ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.02.2018р.                      Справа №905/2850/17

за позовом Приватного підприємства «Гидростандарт», м.Мелітополь

до відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», м.Родинське

про стягнення заборгованості в розмірі 249342,34 грн.

Суддя Г.В. Левшина

при секретарі судового засідання Хохуля М.С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Гидростандарт», м.Мелітополь, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», м.Родинське, про стягнення заборгованості в розмірі 249342,34 грн., у тому числі основний борг в сумі 241024,09 грн., інфляція в сумі 8018,91 грн., три проценти річних в сумі 2991,34 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань на договором №11/01-3 від 11.01.2017р. в частині сплати вартості отриманого товару.

25.01.2018р. відповідач надав відзив на позовну заяву від 19.01.2018р. №01/11-13/9, в якому заперечує проти нарахування інфляції та вважає, що позивачем не доведено наскільки інфляція вплинула на розмір заподіяних йому збитків, а відшкодуванню, на думку відповідача, підлягають фактичні збитки (прямі й упущена вигода), розмір яких залежить від умов інфляції.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

11.01.2017р. між сторонами був підписаний договір №11/01-3, за умовами якого позивач (постачальник) зобов’язується поставити, а покупець (відповідач) прийняти та оплатити товар, на умовах викладених даним договором.

Згідно з п.1.2 договору найменування товару, його номенклатура, технічна характеристика вказується в специфікаціях. Кожна специфікація з моменту її підписання є невід’ємною частинного даного договору.

Відповідно до п.2.1 договору поставка товару здійснюється в строки та на умовах, визначених в специфікаціях.

Пунктами 3.1, 3.2, 3.3 договору встановлено, що ціна на товар визначаться в специфікаціях; розрахунок за поставлений по даному договору товар проводиться в національній валюті України шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника в строк, передбачений в специфікаціях; загальна сума договору визначається сумою всіх специфікацій, які є невід’ємною частиною даного договору.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017р., а по взаємних розрахунках – до повного виконання сторонами своїх обов’язків (п. 9.1 договору).

Сторонами до договору поставки №11/01-3 від 11.01.2017р. було підписано специфікації від 12.06.2017р., 15.06.2017р., 26.06.2017р., 26.06.2017р., в яких узгоджено найменування товару, його якість, кількість, ціну реалізації, строки поставки, загальну суми по специфікації тощо.

На виконання договору позивач поставив відповідачу товар за товарно-транспортними накладними, видатковими накладними №РН-0000938 від 15.06.2017р. на суму 216407,76 грн., №РН-0000986 від 23.06.2017р. на суму 3247,20 грн., №РН-0001017 від 29.06.2017р. на суму 184063,80 грн., №РН-0001021 від 29.06.2017р. на суму 33599,95 грн. всього на суму 241024,09 грн. з урахуванням часткового погашення заборгованості відповідачем.

Факт отримання від позивача товару за договором на вказану суму з боку відповідача не спростований.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов’язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з п.2.3 договору №11/01-3 від 11.01.2017р. сторони встановлюють, що право власності переходить до покупця після підписання накладної (акта приймання-передачі), після чого товар вважається поставлений постачальником та прийнятий покупцем.

Як вказувалося вище, розрахунок за поставлений по даному договору товар проводиться в національній валюті України шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника в строк, передбачений в специфікаціях (п.3.2 договору).

Відповідно до умов п.52 специфікації від 12.06.2017р., п.55 специфікації від 15.06.2017р., п.п.61, 58 специфікацій від 26.06.2017р. оплата проводиться на умовах 100% предоплати.

Відповідно до ч.1 ст.693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Виконання свого обов’язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов’язку, є зустрічним виконанням зобов’язання. При зустрічному виконанні зобов’язання сторони повинні виконувати свої обов’язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов’язання або звичаїв ділового обороту (ч.ч. 1, 2 ст.538 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.4 ст.538 Цивільного кодексу України якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Отже, внаслідок приписів закону про зустрічне виконання зобов’язань та ст.692 Цивільного кодексу України обов’язок відповідача в повному обсязі оплатити поставлений товар за накладними №РН-0000938 від 15.06.2017р., №РН-0000986 від 23.06.2017р., №РН-0001017 від 29.06.2017р., №РН-0001021 від 29.06.2017р. виник з дати отримання товару.

За висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 241024,09 грн. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав.

Зокрема, згідно з наданим до матеріалів справи актом звірки взаємних розрахунків станом на 29.12.2017р. заборгованість відповідача перед позивачем за договором №11/01-3 від 11.01.2017р. становить 241024,09 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми основного боргу, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та пред`явлено до стягнення три проценти річних в сумі 2991,34 грн. за період з 03.07.2017р. по 01.12.2017р. та інфляцію в сумі 8018,91 грн. за період з липня 2017р. по жовтень 2017р.

За висновками суду, розрахунок трьох процентів річних та інфляції є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.

При цьому, посилання відповідача на неправомірність позовних вимог про стягнення інфляції суд до уваги не приймає, враховуючи, що такий вид відповідальності за порушення грошового зобов’язання встановлений законом та не потребує доведенню з боку позивача обставин щодо впливу такої інфляції на розмір заподіяних йому збитків.

Так, згідно п.3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

За таких обставин, враховуючи, що позов повністю доведений позивачем та обґрунтований матеріалами справи, виходячи з того, що заперечення відповідача проти інфляції є безпідставними, позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 249342,34 грн., у тому числі основний борг в сумі 241024,09 грн., інфляція в сумі 8018,91 грн., три проценти річних в сумі 2991,34 грн., підлягають задоволенню в повній сумі.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 74, 76, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного підприємства «Гидростандарт», м.Мелітополь до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», м.Родинське про стягнення заборгованості в розмірі 249342,34 грн., у тому числі основний борг в сумі 241024,09 грн., інфляція в сумі 8018,91 грн., три проценти річних в сумі 2991,34 грн., задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (85310, Донецька обл., м.Родинське, вул.Перемоги, 9, ) на користь Приватного підприємства «Гидростандарт» (72314, Запорізька обл., м.Мелітополь, вул.Університетська, 231/8, ) основний борг в сумі 241024,09 грн., інфляцію в сумі 8018,91 грн., три проценти річних в сумі 2991,34 грн., всього заборгованість в сумі 249342,34 грн., судовий збір в сумі 3740,15 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 14.02.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 14.02.2018р.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Г.В. Левшина