Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 904/7724/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,

здійснивши перегляд у порядку письмового провадження постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 (судді: Білецька Л.М., Верхогляд Т.А., Науменко І.М.) у справі № 904/7724/17

за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТИАМАТ"

до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"

про стягнення 471 816,80 грн,

за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТИАМАТ"

про стягнення 243 390,00 грн,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ТИАМАТ" (далі - ТОВ "ТИАМАТ") звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат") про стягнення 471 816,80 грн, з яких: 416 189,45 грн основного боргу, 15 981,67 грн інфляційних втрат, 4 104,87 грн - 3 % річних, 35 540,81 грн пені на підставі статей 3, 16, 530, 610-612, 692, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статей 6, 7, 20, 147, 193, 198, 216-220, 222, 229 Господарського кодексу України (далі - ГК).

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов'язань зі своєчасного та повного проведення розрахунків за виконані підрядні роботи за договором підряду (на відновлення МЦ) від 01.01.2016 № 160-35 (далі - договір підряду № 160-35) та специфікаціями № 4, № 8 до цього договору.

У відзиві на позов ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" просило відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на зміну сторонами строків оплати за виконані підрядні роботи - до моменту закінчення оскарження податкових повідомлень-рішень, але не пізніше 31.12.2018, а також на необґрунтованість нарахування інфляційних втрат у зв'язку з прив'язкою суми зобов'язань до іноземної валюти.

ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" подав до Господарського суду Дніпропетровської області зустрічний позов про стягнення з ТОВ "ТИАМАТ" 243 390,00 грн штрафу за порушення строків виконання робіт за договором підряду №160-35.

Крім того, ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" подало заяву про припинення провадження у справі, в якій просило припинити провадження у цій справі на підставі пункту 5 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) у редакції, чинній до 15.12.2017, вказуючи на те, що між сторонами у справі укладено угоду про передачу спору на вирішення третейського суду.

У додаткових поясненнях до відзиву на первісний позов ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" посилалося на те, що зобов'язання з оплати виконаних робіт безпосередньо пов'язано із дотриманням порядку їх здачі та прийняття, якого підрядником (позивачем за первісним позовом) дотримано не було, оскільки актів приймання виконаних робіт сторони не складали.

У відзиві на зустрічну позовну заяву ТОВ "ТИАМАТ" просило відмовити у задоволенні зустрічного позову та задовольнити вимоги первісного позову, зазначаючи про належне виконання підрядником спірних робіт, що підтверджується актами виконаних робіт, підписаними без зауважень з боку замовника, а також про те, що згідно зі специфікаціями вивіз відновлених матеріальних цінностей з ремонту здійснюється силами та за рахунок замовника і підрядник не міг вплинути на своєчасність приймання обладнання з ремонту, оскільки подачу транспорту для його вивозу забезпечував виключно замовник.

У доповненнях до відзиву на первісний позов ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" посилалося на фіктивність господарської діяльності ТОВ "ТИАМАТ", невідповідність фактичного місця знаходження останнього юридичній адресі, зміну складу учасників, спробу приховати первісним позивачем свого кінцевого бенефіціара, а також виконання робіт третіми особами, а не ТОВ "ТИАМАТ".

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2017 (суддя Манько Г.В.) первісний позов задоволено повністю.

Стягнуто з ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ТОВ "ТИАМАТ" 416 189,45 грн, 35 540,81 грн пені, 4 104,87 грн - 3% річних, 15 981,67 грн інфляційних втрат, 7 077,25 грн судового збору.

Зустрічний позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "ТИАМАТ" на користь ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" 163 470 грн штрафу за порушення строків виконання робіт за договором підряду № 160-35 і 2 452,05 грн судового збору.

У решті зустрічного позову відмовлено.

Мотивуючи судове рішення в частині задоволення вимог первісного позову, місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідачем за первісним позовом не було своєчасно та у повному обсязі сплачено вартість виконаних робіт за договором підряду № 160-35 та специфікаціями №4, № 8, що є підставою для стягнення з відповідача за первісним позовом спірних сум боргу, пені, інфляційних втрат і 3 % річних.

Частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги, господарський суд першої інстанції виходив із прострочення відповідачем за первісним позовом строків виконання ремонтних робіт, у зв'язку з чим визнав обґрунтованим нарахування і стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафу у сумі 163 470,00 грн.

Водночас суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафу, нарахованого за прострочення виконання робіт згідно зі специфікацією № 1, оскільки цю специфікацію підписано 01.01.2016, однак договір підряду № 160-35 було підписано сторонами з протоколом розбіжностей, а його істотні умови остаточно було узгоджено сторонами 22.03.2016. Крім того, суд визнав необґрунтованим і стягнення з відповідача за зустрічним позовом штрафу за специфікацією № 8 через те, що у ній не наведено відповідної умови про сплату штрафу у розмірі 15 % від вартості невиконаних робіт.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 (судді: Білецька Л.М., Верхогляд Т.А., Науменко І.М.) рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2017 змінено в частині вимог за зустрічним позовом про стягнення 42 480,00 грн штрафу за порушення строків виконання робіт за специфікацією № 8.

Стягнуто з ТОВ "ТИАМАТ" на користь ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" штраф за порушення строків виконання робіт згідно з договором підряду № 160-35 в сумі 205 950 грн і 3 790,25 грн судового збору.

В іншій частині рішення залишено без змін із тих же підстав.

Змінюючи судове рішення в частині відмови у зустрічному позові про стягнення 42 480,00 грн штрафу та задовольняючи вимоги зустрічного позову у зазначеній частині, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідальність підрядника за порушення строків виконання робіт передбачено пунктом 10.3.2 договору підряду № 160-35, за умовами якого у разі порушення строків виконання робіт підрядник сплачує замовнику штраф у розмірі 15 % від вартості робіт, визначеної специфікацією, якщо інше не буде установлено відповідною специфікацією, а отже з урахуванням встановлення факту прострочення виконання підрядником робіт за специфікацією № 8 суд визнав обґрунтованим стягнення з ТОВ "ТИАМАТ" 42 480,00 грн штрафу.

ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.10.2017, змінити постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.12.2017, відмовити у задоволенні вимог первісного позову, а також задовольнити зустрічний позов у частині відмови у стягненні з ТОВ "ТИАМАТ" 37 440,00 грн штрафу за порушення строків виконання робіт за специфікацією № 1, а в решті постанову залишити без змін.

Підставою для скасування судового рішення скаржник зазначає порушення апеляційним господарським судом норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, зокрема статті 180 ГК, статей 12, 13 Закону України "Про третейські суди", статті 80 ГПК, у редакції, чинній до 15.12.2017, посилаючись на недослідження судами питання щодо належності справи до юрисдикції та підсудності господарського суду з огляду на наявність укладеної між сторонами у справі угоди про передачу спору на вирішення третейського суду. При цьому скаржник вважає необґрунтованим урахування судами умов протоколу розбіжностей до договору підряду № 160-35, оскільки, на думку скаржника, він не є угодою у розумінні статті 181 ГК, а тому не є належним доказом у справі.

Водночас скаржник наголошує на невчасному виконанні підрядних робіт за договором підряду № 160-35 та обґрунтованості стягнення з підрядника штрафу у заявленому позивачем за зустрічним позовом розмірі.

Крім того, скаржник посилається на недоведеність порушення прав ТОВ "ТИАМАТ", недотримання останнім порядку здачі-приймання виконаних робіт і оформлення актів на систематичне відновлення матеріальних цінностей, не передбачених договором, на неврахування фіктивності господарської діяльності ТОВ "ТИАМАТ", невідповідності фактичного місця знаходження останнього юридичній адресі, зміни складу учасників. Скаржник також зазначає про спроби приховати ТОВ "ТИАМАТ" свого кінцевого бенефіціара, невиконання спірних робіт безпосередньо підрядником і відсутність підстав для стягнення інфляційних втрат у зв'язку з прив'язкою суми зобов'язань до іноземної валюти.

