ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.01.2018 Справа № 905/2578/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.,

при секретарі судового засідання Нарожній М.С.,

розглянувши матеріали позовної заяви Приватного підприємства Маріната, м.Дніпро

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Геркулес, м.Краматорськ Донецької області,

про визнання недійсним договору оренди №240616 від 24.06.2016р.,

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 04.01.2018р.,

В провадженні господарського суду Донецької області знаходиться справа №905/2578/17 за позовом Приватного підприємства Маріната, м.Дніпро до Приватного акціонерного товариства Геркулес, м.Краматорськ Донецької області про визнання недійсним договору оренди №240616 від 24.06.2016р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що договір оренди транспортних засобів №240616 від 24.06.2016р., підписаний з відповідачем, не містить усіх істотних умов договору (не зазначена вартість транспортних засобів та їх індексація, орендна плата без індексу інфляції, не визначений порядок та умови використання амортизаційних відрахувань, не визначений порядок та умови повернення орендного майна чи його викуп), тому, вважає договір неукладеним. Разом з цим, з посиланням на ст.ст. 207, 284 Господарського кодексу України, ст.215 Цивільного кодексу України, просить суд визнати договір недійсним.

23.11.2017р. відповідачем було надано відзив б/н від 21.11.2017р., в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову, з посиланням на те, що позивач користувався орендним майном, сплачував орендні платежі, добросовісно користувався майном, договір був реальним, оплатним та двостороннім.

У судове засідання 30.01.2018р. представник позивача не з'явився, у клопотанні просив суд проводити розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання 30.01.2018р. представник відповідача з'явився, просив суд відмовити задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.06.2016р. між Приватним підприємством Маріната (орендатор) та Приватним акціонерним товариством Геркулес (орендодавець) був підписаний договір оренди №240616 від 24.06.2016р. (далі - Договір) відповідно до вимог п.1.1. якого, орендодавець зобовязується надати в тимчасове платне користування орендатору автомобілі:

1) марка автомобіля - Mercedes Benz 312D, державний номер НОМЕР_1;

2) марка автомобіля - Ford Focus C307, державний номер НОМЕР_2;

3) марка автомобіля - Toyota Camry 2,4L MT LE, державний номер НОМЕР_3;

орендатор зобовязується прийняти майно і своєчасно внести орендну плату.

Передача майна в оренду здійснюється уповноваженими представниками сторін, що підтверджується актом приймання-передачі, який є невідємною частиною цього договору (п.2.1. договору).

В розділі 3 сторони узгодили права та обовязки орендодавця та орендаря.

В розділі 4 сторони узгодили вартість оренди і порядок розрахунків.

За змістом п.4.1. договору, вартість оренди визначається в рахунках. Оплата за договором здійснюється згідно виставлених рахунків не пізніше 10 днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг. Сторони домовилися, що акт приймання-передачі наданих послуг за 2016 рік. В будь-якому випадку підписується до 30.01.2017р. Далі підписання актів приймання-передачі наданих послуг здійснюється щомісячно.

Згідно п.6.4. договору, цей договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31 грудня 2017 року. У випадку якщо ні одна із сторін не менш ніж за два тижня до закінчення строку дії договору не заявить про намір роз торгнути цей договір, він вважається продовженим строком на один рік.

Договір підписаний представниками обох сторін, скріплений відбитками печаток підприємств.

За актом приймання-передачі майна від 24.06.2016р. відповідач - Приватне акціонерне товариство Геркулес передав, а позивач - Приватне підприємство Маріната прийняв в тимчасове користування автомобілі: 1) марка автомобіля - Mercedes Benz 312D, державний номер НОМЕР_1; 2) марка автомобіля - Ford Focus C307, державний номер НОМЕР_2; 3) марка автомобіля - Toyota Camry 2,4L MT LE, державний номер НОМЕР_3.

З акту звіряння розрахунків з дебіторами та кредиторами з 01.06.2016 10.01.2017р., вбачається, що сальдо на початок (01.06.2016р.) складає 265000,00грн., обороти за період складає 21816,67грн., сальдо на кінець (10.01.2017р.) складає 243183,33грн.

Позивачем до матеріалів справи додані акти виконаних робіт (наданих послуг) №7 від 30.06.2016р., №5 від 31.07.2016р., №6 від 31.08.2016р., №6 від 30.09.2016р., №6 від 31.10.2016р., №6 від 30.11.2016р., №6 від 31.12.2016р. на загальну суму 21816,67грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності зі ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує договором №240616 від 24.06.2016р., який за правовою природою є договором оренди транспортного засобу, і який підпадає під правове регулювання норм §1, §5 глави 30 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст.798 ЦК України, предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує. Сторони можуть домовитися про надання наймодавцем наймачеві комплексу послуг для забезпечення нормального використання транспортного засобу.

