Суд
УХВАЛА

13 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 917/1411/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

розглянувши заяву Приватного сільськогосподарського підприємства "Ярина" про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого господарського суду України у складі колегії суддів: Корсака В.А., Ходаківської І.П., Данилової М.В. від 31.07.2017 у справі

за позовом Заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави до Гребінківської районної державної адміністрації Полтавської області та Приватного сільськогосподарського підприємства "Ярина", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Головне управління Держземагенства у Полтавській області, про визнання недійсними розпоряджень, визнання недійсними договорів оренди землі та зобов'язання повернути земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 11.09.2014, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2014, позов задоволено.

Вирішено визнати недійсними:

- розпорядження Голови Гребінківської районної державної адміністрації від 20.01.2012 № 17 "Про надання Приватному сільськогосподарському підприємству "Ярина" дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування на земельні ділянки, для випасання худоби за межами населених пунктів Наталівської сільської ради";

- розпорядження Голови Гребінківської районної державної адміністрації від 08.11.2012 № 479 "Про передачу в оренду Приватному сільськогосподарському підприємству "Ярина" земельних ділянок за межами населених пунктів Наталівської сільської ради";

- розпорядження Голови Гребінківської районної державної адміністрації від 28.11.2012 № 518 "Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 08.11.2012 "Про передачу в оренду Приватному сільськогосподарському підприємству "Ярина" земельних ділянок за межами населених пунктів Наталівської сільської ради";

- розпорядження Голови Гребінківської районної державної адміністрації від 04.02.2014 № 30 "Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 08.11.2012 "Про передачу в оренду Приватному сільськогосподарському підприємству "Ярина" земельних ділянок за межами населених пунктів Наталівської сільської ради".

Визнано недійсними укладені 26.11.2012 між Гребінківською районною державною адміністрацією та Приватним сільськогосподарським підприємством "Ярина" договори:

- оренди земельної ділянки площею 95,1819 га, вартістю 327 913 грн, кадастровий № :00:003:1014, зареєстрований в реєстраційній службі Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області 30.04.2014 за № 08;

- оренди земельної ділянки площею 50,2703 га, вартістю 173 187 грн., кадастровий № :00:003:1012, зареєстрований в реєстраційній службі Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області 30.04.2014 за № 08;

- оренди земельної ділянки площею 17,6347 га., вартістю 60 754 грн., кадастровий № 320883200:00:001:1062, зареєстрований в реєстраційній службі Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області 30.04.2014 за № 08.

- оренди земельної ділянки площею 41,8036 га, вартістю 144 018 грн., кадастровий № :00:003:1013, зареєстрований в реєстраційній службі Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області 30.04.2014 за номером 08;

Зобов'язано Приватне сільськогосподарське підприємство "Ярина" повернути Державі в особі Головного управління Держземагентства у Полтавській області земельні ділянки:

- площею 95,1819 га, кадастровий № :00:003:1014;

- площею 50,2703 га, кадастровий № :00:003:1012;

- площею 17,6347 га., кадастровий № 320883200:00:001:1062;

- площею 41,8036 га, кадастровий № :00:003:1013.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 05.12.2016 касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Ярина" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 повернуто скаржнику з підстав сплати судового збору у меншому розмірі, ніж встановлено Законом України "Про судовий збір".

Ухвалою Вищого господарського суду України від 31.07.2017 відхилено клопотання про поновлення строку на подання касаційної скарги, касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства "Ярина" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 повернуто скаржнику з посиланнями на пропуск встановленого статтею 110 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017) двадцятиденного строку на касаційне оскарження та на відсутність поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Приватним сільськогосподарським підприємством "Ярина" 31.10.2017 подано заяву про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого господарського суду України від 31.07.2017, в якій заявник просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанції та передати справу на розгляд до Вищого господарського суду України.

Ухвалою Верховного Суду України від 02.11.2017 заявнику було надано строк для усунення недоліків до 16.11.2017. Заявник усунув недоліки 13.11.2017.

28.12.2017 на підставі підпункту 1 пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ та за розпорядженням керівника апарату Верховного Суду України від 26.12.2017 № 395/0/19-17, заяву Приватного сільськогосподарського підприємства "Ярина" про перегляд судових рішень у справі № 917/1411/14 направлено до Касаційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2018 справа передана на розгляд складу колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснов Є.В. - головуючий, Мачульський Г.М., Кушнір І.В.

