РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року Справа № 906/832/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Демидюк О.О. , суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:

позивача: представник не з'явився;

відповідача: представник не з'явився;

прокурора: Марщівської О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства будівельно-монтажна фірма "Майстер" на рішення господарського суду Житомирської області, ухваленого 15.11.17р. суддею Кудряшовою Ю.В. о 16:00год., у м.Житомирі, повний текст складено 21.11.07р. у справі № 906/832/17

за позовом Приватного підприємства будівельно-монтажна фірма "Майстер"

до відповідача Вересівської сільської ради Житомирського району

за участю прокурора у справі на стороні Вересівської сільської ради

про стягнення 835 051,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство будівельно-монтажна фірма" Майстер" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Вересівської сільської ради 764441,16грн. отриманих доходів, 13577,20грн. 3% річних та 57033,00грн. інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтовані рішенням господарського суду Житомирської області від 22.02.2017р. у справі №906/1286/15, яким з Вересівської сільської ради стягнуто на користь ПП БМФ "Майстер" 219667,00грн. вартості виконаних будівельно-монтажних робіт у будівлі магазину за відповідною адресою: с. Вереси, вул. Княгині Ольги, буд.26, загальна площа 202кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 20. Зазначене рішення набрало законної сили 26.06.2017р. Позивач вважає, що має право на відшкодування одержаних відповідачем доходів внаслідок подорожчання вартості будівельних робіт, і як наслідок - подорожчання безпідставно набутого майна. Крім того, позивач зазначає, що з часу звернення до суду з позовом про стягнення 273158,00грн. (справа №906/1286/15), тобто з 25.08.2015р. він має право на нарахування інфляційних втрат та 3% річних, оскільки у відповідача виникло перед ПП БМФ "Майстер" грошове зобов'язання.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 15.11.2017р. у справі №906/832/17 відмовлено у задоволені позову Приватного підприємства будівельно-монтажна фірма" Майстер" до Вересівської сільської ради Житомирського району , за участю прокурора у справі на стороні Вересівської сільської ради про стягнення 835051,36грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги позивача про стягнення764441,16 грн. вартості безпідставно набутого майна з урахуванням індексів зміни вартості будівельних робіт є безпідставними, оскільки вартість виконаних будівельно-монтажних робіт у будівлі магазину за відповідною адресою вже визначена та стягнута судовим рішення у справі №906/1286/15; при цьому, зазначені індекси мають довідковий характер і можуть застосовуватися під час прогнозування обсягів капітальних інвестицій. Разом з тим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 13577,20грн. 3% річних та 57033,00грн. інфляційних за період з 25.08.2015 до 22.02.2017р. (прийняття рішення у справі №906/1286/15), в порядку частини 2 статті 625 ЦК України; щодо нарахування інфляційних та 3% річних після 22.02.2017р. (після прийняття рішення у справі №906/1286/15) судом встановлено, що строк сплати заборгованості не настав, відповідно факт прострочення оплати заборгованості відсутній (ухвалою суду від 09.10.2017р. у справі №906/1286/15 відстрочено примусове виконання рішення господарського суду Житомирської області від 22.02.2017р.).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - Приватне підприємство будівельно-монтажна фірма" Майстер" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 15.11.2017р. у справі №906/832/17 і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі; задовольнити клопотання позивача від 17.10.2017р. про призначення по справі будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи для встановлення дійсної вартості отриманих відповідачем доходів; стягнути судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, не з'ясував в повній мірі обставини справи, визнав встановленими недоведені обставини та зробив невідповідні обставинам справи висновки. Скаржник не погоджується з висновком суду , щодо безпідставності позовних вимог. Апелянт зазначає, що не ставить під сумнів те, що вартість виконаних будівельно-монтажних робіт у будівлі магазину за адресою с. Вереси, вул. Княгині Ольги, 26 вже визначена та стягнута судовим рішенням у справі №906/1286/15. Але позивач просить стягнути з відповідача 764441,16грн. отриманих доходів внаслідок подорожчання вартості будівельно-монтажних робіт і як наслідок подорожчання безпідставно набутого майна, враховуючи, що така вимога при прийнятті рішення у справі №906/1286/15 ним не заявлялась. При цьому, скаржник посилається на норми глави 83 ЦК України - набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. Так, відшкодування доходів позивачу гарантоване статтею 1214 ЦК України і він його не втратив, про що і було заявлено в позові. Але місцевий суд взагалі не дав оцінки даній вимозі та знехтував відповідну норму права та помилково вважає, що рішенням у справі №906/1286/15 задоволені всі законні вимоги позивача, а також те, що індекси зміни вартості будівельних робіт, застосовані позивачем при розрахунках, можуть мати лише довідкових характер. Тому позивачем і було заявлено письмове клопотання про призначення по справі будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи для встановлення дійсної вартості отриманих відповідачем доходів. Однак, місцевим судом в задоволенні даного клопотання безпідставно відмовлено. Помилково також суд вважає, що у відповідача не виникло грошового зобов'язання перед позивачем. Такі грошові зобов'язання виникли 25.08.2015р., після подання позову та порушення справи №906/1286/15, в якій позивач відмовився від повернення майна в натурі і просив відшкодувати йому збитки, що передбачено ст.ст.612,623 ЦК України. Враховуючи норми ЦК України щодо підстав виникнення зобов'язання, грошові зобов'язання відповідача перед позивачем виникли безпосередньо з актів цивільного законодавства, на підставі прав наданих позивачу частиною 3 статті 612 ЦК України, після порушення справи №906/1286/15. Тому, не можливо в даному випадку застосовувати п.5.2 постанови пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. №14. Безпідставна відмова в задоволенні клопотання позивача, порушує процесуальні норми та норми Закону щодо гарантії кожному захисту прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Крім того, стаття 38 ГПК України зобов'язує суд, якщо подані сторонами докази є недостатніми, витребувати їх. Місцевим судом порушені приписи статей 4-3 та 43 ГПК України та не надано належної оцінки доказам, представленим позивачем.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.12.2017р. апеляційну скаргу позивача Приватного підприємства будівельно-монтажна фірма "Майстер" прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 24.01.2018р.