Згідно зі ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України).

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч.3 ст.6 ЦК України).

Як зазначено у статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як зазначає позивач, договір оренди №240616 від 24.06.2016р., підписаний з відповідачем, не містить усіх істотних умов договору.

Згідно ч.1 ст.284 ГК України, істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Досліджуючи відповідність оспорюваного Договору вимогам ст.284 ГК України та ст.203 ЦК України, суд дійшов наступних висновків:

- зміст Договору не суперечить Цивільному та Господарському кодексам України, іншим законодавчим актам, а також моральним засадам суспільства, а протилежного позивачем не доведено;

- особи, які підписали договір, мають необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст. 92 ЦК України);

- волевиявлення сторін під час підписання Договору було вільним і відповідало їх внутрішній волі, оскільки не доведено інше;

- також суд не вбачає порушення форми укладення Договору, оскільки сторонами дотримано вимоги ст.799 ЦК України, щодо обов'язкової письмової форми даного правочину;

- підписаний сторонами договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені;

- в договорі визначений строк дії договору; визначений склад майна, що передається в оренду.

Дійсно, підписаний сторонами договір не містить відомостей щодо вартості майна, що передається в оренду з урахуванням її індексації та відомостей щодо орендної плати з урахуванням її індексації, як-то передбачено ст.284 Господарського кодексу України.

Однак, сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення, а не про недійсність (якщо інше прямо не передбачено законом, як-от частиною другою статті 15 Закону України "Про оренду землі").

Така правова позиція викладена в п.2.6. ч.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

При цьому, за змістом ч.8 ст.181 Господарського кодексу України, неукладеним є договір, який не відбувся.

Проте, як встановлено судом, після підписання спірного договору сторонами були здійснені фактичні дії щодо його виконання.

Насамперед, 24.06.2016р. відповідач передав, а позивач прийняв в тимчасове користування автомобілі, що підтверджено актом приймання-передачі майна від 24.06.2016р.

В подальшому, відповідно до виставлених відповідачем рахунків з боку позивача були підписані акти виконаних робіт та здійснені платежі на загальну суму 21216,67грн. за період з червня 2016р. по грудень 2016р.

Отже, підписання спірного договору оренди транспортних засобів №240616 від 24.06.2016р. сторонами, передача майна позивачу, а також виконання сторонами умов договору, свідчить про те, що при його укладенні між сторонами була досягнута згода по всім істотним умовам, необхідним для такого виду договору, з чого слідує, що договір оренди №240616 від 24.06.2016р. є укладеним, та таким, що відбувся.

Крім іншого, суд бере до уваги той факт, що в укладанні договору оренди №240616 від 24.06.2016р. відсутні будь-які негативні правові наслідки для позивача.

Посилання позивача на те, що договір оренди транспортних засобів №240616 від 24.06.2016р. не містить усіх істотних умов договору, у звязку з чим підлягає визнанню недійсним з огляду на приписи ст.215 ЦК України, ст.207 ГК України, є безпідставним з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Обставини, з якими позивач пов'язує недійсність договору, а саме відсутність у договорі істотних умов (не зазначення вартості транспортних засобів та їх індексація, орендна плата без індексу інфляції, не визначений порядок та умови використання амортизаційних відрахувань, не визначений порядок та умови повернення орендного майна чи його викуп), не свідчать про недотримання сторонами в момент укладення договору приписів ч.1-3, 5, 6 ст.203 Цивільного кодексу України, оскільки відсутність в угоді істотної умови не є підставою для визнання цієї угоди недійсною з огляду на положення ст.215 ЦК України та ст.207 ГК України.

З огляду на вищевикладене підстави для визнання недійсним договору оренди №240616 від 24.06.2016р. у суда відсутні, що зумовлює відмову в задоволені позовних вимог.

Судовий збір, у відповідності до п.2 ч.4 ст.129 ГПК України, залишаються за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 42, 73, 86, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Приватного підприємства Маріната, м.Дніпро, до відповідача: Приватного акціонерного товариства Геркулес, м.Краматорськ Донецької області, про визнання недійсним договору оренди №240616 від 24.06.2016р. відмовити.

В судовому засіданні 30.01.2018р. проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення буде складено та підписано 05.02.2018р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд згідно розділу IV ГПК України.

Суддя О.М. Сковородіна