За приписами пункту 1 пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відтак, розгляд заяви здійснюється Касаційним господарським судом за правилами Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка діяла до 15.12.2017.

Заяву, з посиланням на ухвали Вищого господарського суду України від 17.02.2016 у справі № 917/164/15, від 15.03.2016 у справі № 922/2660/15, від 23.06.2016 у справі № 908/2056/15-г, від 05.09.2016 у справі № 903/311/15, від 08.09.2016 у справі № 910/5281/14, від 16.02.2017 у справі № 910/5394/15-г, від 02.02.2017 у справі № 917/1837/15, мотивовано неоднаковим застосуванням Вищим господарським судом України одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі, а саме неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції положень статті 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Розглянувши заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, колегія суддів вважає необхідним відмовити у допуску справи до провадження Верховного Суду з таких підстав.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 11116 ГПК України заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Встановлений статтею 11116 ГПК України перелік підстав для подання заяви про перегляд судових рішень є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Водночас колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що вирішуючи питання про відновлення пропущеного процесуального строку, слід врахувати таке.

Частиною 1 статті 53 ГПК України визначено, що за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених ГПК України.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії", заява № 52854/99).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судом, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є обмеженою. Суди повинні обґрунтувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі "Пономарьов проти України", заява № 3236/03).

Отже, якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача "поважних причин" для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

В ухвалі від 31.07.2017 у справі № 917/1411/14, про перегляд якої просить заявник, Вищий господарський суд України розглянувши клопотання Приватного сільськогосподарського підприємства "Ярина" про відновлення строку на касаційне оскарження в якому скаржник послався на те, що з 22.04.2014 підприємством керувала особа, яка була призначена директором у незаконний спосіб та не вживала ніяких заходів щодо захисту охоронюваних прав на користування спірними земельними ділянками, визнав його необґрунтованим та відмовив у поновленні строку на касаційне оскарження. При цьому суд зазначив, що процедура оформлення та подання належно оформленої касаційної скарги фактично тривала з 05.12.2016 (дата винесення ухвали суду касаційної інстанції про повернення касаційної скарги з підстав сплати судового збору у меншому розмірі, ніж встановлено Законом України "Про судовий збір") по 24.05.2017 (дата подання касаційної скарги повторно), тобто більш ніж п'ять місяців, тоді як статтею 110 ГПК України встановлено 20-денний строк подання касаційної скарги. Водночас суд звернув увагу на те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята ще 19.11.2014, а з касаційною скаргою вперше скаржник звернувся лише у листопаді 2016 року, тобто через два роки. При цьому в клопотанні про відновлення строку на касаційне оскарження скаржник не посилався на те, що він не повідомлявся судом апеляційної інстанції про час і місце розгляду його апеляційної скарги.

В ухвалах від 17.02.2016 у справі № 917/164/15, від 15.03.2016 у справі № 922/2660/15, від 23.06.2016 у справі № 908/2056/15-г, від 05.09.2016 у справі № 903/311/15, від 08.09.2016 у справі № 910/5281/14, від 16.02.2017 у справі № 910/5394/15-г, від 02.02.2017 у справі № 917/1837/15, наданих заявником для порівняння, Вищий господарський суд України визнав поважними причини пропуску строку на подання касаційних скарг і задовольнив клопотання про відновлення такого строку, не вказавши при цьому причини пропуску строку на касаційне оскарження, які є поважними, строки та обставини подання касаційних скарг.

Враховуючи, що ГПК не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, а суд повинен зробити висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, надані для порівняння ухвали суду касаційної інстанції, а також оскаржувана ухвала Вищого господарського суду України не підтверджують неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, тому у допуску справи за заявою Приватного сільськогосподарського підприємства "Ярина" до провадження Верховного Суду, слід відмовити.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ, статтями 86, 11120, 11121 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, яка діяла до 15.12.2017), Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Приватному сільськогосподарському підприємству "Ярина" у допуску справи № 917/1411/14 до провадження Верховного Суду.

2. Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

3. Ухвала є остаточною.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. Краснов

Судді: Г. Мачульський

І. Кушнір