Від ТОВ "ТИАМАТ" відзиву на касаційну скаргу, строк подання якого згідно з ухвалою Верховного Суду від 05.01.2018 було встановлено до 17.01.2018, не надходило.

Переглянувши постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.12.2017, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Викладені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального і процесуального права.

Щодо доводів відповідача про порушення судами попередніх інстанцій положень пункту 5 частини 1 статті 80 ГПК у редакції, чинній до 15.12.2017, статей 12, 13 Закону України "Про третейські суди" та наявності підстав для припинення провадження у справі з огляду на укладення між сторонами у справі угоди про передачу спору на вирішення третейського суду, то вони не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних у справі судових актів з огляду на таке.

Згідно з частиною 2 статті 12 ГПК в редакції, чинній до 15.12.2017, підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини 1 цієї статті, та інших спорів, передбачених законом.

Статтею 1 ГПК у редакції, чинній до 15.12.2017, юридичним особам та суб'єктам підприємницької діяльності було гарантовано право звернення до господарського суду згідно зі встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а угода про відмову від права на звернення до господарського суду вважалася недійсною.

Згідно з приписами статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. Зважаючи на викладене, сторони мають правову можливість, а не обов'язок звертатися до третейського суду. При цьому обмеження права звернення до господарського суду не допускається.

Відсутність взаємної згоди саме сторін спору на його вирішення комерційним судом (арбітражем), оформленої відповідним арбітражним застереженням, незалежно від попередньої домовленості про це, виключає можливість розгляду спору таким судом. У разі відсутності такого застереження господарський суд зобов'язаний припинити провадження у справі лише за наявності волі обох сторін про розгляд конкретного спору арбітражем, оформленої відповідним зверненням до суду.

Господарськими судами попередніх інстанцій під час вирішення спору було установлено, що договір підряду № 160-35 було підписано сторонами із протоколом розбіжностей від 22.03.2016, в пункті 12.2 якого сторони погодили, що у випадку, якщо спори та розбіжності виникли у зв'язку з виконанням цього договору або стосуються його укладання, зміни, порушення умов та недійсності, не будуть врегульовані шляхом переговорів, то їх розгляд відбувається в господарському суді в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Тобто сторони домовилися про розгляд спорів, що виникнуть між ними, в господарському суді, а тому, як встановили суди першої та апеляційної інстанцій, відсутні правові підстави для припинення провадження у справі з підстав передачі спору на розгляд третейського суду.

Щодо посилань скаржника на недотримання ТОВ "ТИАМАТ" порядку здачі-приймання виконаних робіт і оформлення актів на систематичне відновлення матеріальних цінностей, які не передбачені договором, то вони є безпідставними, оскільки спірним договором не встановлено особливої форми актів приймання-передачі виконаних робіт. Крім того, як вбачається із матеріалів справи та встановлено господарськими судами, повноважна особа замовника завірила акти на систематичне відновлення матеріальних цінностей без зауважень і заперечень, чим підтвердила прийняття виконаних підрядником робіт, внаслідок чого у замовника виник обов'язок з їх оплати.

Водночас визнаються безпідставними і доводи скаржника про непорушення прав підрядника та виконання робіт третіми особами, а не підрядником, оскільки ці доводи ґрунтуються на припущеннях скаржника, а факт непроведення замовником повного розрахунку з підрядником за виконані підрядні роботи встановлено судами та підтверджено матеріалами справи.

Аргументи скаржника стосовно того, що позивачем за первісним позовом у порушення вимог частини 2 статті 625 ЦК було неправомірно нараховано інфляційні втрати у зв'язку з прив'язкою суми зобов'язань до іноземної валюти, то вони колегією суддів також визнаються необґрунтованими, оскільки, як встановили суди та підтверджено матеріалами справи, за умовами договору підряду № 160-35 оплата замовником виконаних підрядником робіт здійснюється в національній валюті України; корегування співвідношення курсу долара до гривні не застосовувалося.

