ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2018 р. Справа № 920/1190/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Терещенко О.І. , суддя Сіверін В. І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1

відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ Сумиобленерго (вх. №3743С/1) на рішення господарського суду Сумської області від 14.11.2017 у справі № 920/1190/16 (повний текст складений суддею Котельницькою В.Л. 20.11.2017)

за позовом ПАТ Сумиобленерго, м. Суми

до Глухівського комунального виробничого управління водогінно-каналізаційного господарства, м. Глухів Сумської області

про стягнення 31693 грн 75 коп.

ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

1. Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 апеляційну скаргу ПАТ Сумиобленерго (вх. №3743С/1) на рішення господарського суду Сумської області від 14.11.2017 у справі № 920/1190/16 (суддя Котельницька В.Л.) прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.01.2018.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 оголошено про перерву у розгляді справи до 01.02.2018.

2. 11.01.2018 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача збитків у розмірі 5442,52 грн скасувати та в цій частині прийняти нове, яким в позові відмовити. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Позивач 24.01.2018 року надав до суду додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги, які долучено до матеріалів справи.

ПРОВАДЖЕННЯ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Короткий зміст позовних вимог

3. Позивач відповідно до вимог позовної заяви просить суд стягнути з відповідача на свою користь збитки у розмірі 31 693 грн. 75 коп., спричинені неподанням відповідачем податкових накладних у порядку, передбаченому Податковим кодексом України; стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 1378 грн. 00 коп.

Так, позивач зазначає, що 06.10.2009 між сторонами у справі був укладений договір № 49 про відпуск води з комунального водогону та прийому стоків у комунальну каналізацію.

01.07.2016 між сторонами у справі було укладено договір № 0107/24 про надання послуг з централізованого водопостачання холодної води та водовідведення.

За умовами вищезазначених договорів відповідач надавав позивачеві обумовлені цими договорами послуги на загальну суму 184 614,16 грн. (у тому числі ПДВ 30 769,04 грн.). Факт надання послуг підтверджується наявними у справі копіями відповідних актів приймання-передачі. За надані послуги позивач сплатив відповідачеві обумовлену суму, що також підтверджено матеріалами справи (відповідними платіжними дорученнями, копії яких додано до матеріалів справи).

Як зазначав позивач, відповідач, у порушення вимог податкового законодавства України та умов укладених між сторонами у справі договорів, за вищезазначеними операціями на суму 190162,42 грн. не здійснив реєстрацію податкових накладних у порядку, передбаченому Податковим кодексом України, чим позбавив позивача права на включення суми ПДВ у розмірі 31 693,75 грн. до податкового кредиту та, відповідно, можливості зменшення суми своїх податкових зобовязань з ПДВ, оскільки згідно з вимогами п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України відсутність факту реєстрації платником податку продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Короткий позиції сторін, встановлені судом обставини та зміст рішення суду першої інстанції

4. Рішенням господарського суду Сумської області від 14.11.2017 позов задоволено частково. Стягнуто з Глухівського комунального виробничого управління водогінно-каналізаційного господарства (41400, Сумська область, м. Глухів, вул. Благодатна, 19; ) на користь ПАТ Сумиобленерго (40035, м. Суми, вул. І.Сірка, 7; ) збитки у розмірі 5442 грн 52 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 236 грн 63 коп. В іншій частині позову відмовлено.

5. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем укладено договір на виконання робіт з монтажу та демонтажу запірної арматури від 22.08.2016 та договір підряду на встановлення водомірних лічильників від 22.08.2016.

Відповідно до умов зазначених договорів відповідачем виконані роботи на загальну суму 5 387,28 грн. (у тому числі ПДВ - 897,88 грн.), що підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт № 88 від 31.08.2016 на суму 3 078,18 грн. (у тому числі ПДВ - 513,03 грн.) та № 87 від 31.08.2016 на суму 2309,1 грн. (у тому числі ПДВ - 384,85 грн.)

Оплата вказаних робіт здійснена позивачем у сумі 5 387,28 грн. відповідно до платіжних доручень № 263 від 02.09.2016 та № 254 від 02.09.2016.

