ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2018 р.Справа № 922/3819/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Ніконова Дмитра Володимировича, м. Харків
до Фізичної особи-підприємця Буйнова Дениса Валерійовича, м. Харків
про стягнення коштів 136 745,55 грн.
за участю представників сторін:

позивача: Ластович О.О., довіреність №бн від 13.12.17;

відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Ніконов Дмитро Володимирович (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Фізичної особи-підприємця Буйнова Дениса Валерійовича заборгованості в сумі 136 745,65 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №10 від 11.10.2014 щодо повної оплати вартості поставленого позивачем товару, у зв'язку з чим заборгованість відповідача за поставлений товар становить 69275,45 грн та відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення 3% річних в сумі 6324,75 грн., інфляційних витрат в сумі 61145,45грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.11.2017 було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 06.12.2017 р. об 11:30 годині.

Ухвалою суду від 06.12.2017 розгляд справи було відкладено на 14.12.2017.

14.12.2017 у судовому засіданні було оголошено перерву до 21.12.2017.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.12.2017, у зв'язку з набранням чинності Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VІІІ від 03.10.2017 р., справу № 922/3819/17 призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, розпочато у справі підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 17.01.2018 о 11:30.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.01.2018, після вчинення всіх необхідних дій для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи, передбачених ст. 182 ГПК України, за згодою представника позивача вирішено закрити підготовче провадження у справі № 922/3819/17 та призначити справу до судового розгляду по суті на 05.02.2018 о 12:30.

Судом відкрито судове засідання по розгляду справи по суті 05.02.2018.

У судовому засіданні 05.02.2018 представник позивача, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №10 від 11.10.2014 щодо повної оплати останнім вартості поставленого позивачем товару позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання свого повноважного представника не направив, відзив на позов у строк встановлений судом для подачі відзиву не надав; про наявність заперечень проти вимог позивача не повідомив. Ухвали по справі від 21.12.2017, 17.01.2018 були повернуті до суду підприємством зв'язку з відміткою "За закінченням терміну зберігання".

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи по суті, відзив на позовну заяву не подав, при цьому явка відповідача не була визнана судом обовязковою, у звязку з чим суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами, в порядку ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши у судовому засіданні справу, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши промову представника позивача у судових дебатах, суд встановив наступне.

11.02.2014 між фізичною особою-підприємцем Ніконовим Дмитром Володимировичем (надалі - Постачальник) та фізичною особою-підприємцем Буйновим Денисом Валерійовичем був укладений договір поставки №10 (надалі-Договір), згідно з яким постачальник зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити товар (ДСП в деталях) відповідної якості, кількості та ціни.

Відповідно до п.1 Договору загальна суму договору складає 70 275,45 грн.

Пунктом 2 Договору сторони встановили, що покупець зобов'язаний здійснити оплату за товар продавцю на протязі 24 календарних днів з моменту відвантаження у безготівковій формі на розрахунковий рахунок постачальника.

Судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачу товар (ДСП в деталях) на загальну суму 70275,45 грн. без ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №ДН-0000003 від 11.02.2014. (а.с.14)

Вищевказана видаткова накладна підписана з боку відповідача та скріплена печаткою відповідача, без зауважень та заперечень.

Згідно ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Саме таким вимогам і відповідає вищевказана видаткова накладна, яка засвідчує встановлений факт здійснення господарської операції та договірних відносин.

Отже, позивачем були повністю виконані умови Договору щодо поставки товару.

Втім, відповідач за поставлений товар розрахувався частково у розмірі 1000 грн., що підтверджується платіжним документом від 07.03.2017. (а.с.16).

Таким чином, заборгованість відповідача по сплаті товару поставленого за договором по вищевказаною видатковою накладною на час розгляду справи становить 69 275,45 грн.

30.05.2017 позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про погашення існуючої заборгованості, проте останнім отримана так і не була.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст.712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати товару та діючого законодавства, тому визнає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №10 від 11.02.2014 у розмірі 69275,45 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за невиконання грошового зобов'язання за договором поставки №10 від 11.02.2014 , суд виходить з наступного.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Перевіривши нарахування позивачем 3% річних, судом встановлено, що розрахунок 3% річних в сумі 6324,75 грн є арифметично вірним, а отже в цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 61145,45 грн., а відтак позов в цій частині підлягає задоволенню.

З урахуванням вимог ст. 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2051,18 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтями 4, 20, 73, 74, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Буйнова Дениса Валерійовича (61045, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця Ніконова Дмитра Володимировича (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) - 69275 грн 45 коп основного боргу.

Видати наказ.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Буйнова Дениса Валерійовича (61045, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця Ніконова Дмитра Володимировича (61001, АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) - 6324 грн 75 процентів річних, 61145 грн 45 коп втрат від інфляції та 2051 грн 18 коп витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 07.02.2018 р.

Суддя С.Ч. Жельне