Відповідач - Вересівська сільська рада Житомирського району у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити без задоволення апеляційну скаргу позивача, а рішення господарського суду Житомирської області від 15.11.2017р. у справі №906/832/17 - без змін, з підстав викладених у відзиві. Вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, таким, що прийняте із всебічним дослідженням обставин справи, враховуючи наявність попереднього судового рішення у справі №906/1286/15, яке набрало законної сили.

Відповідач у відзиві також просив здійснювати розгляд справи без участі представника Вересівської сільської ради.

24.01.2018р. до початку судового засідання апелянтом подано клопотання про призначення по справі будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи для встановлення дійсної вартості отриманих відповідачем доходів.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2018р. у даній справі відмовлено в задоволенні клопотання Приватного підприємства будівельно-монтажна фірма "Майстер" від 24.01.18р. про призначення по справі №906/832/17 будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи для встановлення дійсної вартості отриманих відповідачем доходів та відкладено розгляд апеляційної скарги у даній справі на 14.02.2018р.

В судове засідання представники позивача (апелянта) не з'явилися. Явка представників обов'язковою не визнавалася. Про день та час судового засідання позивач (апелянт) повідомлений належним чином за двома відомими суду адресами (а.с.103-104).

Прокурор висловила думку про можливість розгляду даної апеляційної скарги без участі представників апелянта та відповідача.

