КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2018 р. Справа№ 910/15230/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу (вх. №09-08.1/10055/17 від 28.11.2017) Товариства з обмеженою відповідальністю «Будкапіталс» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017

у справі №910/15230/17 (суддя - Усатенко І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будкапіталс»

до Міністерства оборони України

про визнання правочину недійсним

за участю представників сторін:

від позивача: Хасін І.Б., довіреність №238 від 04.09.2015

від відповідача: не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будкапіталс» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (відповідач у справі) про визнання недійсними п.п. 1.2, 1.3, 1.4, 2 додаткової угоди № 5/361П від 23.12.2016 до договору №227/ДКБ-361П від 10.12.2014, укладеної між Міністерством оборони України та ТОВ «Будкапіталс» недійсними.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що додаткова угода №5/361П від 23.12.2016 до Договору №227/ДБК-361 П від 10.12.2014, яка укладена з відповідачем, не відповідала внутрішній волі позивача та не була спрямована на реальне настання правових наслідків, обумовлених таким правочином. Вказані обставини, позивач вважає підставою згідно ст. ст.203, 215, 233 ЦК України для визнання недійсними пунктыв 1.2., 1.3., 1.4., 2 Додаткової угоди №5/361П від 23.12.2016 до договору №227/ДБК-361 П від 10.12.2014, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будкапіталс» та Міністерством оборони України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 (повний текст рішення підписано 17.11.2017) в позові відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване недоведеністю позивачем обставин, які відповідно до приписів чинного законодавства можуть бути підставою для визнання спірного правочину недійсним.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Будкапіталс», 23.11.2017 подав апеляційну скаргу (вх. №09-08.1/10055/17 від 28.11.2017), в якій просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом неповно досліджено обставини справи та правовідносини між сторонами, надано невірну правову оцінку обставинам, на які посилався позивач в обґрунтування своїх позовних вимог. Апелянт вважає, що ним належними та допустимими доказами доведено існування обставин, які згідно ст. ст.203, 215 ЦК України є підставою для визнання спірних пунктів правочину недійсними.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2017 визначено склад колегії суддів по розгляду справи №910/15230/17: головуючий суддя Жук Г.А., судді -Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будкапіталс» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі №910/15230/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Дикунська С.Я. та призначено справу №910/15230/17 до розгляду на 17.01.2018.

18.12.2017 до Київського апеляційного господарського суду від відповідача у справі надійшов відзив (вх. № 09-11/24074/17) на апеляційну скаргу позивача, в якому Міністерство оборони України стверджує про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, зазначає про невідповідність обставин, на які посилається позивач, поданим сторонами документам, а тому просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 залишити без змін.

15.01.2018 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Будкапіталс» надійшла заява про відвід суддів Жук Г.А. та Дикунської С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявленого суддям Жук Г.А. та Дикунської С.Я. відводу, в зв'язку з чим ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 провадження у справі №910/15230/17 зупинено, матеріали справи № 910/15230/17 передано для визначення складу судової колегії відповідно до ст. 32 ГПК України для розгляду заяви про відвід суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 у складі колегії суддів: головуючого судді Пашкіна С.А., суддів: Сітайло Л.Г., Андрієнко В.В. у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Будкапіталс» про відвід суддів Жук Г.А. та Дикунської С.Я. у справі №910/15230/17 було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Дикункська С.Я., провадження у справі №910/15230/17 поновлено та призначено розгляд справи на 07.02.2018.

У судовому засіданні 07.02.2018 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просить рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 07.02.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №179.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи належне повідомлення учасників процесу про дату і час розгляду справи, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідача.

Відповідно до ст. 269 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

10.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будкапіталс» (забудовник за договором, позивач у справі) та Міністерством оборони України (пайовик за договором, відповідач у справі) укладено договір № 227/ДКБ-361 П на придбання житла на умовах пайової участі за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, вул. Кірова, 9-б (а.с. 10-16).