Інші аргументи скаржника, зокрема щодо фіктивності господарської діяльності ТОВ "ТИАМАТ", невідповідності фактичного місця знаходження останнього юридичній адресі, зміни складу учасників, спроб приховати кінцевого бенефіціара також не можуть бути підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки вони не є предметом розгляду у даній справі і не входять до предмета доказування у цьому спорі.

Колегія суддів вважає, що постанову суду апеляційної інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, тому її необхідно залишити без змін з таких підстав.

Ухвалюючи постанову у справі, суд апеляційної інстанції погодився з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог первісного позову, виходячи із того, що відповідачем за первісним позовом не було сплачено своєчасно та у повному обсязі вартість виконаних робіт за договором підряду № 160-35, з урахуванням специфікацій № 4, № 8 до договору.

Водночас апеляційний господарський суд визнав правомірним і задоволення вимог зустрічного позову у частині стягнення з підрядника штрафу за прострочення виконання підрядних робіт у сумі 163 470,00 грн.

Разом із тим, змінюючи судове рішення у частині відмови у зустрічному позові про стягнення 42 480 грн штрафу та достягуючи зазначену суму штрафу з ТОВ "ТИАМАТ" на користь ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідальність підрядника за порушення строків виконання робіт передбачено пунктом 10.3.2 договору підряду, і з огляду на встановлення факту прострочення виконання підрядником робіт за специфікацією № 8, стягнення з останнього зазначеної суми штрафу є правомірним.

За змістом частини 1 статті 627 ЦК відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв цивільного обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній форм досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК).

Аналогічні положення наведено у статті 180 ГК.

Відповідно до статті 181 ГК, якою визначено загальний порядок укладення господарських договорів, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Відповідно до статті 837 ЦК за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі статтею 629 цього ж Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом статті 530 ЦК якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 610, 611 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 546 зазначеного Кодексу передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (стаття 549 ЦК).

Разом із тим, згідно із приписами статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційний господарський суд, здійснюючи судовий розгляд, установив, що ТОВ "ТИАМАТ" виконало підрядні роботи за договором підряду № 160-35, з урахуванням специфікацій № 4, № 8, і ці роботи було прийнято ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" за актами на систематичне відновлення матеріальних цінностей від 16.03.2017 № 14, від 17.03.2017 № 15, підписаними сторонами і скріпленими їх печатками.

Суд апеляційної інстанції також установив, що ПАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" у порушення умов договору, прийнявши виконані роботи, повного та вчасного розрахунку за них не здійснило, у зв'язку з чим за ним рахується заборгованість у сумі, заявленій до стягнення за первісним позовом. При цьому суд, зважаючи на правові наслідки такого порушення, визначені договором підряду № 160-35 (нарахування пені) та законом (стягнення 3 % річних та інфляційних втрат), дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог первісного позову і стягнення з відповідача за первісним позовом боргу, 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції встановив і факт прострочення виконання підрядником ремонтних робіт за договором підряду № 160-35 і специфікаціями № 2, № 3, № 4, № 8, що згідно з пунктом 10.3.2 зазначеного договору є підставою для стягнення з відповідача штрафу у загальній сумі 205 950,00 грн. Водночас апеляційний господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість нарахування і стягнення штрафу за специфікацією № 1, оскільки її було складено до погодження сторонами всіх істотних умов договору підряду № 160-35 з протоколом розбіжностей.

Згідно зі статтею 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Ураховуючи наведені приписи законодавства та обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що оскаржену постанову у справі ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування немає.

Оскільки підстави для скасування судового рішення та задоволення касаційної скарги відсутні, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 ГПК, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 у справі № 904/7724/17 залишити без змін. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Дроботова

Судді: К.М. Пільков

Ю.Я. Чумак