Також відповідачем була надана позивачеві послуга з видачі технічних умов на водомірні лічильники, що підтверджується актом № 39 від 18.09.2015 на суму 160,98 грн. (у тому числі ПДВ - 26,83 грн.), оплата за яку здійснена позивачем за платіжним дорученням № 276 від 29.09.2015.

Таким чином, матеріалами справи підтверджений факт перерахування позивачем на користь відповідача грошових коштів за виконані роботи (надані послуги) на загальну суму 190 162,42 грн. (у тому числі ПДВ - 31 693,75 грн.).

7. Як зазначав позивач, ПАТ Сумиобленерго та відповідач є платниками податку на додану вартість. Всі вищезазначені операції є об'єктом оподаткування і оподатковуються за ставкою 20 %.

Пунктами 10.1 та 10.2 договору № 0107/24 від 01.07.2016 встановлено, що відповідач складає та реєструє податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з вимогами податкового законодавства, які діють на дату виникнення податкового зобовязання. У разі порушення виконавцем (відповідачем) правил складання та реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, які призвели до втрати споживачем (позивачем) права на податковий кредит з податку на додану вартість, виконавець зобовязаний сплатити на користь споживача згідно з його письмовою вимогою кошти в розмірі невідшкодованого з бюджету податку на додану вартість.

Пунктами 2.3 договорів № 21/08 та 22/08 від 22.08.2016 також передбачено, що виконавець складає та реєструє податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з вимогами податкового законодавства, які діють на дату виникнення податкового зобовязання. Відповідно до пунктів 4.3 даних договорів у разі порушення виконавцем (відповідачем) правил складання та реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, які призвели до втрати замовником (позивачем) права на податковий кредит з податку на додану вартість, виконавець зобовязаний сплатити на користь замовника згідно з його письмовою вимогою кошти в розмірі невідшкодованого з бюджету податку на додану вартість.

Умови договору № 49 від 06.10.2009 вищезазначених положень не містять.

Як зазначав позивач, відповідач, у порушення вимог податкового законодавства України та умов укладених між сторонами у справі договорів, за вищезазначеними операціями на суму 190162,42 грн. не здійснив реєстрацію податкових накладних у порядку, передбаченому Податковим кодексом України, чим позбавив позивача права на включення суми ПДВ у розмірі 31 693,75 грн. до податкового кредиту та, відповідно, можливості зменшення суми своїх податкових зобовязань з ПДВ, оскільки згідно з вимогами п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України відсутність факту реєстрації платником податку продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

8. Відповідач доводи позивача не визнав та зазначав, що згідно абз. 13-15 п.201.10. ст.201 ПК України порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Позивач як покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період. У разі відмови продавця робіт/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Тобто, відповідач вважає, що порушення ним порядку заповнення та реєстрації накладної, не позбавляло позивача права на включення спірної суми до податкового кредиту, а зумовлювало нарахування такої суми необхідністю додання до податкової декларації за звітний податковий період заяви із скаргою, у звязку з чим відповідач вважає предявлення позивачем вимог про стягнення з нього відповідних сум збитків у розмірі 31 693,75 грн. передчасним та безпідставним. Наведене спростовується матеріалами справи, зокрема копіями додатків №8 до податкових декларацій з ПДВ, в яких містяться відповідні заяви позивача про порушення відповідачем граничних термінів реєстрації в Єдиному державному реєстрі податкових накладних спірних податкових накладних.

9. Суд першої інстанції зауважив, що податковим законодавством не надано право позивачу включати суми, вказані у відповідних заявах, до складу податкового кредиту, і, навіть подальша документальна позапланова перевірка відповідача для зясування достовірності та повноти нарахування ним зобовязань з податку за такою операцією не призведе до виникнення такого права за умови відсутності зареєстрованої податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Разом з тим, суд взяв до уваги положення ст. 3 Цивільного кодексу України, пункт 3 якої визначає свободу договору, як одну із основних засад цивільного законодавства.