Предметом договору відповідно до п. 1.1. є придбання пайовиком у забудовника житла на умовах пайової участі, а саме квартири кількістю 96 (дев'яносто шість) шт., загальною площею 4 956,84 квадратних метрів, у житлових будинках розташованих за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, вул. Кірова, 9-б, відповідно до адресного переліку квартир (додаток № 2), які забудовник зобов'язується передати, а пайовик оплатити у порядку і строки, визначені договором.

Згідно з п. 3.1 договору ціна договору, тобто ціна квартир, які забудовник за договором зобов'язується передати пайовику становить 34 450 038,00 грн, в т.ч. ПДВ 5 741 673,00 грн та складається із розрахунку загальної площі квартир 4956,84 квадратних метрів, що передаються і фіксованої вартості 6 950,00 грн за один квадратний метр загальної площі (згідно Постанови КМУ від 29.02.2012 № 193 - гранична вартість для населених пунктів, які розташовані у 15-кілометровій зоні від адміністративного центру регіону, гранична вартість може бути збільшена на 10 відсотків). Вказана договірна ціна є твердою.

25.12.2014 року між сторонами укладено додаткову угоду №1/361 П (а.с. 18-21) до договору, відповідно до якої, у зв'язку із систематичним відключенням об'єкта будівництва, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Михайлівка-Рубежівка, вул. Кірова, 9-б, від мереж електропостачання (лист від 19.12.2014 № 6466) та затримкою фінансування (лист від 17.12.2014 № 97/1) сторони змінили Додаток № 3 «Графік фінансування робіт» до договору, а також змінили пункти 4.2, 5.1, 5.2, 5.3, 7.2, 10.1 в п.п. «а» п. 6.4 договору, виклавши їх у новій редакції.

Відповідно до п. 5.2 договору (в редакції Додаткової угоди від 25.12.2014 року) передача пайовику квартир, зазначених у п. 1.1 договору, здійснюється з оформленням акта прийому-передачі квартир, за наявності документів, що підтверджують введення об'єкта в експлуатацію, (нотаріально засвідченої копії сертифіката відповідності або декларації про готовність об'єкта до експлуатації), у термін до 10.03.2015.

Забудовник, за власний рахунок, здійснює реєстрацію квартир, що передаються пайовику, в державній реєстраційній службі України, з обов'язковим оформленням права власності на них за Міністерством оборони України, у термін до 10.03.2015. (п. 5.3 договору в редакції Додаткової угоди від 25.12.2014 року).

Згідно з п.п. «а» п. 6.4. договору (в редакції Додаткової угоди від 25.12.2014 року) забудовник зобов'язаний збудувати та передати пайовику квартири, зазначені у п. 1.1 договору, у термін до 10.03.2015, у стані, що визначений п. 2.2 договору, з оформленням акта прийому-передачі квартир, з їх реєстрацією в Державній реєстраційній службі України та обов'язковою державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно за Міністерством оборони України.

16.03.2015 року між сторонами укладено додаткову угоду №2/361 П (а.с. 76-77) до договору, відповідно до якої пункт 4.2 викладено в наступній редакції: «Фінансування будівництва житла на умовах пайової участі здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України КЕКВ 3121, за програмою КПКВ 21011190 «Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців Збройних сил України» у сумі 34450038,00 грн. в т.ч. ПДВ - 5741673,00 грн., у тому числі: у 2014 році, оплату здійснено за рахунок коштів спеціального фонду, у сумі 10 335011,40 грн., в тому числі ПДВ - 1722501,90 грн.; у 2015 році, оплату буде здійснено за рахунок коштів загального фонду у сумі 24115026,60 грн., в т.ч. ПДВ -4019171,10 грн».