В судовому засіданні 14.02.2018р. прокурор заперечила позовні вимови та доводи апеляційної скарги, надала пояснення в обґрунтування своєї позиції; просила залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення прокурора у судовому засіданні розглянувши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 15.11.2017р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням господарського суду Житомирської області від 22.02.2017р. у справі №906/1286/15 частково задоволено позов Приватного підприємства будівельно-монтажна фірма "Майстер" до Вересівської сільської ради Житомирського району за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Державного територіального-галузевого об'єднання Південно-Західної залізниці "Укрзалізниця" в особі Коростенської дирекції залізничних перевезень; 2) Регіонального відділення Фонду державного майна України в Житомирській області про стягнення 273 158,00грн. Стягнуто з Вересівської сільської ради на користь Приватного підприємства будівельно-монтажна фірма "Майстер" 219 667,00грн вартості виконаних будівельно-монтажних робіт у будівлі магазину за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Вереси, вулиця Княгині Ольги будинок 26, загальна площа 202кв.м , реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 20; 35 666,80грн. витрат на судову експертизу, 4 393,34грн судового збору. У стягненні 53 491,00грн. відмовлено (а.с.8-17).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.06.2017р. апеляційну скаргу Вересівської сільської ради залишено без задоволення. Рішення господарського суду Житомирської області від 22.02.2017р. у справі №906/1286/15 - залишено без змін (а.с. 18-25).

Вказаними судовими рішення, серед іншого, встановлено, що участь у будівництві "магазину" шляхом його поліпшення (реконструкції) власними матеріалами та за власний кошт у 1998-1999 року приймав ПП БМФ "Майстер", однак поза волею останнього "магазин" було передано безкоштовно з державної у комунальну власність та без відповідного відшкодування вартості понесених ним витрат. ПП БМФ "Майстер" не доведено в судовому порядку неправомірність переходу "магазину" в статусі об'єкта незавершеного будівництва з державної власності у комунальну, та не довів правомірність набуття його у приватну власність. Водночас, позивач не втратив право вимагати відшкодування вартості понесених ним витрат у будівництво "магазину" саме у Вересівської сільської ради, яка прийняла об'єкт незавершеного будівництва у комунальну власність безкоштовно.

Статтею 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Оскільки позивачу - ПП БМФ "Майстер" неможливо повернути в натурі безпідставно набуте відповідачем - Вересівською сільською радою, майно визначене родовими ознаками, зокрема, будівельні матеріали, то відшкодуванню підлягає його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (а.с. 24-25).

Таким чином, в даному випадку при умові неможливості повернути безпідставно набуте майно в натурі потерпілому відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду справи про повернення майна.

Судами при постановлені судових рішень визначено вартість виконаних будівельно-монтажних робіт у будівлі магазину. Отже, господарськими судами встановлено, що право позивача на відшкодування вартості виконаних будівельно-монтажних робіт у будівлі "магазину" в сумі 219 667,00грн. підлягає судовому захисту за правилом статті 1213 ЦК України, яким передбачено ефективний спосіб судового захисту порушеного права приватної власності на "майно" (а.с. 25).

Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2017р. на примусове виконання рішення суду від 22.02.2017р. було видано наказ.

В подальшому, ПП БМФ "Майстер" вважаючи, що у зв'язку із невиконанням Вересівською сільською радою судового рішення у справі №906/1286/15 підприємство має право на відшкодування одержаних відповідачем доходів внаслідок подорожчання вартості будівельних робіт і як наслідок подорожчання безпідставно набутого майна та застосування до таких правовідносин вимог статті 625 ЦК України.

Так, 15.09.2017р. Приватне підприємство будівельно-монтажна фірма "Майстер" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Вересівської сільської ради 764441,16грн. отриманих доходів, 13577,20 грн. 3% річних та 57033,00грн. інфляційних втрат (а.с. 3-4).

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 19.09.2017р. прийнято вказану позовну заяву та порушено провадження у справі №906/832/17.

В обґрунтування позовних вимог позивач, зазначає, що 26.10.2015р. за відповідачем зареєстровано право комунальної власності на будівлю магазину по вул. Княгині Ольги, буд. 26, загальною площею 202кв.м. в с. Вереси, Житомирського району, Житомирської області, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 20. Участь у будівництві вище зазначеного магазину, шляхом його поліпшення (реконструкції) власними матеріалами та за власний кошт у 1998-1999 роках прийняв позивач. Однак, магазин безкоштовно передано у власність відповідача, без відшкодування вартості понесених позивачем витрат.