Умовами укладених договорів № 21/08, № 22/08 від 22.08.2016, № 0107/24 від 01.07.2016 встановлений обовязок відповідача скласти та зареєструвати податкові накладні у ЄРПН, а також визначена міра відповідальності за невчинення відповідачем вказаних дій.

10. Суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог посилався на те, що відповідальність відповідача перед позивачем за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних у вигляді відшкодування коштів у розмірі сум невідшкодованого позивачу з бюджету податку на додану вартість, чітко встановлена умовами договору № 0107/24 від 01.07.2016, на виконання у мов якого позивачем були перераховані відповідачеві кошти, з яких сума ПДВ склала 4544,46 грн., а також умовами договорів № 21/08 та № 22/08 від 22.08.2016, згідно умов яких позивач перерахував відповідачу кошти, з яких сума ПДВ склала загалом 897,88 грн.

Отже, судом першої інстанції встановлений факт порушення відповідачем умов укладених договорів, яке має наслідком відповідальність у вигляді сплати винною стороною (відповідачем) коштів у розмірі сум невідшкодованого з бюджету податку на додану вартість, оскільки між сторонами у справі укладені договори, умовами яких передбачено реєстрацію та надання покупцю (замовнику) оформленої податкової накладної згідно з вимогами податкового законодавства та встановлено відповідальність винної сторони за порушення умов договорів.

11. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не надано доказів спричинення шкоди на зазначену у позові суму, а наявні докази, які обґрунтовують суму шкоди в розмірі 26251,23 грн.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Доводи скаржника (позивача у справі)

12. Позивач, не погодившись з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

13. Скаржник доводив, що викладені в рішенні суду першої інстанції висновки, не відповідають обставинам справи, неповно з'ясовано обставини справи та неправильно застосовані норми матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення.

Так, апелянт зазначає, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено наявності всіх чотирьох загальних умов цивільної відповідальності, необхідних для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків. Зазначений висновок зроблений судом на підставі положень частини другої статті 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відповідно до якого до податкових відносин цивільне законодавство не застосовується.

Позивач вважає, що зазначений висновок не відповідає фактичним обставинам справи, у результаті чого судом було допущено неправильне застосування норм матеріального права. Відповідно до частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. У частині другій цієї статті уточнюється, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

У оскаржуваному рішенні не надано обґрунтування того, що відносини між позивачем і відповідачем є податковими. Натомість встановлені господарським судом обставини підтверджують, що між сторонами спору склалися саме майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Зокрема, судом було встановлено, що 06.10.2009 між сторонами у справі був укладений договір № 49 про відпуск води з комунального водогону та прийому стоків у комунальну каналізацію (далі - Договір № 49 від 06.10.2009).

14. Крім того, позивач зазначає, про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме зазначає, що відповідно до частини першої статті 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи. Проте, у рішенні господарського суду Сумської області від 14.11.2017 викладені у постанові Вищого господарського суду України від 4 жовтня 2017 року по даній справі, не було виконано.

Зокрема, Вищим господарським судом України було зазначено, що суди попередніх інстанцій належним чином не встановили, які саме майнові права/інтереси позивача, за захистом якого він звернувся до суду, були порушені відповідачем внаслідок невиконання ним податкового законодавства, чи є це право цивільне та чи підпадають вказані відносини під врегулювання цивільного/господарського законодавства, а також чи може бути відновлено право позивача у заявлений ним спосіб та звернув увагу на необхідність застосування практики Європейського суду з прав людини у спорах щодо захисту права власності. Під час нового розгляду місцевому господарському суду слід було взяти до уваги викладені обставини та вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та обєктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін, і, залежно від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Позивач вважає, що за умови з'ясування вказаних обставин справи та правильного застосування норм матеріального і процесуального права господарський суд Сумської області повинен був задовольняти позов у зв'язку з порушенням права власності позивача, яке має цивільно-правовий характер і підлягає судовому захисту відповідно до норм національного законодавства та міжнародних договорів.