Пунктами 2.1-2.2. договору сторони узгодили, що стан квартир, які за договором забудовник зобов'язався передати пайовику повинен відповідати проектно-кошторисній документації, містобудівним та будівельним нормам і правилам, вимогам технічного та містобудівного регламенту. Характеристики предмета договору на момент передачі пайовику визначено у Переліку опоряджувальних робіт (Додаток №4). Квартири, які за договором забудовник зобов'язався передати пайовику, повинні відповідати санітарним нормам щодо житлових приміщень, опоряджувальні роботи виконані в повному обсязі відповідно до Переліку опоряджувальних робіт та житло готове під заселення.

В подальшому, сторонами укладено додаткові угоди № 3/361П від 02.12.2015, № 4/361П від 23.12.2015 (а.с. 79-84), якими внесли зміни щодо порядку фінансування будівництва.

На виконання умов договору позивач збудував квартири та передав їх Міністерству оборони України, що підтверджується наявним в матеріалах справи Актом №1 від 16.03.2015 та згідно ст. 35 ГПК України, є преюдиціально встановленим фактом, оскільки виконання умов договору зі сторони ТОВ «Будікапіталс», як забудовника, було предметом розгляду у справі №910/20797/15.

Так у постанові Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 року у справі №910/20797/15, яка залишена без змін постановою Вищого Господарського суду України від 01.03.2016 року, встановлено, що ТОВ «Будкапіталс» своєчасно виконано всі свої зобов'язання з передачі новозбудованих квартир. Зобов'язання ж щодо реєстрації права власності на квартири за позивачем також було виконано, проте, затримка в їх виконанні сталась не з вини ТОВ «Будкапіталс». При цьому, колегія суддів звертає увагу, що предметом розгляду у справі №910/20797/15 було стягнення неустойки за порушення термінів реєстрації квартир у Державній реєстраційній службі України, і у рішенні не досліджувались обставини щодо того, чи всі роботи, зокрема, опоряджувальні роботи у квартирах, були виконані відповідачем у відповідності до умов договору та приписів законодавства.

Як стверджує відповідач, у переданих квартирах були виконані не всі опоряджувальні роботи, обумовлені договором, на підтвердження чого відповідач надає Акти огляду технічного та якісного стану квартир.

З огляду на вказані обставини 23.12.2016 року між сторонами, з метою остаточного врегулювання відносин за договором №227/ДКБ-361 П від 10.12.2014 року на придбання житла (96 квартир загальною площею 4965,84 м2) на умовах пайової участі за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, вул. Кірова. 9-Б та належного виконання своїх зобов'язань за договором, укладено додаткову угоду №5/361 П до договору (а.с. 22-23).

Відповідно до п. 1.1. додаткової угоди №5 до договору пайовик у термін до 31.12.2016 здійснює перерахування на рахунок забудовника коштів у сумі 795 525,11 (сімсот дев'яносто п'ять тисяч п'ятсот двадцять п'ять) гривень одинадцять копійок (у тому числі ПДВ у сумі 132 587,52 (сто тридцять дві тисячі п'ятсот вісімдесят сім) грн. п'ятдесят дві копійки).

Акт приймання - передачі квартир від 16.03.2015 № 1 та Уточнений акт від 02.12.2015 до договору вважаються попередніми (неостаточними) та такими, що не звільняють забудовника від повного та належного виконання забудовником зобов'язань за договором та встановленої вимогами чинного законодавства та умовами договору юридичної відповідальності (п. 1.2. додаткової угоди №5/361 П до договору).

Згідно з п. 1.3. додаткової угоди №5/361 П до договору за отримані відповідно до п. 1.1 додаткової угоди кошти забудовник зобов'язався в термін до 31.03.2017, а саме:

- забезпечити та виконати відносно житлового будинку, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка, вулиця Кірова, буд. № 9-Б, вимоги Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461 із проведенням у повному обсязі всіх опоряджувальних робіт у квартирах згаданого будинку; забезпечити відповідність квартир встановленим санітарним та технічним вимогам: за актом прийому-передачі квартир №2 здійснити фактичну передачу Пайовику 96 квартир за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Михайлівка-Рубежівка. вул. Кірова, 9-Б, стан яких відповідатиме вимогам чинних нормативно-правових актів (державним будівельним нормам, правилам та стандартам), санітарним та технічним вимогам щодо житлових приміщень, готових для проживання, та Додатку № 4 до Договору.