Позивач вважає, що відповідач є збагатілою особою, так як безпідставно набув у власність належне позивачу майно (понесені позивачем витрати на будівництво). На доведення позовних вимог, позивач звертає увагу на те, що між сторонами у справі існують зобов'язання, що встановлено рішенням господарського суду Житомирської області від 22.02.2017р. по справі №906/1286/15, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.06.2017р.

Разом з тим, позивач наполягає, що факти встановлені у вище зазначеному рішенні та постанові є преюдиційними та не потребують повторного доказування, а саме те, що:

- "магазин" в статусі об'єкта незавершеного будівництва перейшов комунальну власність 28 грудня 2004 року без визначення його вартості;

- власником магазину з 26.10.2015 є відповідач;

- будівництво (реконструкція) магазину за адресою Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Княгині Ольги, 26, загальною площа 202 кв.м. у 1998-1999 роках велось позивачем;

- вартість виконаних будівельно-монтажних робіт у будівлі магазин; станом на 12.07.2007р. становить 219 667,00грн., роботи прийняті відповідачем безоплатно.

- право позивача вимагати повернення безпідставного збагачення боржника та обов'язок останнього повернути безпідставно набуте кондиційними зобов'язаннями виникло після 12.01.2015р.;

- повернути позивачу безпідставно набуте майно в натурі не можливо, а тому з Вересівської сільської ради на користь ПП БМФ "Майстер" стягнуто лише 219667,00грн., вартості виконаних будівельних монтажних робіт у будівлі магазину, за ціною станом на 12.07.2007р.

Таким чином, позивач вважає, що має право на відшкодування одержаних відповідачем доходів внаслідок подорожчання вартості будівельних робіт і як наслідок подорожчання безпідставно набутого майна.

При цьому, позивач надає інформацію Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України, щодо індексів зміни вартості будівельних робіт, наведених у таблиці 1, за період 01.01.2007 року, індекс становить 4,48 (а.с. 26), та здійснює розрахунок вартості безпідставно набутого майна, яка становить 984108,16грн. (219667x4,48=984108,16). А отже, дохід згідно розрахунку позивача становить 764441,16грн. (984108,16-219667=764441,16) (а.с. 4). Також, позивач вважає обґрунтованим нарахування 3% річних та інфляційних в сумі 13577,20грн. та 57033,00грн. відповідно, оскільки заборгованість згідно рішення суду у справі №906/1286/15 не сплачено досі.

Таким чином, враховуючи наведені обставини позивачем ПП БМФ "Майстер" визначено та заявлено до стягнення 764441,16грн. вартості безпідставно набутого майна з урахуванням індексів зміни вартості будівельних робіт, згідно інформації Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства.

Згідно частини 4 статті 75 ГПК України (в редакції з 15.12.2017р.) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи зазначене рішення господарського суду Житомирської області від 22.02.2017р. у справі №906/1286/15 про часткове задоволення позову Приватного підприємства будівельно-монтажна фірма "Майстер" до Вересівської сільської ради та стягнення з відповідача на користь позивача 219 667,00грн. вартості виконаних будівельно-монтажних робіт у будівлі магазину за адресою: с.Вереси, вул. Княгині Ольги буд. 26, загальна площа 202кв.м, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 20, яке залишено постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.06.2017р. без змін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази в їх обґрунтування суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заявлена ПП БМФ "Майстер" вимога про стягнення з Вересівської сільської ради 764441,16грн. вартості безпідставно набутого майна з урахуванням індексів зміни вартості будівельних робіт, згідно інформації Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства у даному випадку є безпідставною та не відповідає вимогам закону, що регулює спірні правовідносини

Так, вартість виконаних будівельно-монтажних робіт у будівлі магазину за адресою: Житомирський район, с. Вереси, вул. Княгині Ольги, 26 вже була визначена та стягнута у судовому порядку згідно рішення господарського суду Житомирської області від 22.02.2017р. у справі №906/1286/15.

