Суд
УХВАЛА

05 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 920/946/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Львова Б.Ю. (головуючий), Булгакової І.В. і Селіваненка В.П.,

розглянувши матеріали заяви публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Столичний" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Столичний" Кухарева В.В.

про перегляд постанови Вищого господарського суду України у складі колегії суддів: Барицької Т.Л. (головуючий), Губенко Н.М. та Іванової Л.Б. від 16.08.2017

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Іст Грейнс" (далі - ТОВ "Іст Грейнс)

до публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Столичний" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Столичний" Кухарева В.В. (далі - Уповноважена особа ФГВФО),

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:

товариство з обмеженою відповідальністю "Іст Оілс Україна",

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про визнання вимог по заборгованості за банківською гарантією та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

13.11.2017 Уповноважена особа ФГВФО звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 16.08.2017 у справі № 920/946/14 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; в редакції, що діяла до 15.12.2017).

Заяву мотивовано неоднаковим застосуванням Вищим господарським судом України одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення. Так, Уповноважена особа ФГВФО посилається на те, що при розгляді справ у подібних правовідносинах суд касаційної інстанції в одному випадку дійшов висновку, що викладені у позовній заяві вимоги про визнання кредиторських вимог носять немайновий характер і при визначенні розміру судового збору застосував ставку, передбачену підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674), а в іншому випадку, зокрема, у справі, про перегляд рішення у якій подано заяву, суд зазначив про майновий характер позовних вимог і застосував, відповідно, ставку судового збору, встановлену підпунктом 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону № 3674.

На обґрунтування названої заявником підстави для перегляду судового рішення до заяви додано копії постанови Вищого господарського суду України від 16.02.2012 у справі № 5021/2098/2011, ухвал Вищого господарського суду України від 11.10.2017 у справі № 920/949/14 та від 18.10.2017 у справі № 920/945/14.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією суддів у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

26.01.2018 на розгляд Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Львова Б.Ю. (головуючий), Булгакової І.В. і Селіваненка В.П. передано заяву Уповноваженої особи ФГВФО про перегляд названої постанови Вищого господарського суду України від 16.08.2017 у порядку розділу XII-2 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017).

Перевіривши доводи заявника та дослідивши додані до заяви матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду з огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за подібних предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

У постанові від 16.08.2017, щодо якої подано заяву про перегляд, суд касаційної інстанції погодився з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для повернення без розгляду апеляційної скарги у зв'язку з тим, що Уповноваженою особою ФГВФО судовий збір сплачено не у встановленому розмірі. При цьому судом касаційної інстанції відхилено посилання Уповноваженої особи ФГВФО стосовно того, що ТОВ "Іст Грейнс (позивачем у справі) було заявлено дві немайнові вимоги, а не одна майнова та одна немайнова, оскільки визнання вимоги по заборгованості за банківською гарантією в сумі 7 879 952,25 грн. виражена у грошовій формі і, відповідно, підлягає вартісній оцінці, тоді як до позовних вимог немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

Водночас у справі № 5021/2098/2011, копію постанови у якій від 16.02.2012 додано до заяви в обґрунтування підстави для перегляду рішення суду касаційної інстанції, Вищий господарський суд України виходив з того, що предметом спору є визнання вимоги Банку як заставного кредитора в сумі 1 986 148,25 грн. основного боргу та включення до проміжного ліквідаційного балансу як вимоги першої черги.

Таким чином, факт подібності правовідносин у постанові Вищого господарського суду України, на яку здійснено посилання заявником на підтвердження підстави для перегляду, та в судовому рішенні, щодо якого подано заяву, не підтвердився.

Крім того, приписами підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону № 3674, неоднакове застосування якої за висновком Уповноваженої особи ФГВФО допущено судом касаційної інстанції, встановлено лише ставку судового збору за подання позовної заяви майнового характеру. При цьому сама норма не містить визначення поняття "майновий характер" позовної заяви. Характер спору (майновий чи немайновий) в кожному конкретному випадку визначається за об'єктивними ознаками та обставинами, що вказують на предмет і підстави позову та, відповідно, характер позовної заяви. Зміст заяви про перегляд судових рішень зводиться саме до необхідності переоцінки обставин щодо визначення характеру позовної заяви, що не може бути підставою для перегляду з огляду на приписи статті 11116 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017).

Що стосується доданих для порівняння ухвал Вищого господарського суду України у справах № 920/949/14 та № 920/945/14, то ними касаційні скарги Уповноваженої особи ФГВФО у названих справах прийнято до провадження та призначено їх розгляд.

Водночас за результатами розгляду скарг і справу № 920/949/14, і справу № 920/945/14 направлено на новий розгляд з тієї підстави, що суди попередніх інстанцій, не надавши належної оцінки заяві позивача про зміну предмету позову, не з'ясували, які позовні вимоги підлягають розгляду у цих справах.

Враховуючи викладене, посилання на судові рішення, у яких остаточно не з'ясовано, які позовні вимоги підлягають розгляду, не можуть прийматися до уваги для порівняння з постановою, щодо перегляду якої подано заяву.

Також до заяви про перегляд Уповноважена особа ФГВФО додала копію ухвали Вищого господарського суду України від 29.11.2016 у справі № 908/1514/16. При цьому суд, визначаючи характер спору у справі, виходив з того, що майновий позов (позовна заява майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об'єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов'язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання на договірній чи позадоговірній основі. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об'єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Таким чином, Вищий господарський суд України у названій справі дійшов висновку про повернення касаційної скарги у зв'язку з тим, що судовий збір сплачено не в повному розмірі, оскільки вимога про визнання кредитором за договором на конкретну суму є майновою, оскільки за своєю правовою природою пов'язана з визнанням прав на грошову суму, а отже ця вимога має вартісну оцінку.

Відтак у Суду відсутні підстави вважати обґрунтованими посилання Уповноваженої особи ФГВФО на ухвалу від 29.11.2016 у справі № 908/1514/16, у якій правова позиція щодо критерію визначення характеру спору є аналогічною тій, що викладена у постанові, щодо якої подано заяву про перегляд.

З урахуванням викладеного доводи заяви Уповноваженої особи ФГВФО про неоднакове застосування касаційним судом норм матеріального права не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для допуску даної справи до провадження Верховного Суду відсутні.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII), статтями 11116, 11117, 11121 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017), Касаційний господарський суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити публічному акціонерному товариству "Акціонерний банк "Столичний" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Столичний" Кухарева В.В. у допуску справи № 920/946/14 до провадження Верховного Суду.

2. Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Б.Львов

Суддя І.Булгакова

Суддя В.Селіваненко