Відповідно до п. 1.4. додаткової угоди №5/361 П до договору сторони складають акт прийому-передачі квартир № 2 протягом 14 календарних днів з дати надходження на адресу пайовика письмового повідомлення забудовника, але не пізніше 14.04.2017 року. Складений та підписаний сторонами акт прийому-передачі квартир квартир №2 засвідчує факт виконання сторонами зобов'язань за договором.

Пунктом 2 додаткової угоди №5/361 П до договору сторони встановили відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 20% ціни договору, який забудовник зобов'язаний сплатити пайовику у разі порушення встановленого у п. 3 цієї додаткової угоди терміну або за відмови підписати акт, зазначений у п. 1.3 цієї додаткової угоди.

Додаткова угода №5/361П від 23.12.2016 підписана сторонами без будь-яких зауважень чи застережень і відповідно до п. 4 набуває чинності з моменту її підписання сторонами.

Позивач вважає, що додаткова угода № 5 не була направлена на настання реальних наслідків в частині саме зобов'язань позивача, оскільки вони виконані ним у повному обсязі, квартири передані у належному стані. В зв'язку з цим позивач просить визнати недійсною додаткову угоду № 5/361П від 23.12.2016 в частині п. 1.2-1.4, 2.

Згідно з приписами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об'єктивна неможливість настання правового результату, а також, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Як вбачається із змісту додаткової угоди №5/361 П вона є невід'ємною частиною договору на придбання житла на умовах пайової участі №227/ДКБ-361 П від 10.12.2014 року.

Спірна додаткова угода укладена від імені ТОВ Будкапіталс«» - директором товариства - ОСОБА_3, який діяв відповідно до Статуту товариства та від імені Міністерства оборони України - ОСОБА_4, який діяв на підставі нотаріально засвідченої довіреності №732 від 26.10.2016.

Як свідчать матеріали справи робочою комісією, що створена відповідно до наказу начальника Київського КЕУ від 22.10.2015 №13 у складі: майора ОСОБА_5 та працівника ЗСУ ОСОБА_6 в присутності представника забудовника (власника) ОСОБА_7 02.12.2015 проведено огляд квартири запропонованої до закупівлі для військовослужбовців Збройних Сил України на її відповідність технічним та санітарним нормам та встановлено наступне: асфальтування прибудинкової території виконано на 35 %, благоустрій на 50%. Внутрішнє опорядження та освітлення під'їздів будинку виконано на 98%. Трансформаторна підстанція в процесі реконструкції. Зовнішні мережі електропостачання будинку виконані на 60 %. Санітарно-технічні прилади встановлені на 0%. Газові плити не встановлені. Оздоблювальні роботи в квартирах (штукатурка, фарбування стін, стелі, підлога) виконані на 70%. Міжкімнатні двері в квартирах встановлені на 0%. (п. 6, 7, 8, 12, 13, 14 акту). Висновки комісії: оглянуті квартири мають 85% готовності та при усуненні вказаних в акті недоліків можуть бути розподілені військовослужбовцям ЗСУ гарнізону Київського, Гостомельського. Недоліки, що потребують усунення: в квартирах виконані штукатурні роботи, влаштовані інженерні мережі, влаштовано стяжки на підлогах, тому необхідно у всіх квартирах завершити роботи по оздобленню квартир, встановленню санітарно-технічних приладів. Акт підписаний всіма членами комісії та представником забудовника. З боку забудовника відсутні будь-які зауваження чи застереження щодо змісту акту.

