити у власність покупця борошно пшеничне вищого сорту та/або борошно пшеничне першого сорту, та/або борошно пшеничне другого сорту, та/або крупу манну «М» (товар), а покупець зобов’язується прийняти товар та оплатити його вартість у строки та в порядку, визначеному даним договором (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2 Договору, асортимент, кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю, загальна вартість окремої партії товару та/або її частини визначаються видатковою накладною.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що поставка окремої пратії товару здійснюється на умовах DDP у відповідності до вимог Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс в редакції 2010 року або на інших умовах погоджених сторонами додатково. Поставка конкретної партії товару здійснюється в строк 5 календарних днів із моменту отримання та погодження постачальником замовлення покупця (заявка або замовлення) на поставку партії товару, яке має бути складене з урахуванням вимог даного пункту договору. Постачальник має право проводити поставку товару частинами.

Згідно з п.3.6 Договору, приймання товару оформлюється шляхом проставлення покупцем на примірнику видаткової накладної або товарно-транспортної накладної дати отримання товару, підпису уповноваженої особи.

За умовами п.4.1 Договору, сторони погодили, що загальна сума договору визначається по фактичній сумарній вартості партій товару, вказаних в видаткових накладних і прийнятих покупцем в період терміну дії даного договору.

Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в національній валюті України – гривні, протягом 14 календарних днів з дні поставки товару, згідно виставленого рахунку, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника або на інших умовах погоджених сторонами згідно Додаткових угод, підписаних повноважними представниками сторін та скріплених їх печатками. Рахунок виставляється постачальником покупцю будь-яким зручним для постачальника способом, за вибором постачальника – електронною поштою, поштою чи факсом або передається разом із товаром. Днем поставки товару (днем отримання товару покупцем) вважається дата визначена у видатковій накладній (п.4.2 Договору).

Відповідно до п.4.7 Договору, покупець вважається таким, що виконав свої зобов’язання з оплати товару у день зарахування повної суми грошових коштів, що складають вартість товару, на розрахунковий рахунок постачальника.

За умовами п.5.1 Договору, в разі невиконання або неналежного виконання умов договору винна сторона несе відповідальність згідно чинного законодавства України.

Пунктом 5.3 Договору зокрема визначено, що за порушення зобов’язань з оплати товару покупець без попередньої письмової вимоги постачальника сплачує на підставі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань» пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення за весь період, що обчислюється з першого дня від дати виникнення заборгованості з оплати товару і до дати здійснення повної оплати товару.

Сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов’язань за даним договором, в тому числі за прострочення виконання зобов’язання здійснюється протягом усього часу існування прострочення виконання зобов’язання або його неналежного виконання, незалежно від тривалості таких порушень та не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконане.

Відповідно до п.8.1 Договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2016, а в частині розрахунків за товар – до повного їх виконання.

У випадку, якщо жодна із сторін письмово не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 10 (десять) календарних днів до його закінчення, даний договір вважається пролонгований на наступний календарний рік (п.8.3 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов зазначеного договору передав відповідачеві товар, обумовлений договором на загальну суму 2364595,80 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних №2171 від 21.12.2016, №2227 від 29.12.2016, №70 від 20.01.2017, №116 від 30.01.2017, №233 від 15.02.2017, №239 від 18.02.2017, №341 від 06.03.2017, №372 від 10.03.2017, №422 від 20.03.2017, №516 від 04.04.2017, №984 від 04.07.2017, №994 від 06.07.2017, №1010 від 10.07.2017, №1030 від 13.07.2017 та копіями рахунків на оплату №2064 від 21.12.2016, №2119 від 29.12.2016, №70 від 20.01.2017, №112 від 30.01.2017, №226 від 15.02.2017, №231 від 18.02.2017, №325 від 06.03.2017, №353 від 10.03.2017, №402 від 20.03.2017, №496 від 04.04.2017, №943 від 04.07.2017, №955 від 06.07.2017, №972 від 10.07.2017, №990 від 13.07.2017. Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності спорів стосовно якості або кількості поставленого позивачем товару матеріали справи не містять.

Однак відповідач поставлений товар оплатив лише частково, в зв’язку з чим у останнього утворилася заборгованість в сумі 144000 грн.

Факт часткових оплат поставленого позивачем товару підтверджується наявними в матеріалах справи випискою по банківському рахунку позивача, атом звіряння взаєморозрахунків між сторонами та довідкою про використання поточного рахунку при отримання коштів від відповідача.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 6 ст.265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона – постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні – покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексу України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу положень ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Факт неналежного виконання відповідачем зобов’язань з оплати вартості поставленого товару, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в розмірі 144000 грн. належним чином підтверджений матеріалами справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар в розмірі 144000 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що позивачем при здійсненні вказаного нарахування допущено арифметичні помилки.

Так здійснивши власний перерахунок заявлених до стягнення сум трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача 6058,28 грн. трьох відсотків річних та 10164,43 грн. інфляційних втрат.

Стосовно заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 52523,03 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 1 ст.547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 5.3 Договору визначено, що за порушення зобов’язань з оплати товару покупець без попередньої письмової вимоги постачальника сплачує на підставі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань» пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення за весь період, що обчислюється з першого дня від дати виникнення заборгованості з оплати товару і до дати здійснення повної оплати товару.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що при здійсненні вказаного нарахування позивачем також допущено арифметичні помилки, здійснивши власний перерахунок заявленої до стягнення суми пені суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог у цій частині та стягнення з відповідача 52483,87 грн. пені.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин.

Разом з тим, щодо розподілу судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2017 становить 1600 грн.

Враховуючи, що позивачем в ході розгляду справи було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої останній просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 212750,09 грн., за подання до суду даної позовної заяви, позивачем мав бути сплачений судовий збір в розмірі 3191,25 грн.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору в сумі 3191,25 грн. покладаються сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що пунктом 1 ч.1, ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрус-Кондитер» (03115, м. Київ, вул. Святошинська, 32; ідентифікаційний код 34999908) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДиканькаМлин» (38500, Полтавська обл., смт. Диканька, вул. Бузкова, 21; ідентифікаційний код 38029555) 144000 (сто сорок чотири тисячі) грн. 00 коп. заборгованості, 52483 (п’ятдесят дві тисячі чотириста вісімдесят три) грн. 87 коп. пені, 6058 (шість тисяч п’ятдесят вісім) грн. 28 коп. трьох процентів річних, 10164 (десять тисяч сто шістдесят чотири) грн. 43 коп. інфляційних втрат, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 3190 (три тисячі сто дев’яносто) грн. 60 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 14.02.2018

Суддя                      Я.В. Маринченко