Доводи інших учасників справи

15. 11.01.2018 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача збитків у розмірі 5442,52 грн скасувати та в цій частині прийняти нове, яким в позові відмовити. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін. Так, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що при задоволенні позовних вимог господарським судом не було враховано позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 18.03.2015 № 3-18гс15, щодо необхідності доведення наявності чотирьох умов настання цивільно-правової відповідальності. Вважаємо, що таке твердження відповідає фактичним обставинам справи лише частково, оскільки судом першої інстанції не було належним чином досліджено питання наслідків (розміру завданої майнової шкоди) та їх причинно-наслідкового зв'язку з бездіяльністю відповідача.

ОСОБА_2, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

16. Частина 2 ст. 22 Цивільного кодексу України: Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

17. Частина 1 ст. 1166 вищевказаного Кодексу: Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

18. Частина 2 ст. 224 Господарського кодексу України: Під збитками розуміються витрати, зроблені управленною стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Грошовим вираженням шкоди є збитки, до складу яких згідно з частиною першою статті 225 Господарського кодексу України включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідна наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина боржника.

19. Абзац 1 пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України: При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

20. Абзац 11 пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України: Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов'язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

21. Абзац 4 пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України: Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї до Єдиного реєстру податкових накладних, звіряння даних, що містяться у виданих платникам податку на додану вартість - отримувачам (покупцям) товарів (послуг) податкових накладних та/або розрахунку коригування, з відомостями, які містяться у цьому реєстрі, визначає Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1246 від 29.12.2010 року.

22. Пункт 13 Порядку: З метою отримання інформації, що міститься у Реєстрі, платник податку складає запит за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення в електронному вигляді у форматі (відповідно до стандарту), затвердженому в установленому порядку, та надсилає його засобами телекомунікаційного зв'язку ДФС, у звязку з чим позивачу надана можливість отримувати з Єдиного реєстру податкових накладних виключно інформацію, що стосується зареєстрованих податкових накладних та/або розрахунку коригування. У даній ситуації лише квитанції з ЄРПН, в яких зазначена дата реєстрації податкової накладної, можуть бути належним доказом виконання відповідачем передбачених податковим законодавством обовязків, проте такі докази суду не були надані.

23. Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України: Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

24. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не здійснив реєстрацію податкових накладних у визначений податковим законодавством строк, а також не надав суду доказів належного виконання цього обовязку, якими можуть бути підтвердження з ЄРПН про прийняття податкової накладної. Даний факт не заперечувався відповідачем в ході вирішення спору.

На підтвердження фактів відсутності реєстрації протягом серпня 2015 року - листопада 2016 року податкових накладних відповідачем на суму ПДВ 31693,75 грн., ПАТ Сумиобленерго було надано копії сформованих у вказаних звітних періодах розшифровок податкового кредиту в розрізі контрагентів (Розділ II Додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість), які підтверджують відсутність у даному розділі розшифровок (Податковий кредит) ІПН Глухівського КВУВКГ 41), що свідчить про нездійснення відповідачем реєстрації податкових накладних, складених за наслідками господарських операцій між сторонами у справі.

25. Позивач і відповідач є зареєстрованими в установленому порядку платниками податку на додану вартість.

Отже, суми ПДВ, які позивач сплатив відповідачу у складі оплати наданих останнім послуг та виконаних робіт, мали бути додані позивачем до складу податкового кредиту у відповідних звітних періодах згідно встановленого податковим законодавством порядку.

26. Матеріалами справи (розшифровкою податкового кредиту в розрізі контрагентів, що є розділом II Додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість) підтверджується відсутність сплачених за надані відповідачем послуги суми ПДВ (31693,75 грн.) у складі податкового кредиту, що визначався ПАТ Сумиобленерго у відповідних звітних періодах.

27. Таким чином, позивачем було сплачено протягом серпня 2015 року - вересня 2016 року до Державного бюджету України таку суму ПДВ, яка виявилася на 31693,75 грн. більшою від тієї, що могла б бути сплачена за умови віднесення вказаної суми до складу податкового кредиту в цих же звітних періодах.

Вказане підтверджує той факт, що позивачем без належних підстав були понесені додаткові витрати у розмірі 31693,75 грн., які полягали у завищенні суми ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету.