Вказаний акт підписаний представниками обох контрагентів без застережень та підтверджує, що передані за актом приймання-передачі від 16.03.2015 квартири не придатні до заселення, опоряджувальні роботи в квартирах виконані не у повній мірі.

Також до матеріалів справи додано акт обстеження стану готовності квартир та житлового будинку під заселення від 11.04.2017, підписаний т.в.о. заступника начальника експлуатаційного відділу Київського КЕУ ОСОБА_5 та представником Головного квартирно-експлуатаційного управління ЗСУ ОСОБА_8 Перевіркою встановлено по 96 квартирах у житловому будинку 9б по вул. Кірова у с. Михайлівка-Рубежівка ряд недоліків: незавершені роботи з благоустрою території; будинок не підключено до трансформаторної підстанції, внаслідок чого електропостачання будинку не здійснюється; не проведено силовий електрокабель у стояку між електрощитовими на сходинкових маршах; у будинку відключено водопостачання через відсутність у 96 квартирах запірної арматури навіть за умови включення водопостачання, 13 квартир водопостачанням забезпечені не будуть; водовідведення будинку здійснюється у недобудовану зовнішню мережу водовідведення. За результатом візуального огляду зроблено висновок, що зовнішня мережа водовідведення будинку не підключена до центрального каналізаційного колектора через накопичення води у останньому колодязі; газопостачання будинку не здійснюється; ліфти не введені в експлуатацію, роботи щодо їх монтажу виконані не в повному обсязі. На час проведення обстеження будинку будівельні роботи не проводились. На об'єкті була присутня тільки охорона. Представники ТОВ «Будкапіталс» у зв'язку з відсутністю на будівельному майданчику не залучались до складання акту.

Висновок комісії: 96 квартир у житловому будинку 9б по вул. Кірова у с. Мийлівка-Рубежівка, придбаних Міністерством оборони України у ТОВ «Будкапіталс» на підставі договору від 10.12.2014 № 227/ДКБ-361 до заселення не готові. Житловий будинок через неготовність зовнішніх та внутрішніх інженерних мереж до заселення не готовий.

Апелянт зазначає, що вищезазначені документи не можуть вважатись належними доказами у справі, оскільки підписані неуповноваженими представниками. Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції позивачем не надано доказів того, що особи, які підписали акт не мали повноважень його підписувати. Доказів на підтвердження того, що встановлені у акті обставини не відповідали дійсності позивачем суду також не надано, натомість до матеріалів справи долучено лист самого позивача, в якому підтверджено, що не всі опоряджувальні роботи у квартирах виконані у повному обсязі. Позивач звернувся до відповідача з листом від 07.11.2016 № 365 (а.с. 98), в якому зазначено, що в зв'язку з непередбачуваним рівнем інфляції з 2014 по 2016 рік роботи за договором № 227/ДКБ-361П від 10.12.2014 частково не виконані, зокрема частковий благоустрій території; перезапуск системи газопостачання, оскільки минуло більше 6 місяців з її попереднього запуску і система протягом цього часу не функціонувала; внутрішні оздоблювальні роботи (частково).

Отже перед підписанням спірного правочину позивач своїм листом підтвердив, що не всі опоряджувальні роботи в квартирах виконані.

У судовому засіданні представником позивача також підтверджено обставини того, що будинок ще не підключений до систем комунікацій та підтверджено необхідність проведення певних робіт для можливості заселення в квартири.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що укладення спірної додаткової угоди, та визначення в ній обов'язку ТОВ «Будкапіталс» за плату в розмірі 795 525,11 грн привести квартири у відповідність санітарним та технічним вимогам було зумовлено саме у зв'язку існуванням вище встановлених недоліків, які перешкоджають проживанню в цих квартирах.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Договір повинен бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та укладений з дотримання принципів розумності та справедливості. Позивачем не доведено, що при укладенні спірної додаткової угоди він не мав на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином.