При цьому, посилання позивача на індекси зміни вартості будівельних робіт, є також безпідставним, оскільки зазначені індекси мають довідковий характер і можуть застосовуватися під час прогнозування обсягів капітальних інвестицій, під час перерахування їх у зіставлений рівень цін, для приведення вартісних показників об'єктів-аналогів у поточний рівень цін під час визначення кошторисної вартості будівництва на перших стадіях проектування (лист Мінрегіону від 26.04.2017 за №7/15-4511 "Про індекси зміни вартості станом на 01.04.2017р.").

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 13577,20грн. 3% річних та 57033,00грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 25.08.2015р. (дата винесення ухвали про порушення провадження у справі №906/1286/15) по 15.09.2017р.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

В даному випадку вказані вимоги позивача є безпідставними.

При цьому, враховуючи 22.02.2017р. - дату прийняття рішення у справі №906/1286/15 - вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 25.08.2015р. до 22.02.2017р. також не відповідають вимогам закону.

Положення статті 625 ЦК України застосовується до правовідносин сторін у разі, якщо боржник порушив грошове зобов'язання.

Однак, в даному випадку, у відповідача не виникло грошового зобов'язання.

Пунктом 5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. №14 роз'яснено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках, зокрема, повернення безпідставно набутого майна (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з 25.08.2015р. до 22.02.2017р. (прийняття рішення у справі №906/1286/15), в порядку частини 2 статті 625 ЦК України.

Щодо періоду нарахування інфляційних втрат та 3% річних з 22.02.2017р. (після прийняття рішення у справі №906/1286/15) слід зазначити наступне.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 09.10.2017р. у справі №906/1286/15 частково задоволено заяву боржника Вересівської сільської ради Житомирського району від 19.09.2017р. вих. №252 про відстрочку виконання судового рішення у справі № 906/1286/15; відстрочено примусове виконання рішення господарського суду Житомирської області від 22.02.2017 у справі №906/1286/15, залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.06.2017, про стягнення з Вересівської сільської ради Житомирського району на користь Приватного підприємства Будівельно-монтажна фірма "Майстер" 219667,00грн. вартості виконаних будівельно-монтажних робіт у будівлі магазину за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Вереси, вул. Княгині Ольги, буд. 26, загальна площа 202 кв.м., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 20, 35666,80грн витрат на судову експертизу, 4393,34грн судового збору, на підставі виданого наказу №906/1286/15 від 18.04.2017р. - до 31 грудня 2017р. включно. Ухвала про відстрочку виконання рішення суду вступила в законну силу 09.10.2017р., однак може бути оскаржена в апеляційному порядку (а.с. 54-56).

Згідно комп'ютерної бази даних "Діловодство спеціалізованого суду" Рівненського апеляційного господарського суду та даних Єдиного державного реєстру судових рішень вказана ухвала господарського суду Житомирської області від 09.10.2017р. у справі №906/1286/15 станом на 14.02.2018р. не оскаржувалася в апеляційному та касаційному порядках.

Отже, в даному випадку строк сплати заборгованості не настав, факт прострочення оплати заборгованості відсутній. Зазначені обставини виключають можливість нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 3 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 ГПК України).

Заявлені позовні вимоги є безпідставними та не доведені позивачем у встановленому законом порядку, останнім не подано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог.

Враховуючи наведені обставини, норми чинного законодавства, наявні матеріалах справи докази, місцевий господарський суд правомірно прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Приватного підприємства будівельно-монтажна фірма" Майстер" про стягнення з Вересівської сільської ради 764441,16грн. отриманих доходів, 13577,20 грн. 3% річних та 57033,00грн. інфляційних втрат.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, які є тотожними з доводами позовної заяви є безпідставними, необґрунтованими; не підтверджені належними доказами, спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи і не відповідають вимогам закону, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Оскаржуване рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства будівельно-монтажна фірма" Майстер" про стягнення 835051,36грн. у даній справі прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга Приватного підприємства будівельно-монтажна фірма" Майстер" не підлягає до задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства будівельно-монтажна фірма "Майстер" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 15 листопада 2017 року у справі №906/832/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/832/17 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Крейбух О.Г.