28. Під час розгляду справи про стягнення збитків необхідним є доведення того, що порушення боржником зобов'язання є причиною, а збитки, які завдано особі - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і, то особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем певних зобов'язань, тобто мають бути прямими.

29. Колегія суддів зазначає, що лише наявність у ЄРПН своєчасно зареєстрованої або зареєстрованої протягом 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка ПАТ «Сумиобленерго» податкової накладної дозволяла позивачу віднести у податковій декларації відповідні суми податку до складу податкового кредиту.

Тобто, у даному випадку існує прямий причинно-наслідковий звязок, обґрунтований вимогами пункту 198.6 статті 198 ПК України та пункту 201.10 статті 201 ПК України, між відсутністю факту реєстрації податкових накладних на суму ПДВ в розмірі 31 693 грн 75 коп. та невключенням сум податку на додану вартість до податкового кредиту позивача в аналогічному обсязі.

30. Колегією суддів встановлено, що факт припинення права позивача на віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за послуги, які були надані відповідачем, пов'язаний виключно зі спливом 60-денного строку від дати списання коштів з банківського рахунка (який станом на дату подання позовної заяви вже закінчився), а не з датою складення податкових накладних, які відповідач не зареєстрував.

31. Таким чином, наявність у ЄРПН своєчасно зареєстрованої або зареєстрованої протягом 60-ти календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка ПАТ Сумиобленерго податкової накладної дозволить позивачу віднести у податковій декларації відповідні суми податку до складу податкового кредиту. Вказане підтверджує, що наразі існує прямий причинно-наслідковий зв'язок, обґрунтований вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України та пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, між відсутністю факту реєстрації податкових накладних на суму ПДВ в розмірі 31693,75 грн. та не включенням сум податку на додану вартість до податкового кредиту позивача в аналогічному обсязі.

32. Отже, встановивши обставини справи та керуючись вищевказаними нормами Податкового кодексу України у відповідній редакції, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач в порушення ст. 201 Податкового кодексу України не зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, складені за наслідками господарських операцій з позивачем на загальну суму 190162,42 грн., при цьому, не вчинив на вимогу позивача дій щодо виправлення допущеного ним порушення в установлений законом спосіб, що призвело до позбавлення позивача можливості віднесення сплачених у складі вартості робіт (послуг) сум ПДВ до податкового кредиту та призвело до додаткових витрат по погашенню податкових зобов'язань позивача в сумі 31 693,75 грн. Таким чином, колегія суддів зазначає про наявність у даному випадку усіх елементів правопорушення, наслідком якого є застосування до порушника такої міри відповідальності як зобовязання відшкодувати спричинені збитки, а відтак, про правомірність вимог позивача та про їх задоволення шляхом стягнення на його користь з відповідача 31693,75 грн. збитків.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

33. На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною обґрунтованістю та наявністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги спростовують наведені висновки суду першої інстанції, у звязку з чим апеляційна скарга Глухівського комунального виробничого управління водогінно-каналізаційного господарства не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Сумської області від 14.11.2017 по справі №920/1190/16 має бути залишене без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

34. При вирішенні питання про розподіл судових витрат колегія суддів керується положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ Сумиобленерго на рішення господарського суду Сумської області від 14.11.2017 у справі № 920/1190/16 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Сумської області від 14.11.2017 у справі № 920/1190/16 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог в сумі 26251,23 грн. та в цій частині прийняти нове, яким позов задовольнити.

Стягнути з Глухівського комунального виробничого управління водогінно-каналізаційного господарства (41400, вул. Благодатна, 19, м. Глухів, Сумська область, ) на користь публічного акціонерного товариства Сумиобленерго (40035, м. Суми, вул. Д. Коротченко, 7, ) збитки у розмірі 26251,23 грн.

Стягнути з Глухівського комунального виробничого управління водогінно-каналізаційного господарства (41400, вул. Благодатна, 19, м. Глухів, Сумська область, ) на користь публічного акціонерного товариства Сумиобленерго (40035, м. Суми, вул. Д. Коротченко, 7, ) 1457,76 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 06.02.2018

Постанова суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.