Тобто дослідженню та встановленню підлягають обставини щодо того, чи відповідало укладення договору внутрішній волі сторін, чи бажали сторони реального настання правових наслідків, обумовлених договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема необхідно встановити, чи виконала зобов'язана особа свої обов'язки за договором, у який спосіб чи не було укладення договору формальною дією.

У пункті 1.3. угоди визначено, що грошові кошти в розмірі 795 525,11 грн сплачуються відповідачем саме для виконання необхідних опоряджувальних робіт, приведення квартир у відповідність встановленим санітарним та технічним вимогам. Зазначені грошові кошти були перераховані Міністерством оборони України згідно платіжного доручення №303/5/726 від 23.12.2016 (а.с. 47) та прийняті позивачем.

Посилання апелянта на те, що його волевиявлення не відповідало внутрішній волі жодними доказами не підтверджується, твердження про те, що додаткова угода була запропонована Міністерством оборони України як умова для проведення оплати своєї заборгованості, яка вже існувала перед позивачем, не підтверджується матеріалами справи. Позивачем не надано ні листів, в яких би відповідач наполягав на підписанні спірної угоди, не надано листів позивача, в яких би він пропонував інші умови чи інший порядок врегулювання спору, який існував між сторонами, не надано доказів існування переддоговірного спору з укладення спірної угоди тощо.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що посилання позивача на те, що підписання додаткової угоди зі спірними умовами було єдиним способом отримати належної від відповідача оплати за передані квартири не відповідає дійсності, оскільки згідно цивільного законодавства позивач мав право на власний вибір обрати спосіб захисту своїх майнових прав, в тому числі і шляхом звернення до суду про стягнення існуючої заборгованості чи в інший спосіб, передбачений ст. 11 ЦК України.

Твердження апелянта про те, що пункт 2 спірної угоди суперечить приписам ст. 549 ЦК України, ст. 231 ГК України, оскільки даний пункт передбачає розмір штрафу від ціни договору, а не від вартості невиконаного зобов'язання, колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне. Згідно ч. 2 ст. 217 ГК України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України унормовано, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Тобто чинним законодавством надано сторонам право на власний розсуд визначати розмір штрафу, в тому числі у відсотковому розмірі від ціни договору.

Також судом відхиляється доводи апелянта про те, що визначення такого додаткового штрафу є подвійною відповідальністю, з огляду на те, що, визначаючи розмір штрафних санкцій сторони на основі принципу свободи договору, самостійно, на власний розсуд визначають його зміст, в тому числі і відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов'язань.

При цьому, у випадку вчинення стороною порушення свого зобов'язання інша сторона має право самостійно визначити спосіб захисту своїх прав, в тому числі і обрати визначений договором, чи законом вид штрафних санкцій. Колегія суддів звертає увагу, що визначення у договорі права кредитора на стягнення штрафу, ще не є порушенням ст. 61 Конституції України та ще не є притягненням особи до подвійної відповідальності за одне і те саме порушення, оскільки фактично про таке порушення може іти мова виключно у випадку заявлення кредитором вимог про притягнення боржника до подвійної відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином, позивачем не доведено, що визначення сторонами у пункті 2 спірної угоди штрафної санкції суперечить приписам цивільного законодавства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає правомірними висновки суду першої інстанції про недоведеність існування обставин, які, згідно ст. 203, 215 ЦК України, були б підставою для визнання правочину недійсним, оскільки зміст укладеного договору відповідає положенням цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особи, яка вчинили правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників було вільним та відповідало внутрішній волі сторін; правочин вчинений у передбачені законом формі, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним і протилежного позивачем не доведено.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі №910/15230/17 відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак передбачених законом підстав для зміни та скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 272, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будкапіталс» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі №910/15230/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 у справі №910/15230/17 залишити без змін.

3. Справу №910/15230/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 09.02.2018