ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.02.2018 Справа № 905/2709/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В

при помічнику судді Клименко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовною заявою: Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (, адреса: 85307, м. Покровськ, вул. Захисників України, буд. 2)

до відповідача: Служби автомобільних доріг у Донецькій області (, адреса: 84333, м. Краматорськ, вул. Уральська, буд. 12)

про: стягнення 4 709 727,22 грн.

за участю представників

від позивача: Захаров О.С. - довіреність від 24.11.2017

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні Господарського суду Донецької області перебуває справа № 905/2709/17 за позовом Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Служби автомобільних доріг у Донецькій області про стягнення інфляційних нарахувань в сумі 3 864 931,47 грн. та 3% річних в сумі 844 795,75 грн., нарахованих на заборгованість, стягнуту за рішенням господарського суду Донецької області від 10.11.2015 по справі № 905/1680/15. Всього до стягнення з відповідача пред"явлено 4 709 727,22 грн. (чотири мільйони сімсот дев'ять тисяч сімсот двадцять сім гривень 22 коп.).

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем був укладений договір про закупівлю послуг за державні кошти № 2-1 від 21.02.2012, на виконання якого позивачем здійснювався поточний ремонт та експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування Донецької області, між сторонами протягом 2013 року без зауважень підписано відповідні акти виконаних робіт за формою КБ-2в та КБ-3 на загальну суму 161 096 192,64 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.11.2015 по справі № 905/1680/15 з відповідача було стягнуто на користь позивача заборгованість за виконані роботи у розмірі 21 035 811,57 грн. Оскільки остаточно відповідач здійснив оплату цього боргу лише 28.04.2017, тому позивач на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нарахував за період з 10.11.2015 по 27.04.2017 на заборгованість з урахуванням її часткової сплати інфляційні на загальну суму 3 864 931,47 грн. та 3% річних - 844 795,75 грн., які пред'явив до стягнення в судовому порядку.

На підтвердження позовних вимог надано суду: договір про закупівлю послуг за державні кошти № 2-1 від 21.12.2012 з додатками та додатковими угодами, платіжні доручення № 1 від 06.04.2017 на суму 1 500 000,00 грн., № 1 від 28.04.2017 на суму 11 628 804,90 грн., № 1 від 28.12.2016 на суму 7 907 006,67 грн., рішення господарського суду Донецької області від 10.11.2015 по справі № 905/1680/15, акти виконаних робіт з додатками за формою КБ-2в, КБ-3 за період квітень - грудень 2013 року, статутні документи підприємства, розрахунок позовних вимог.

У відзиві від 05.01.2018 № 01.3-26 Служба автомобільних доріг у Донецькій області зазначає про невірно визначений позивачем час прострочення грошового зобов'язання, хибність розрахунку розміру позовних вимог щодо інфляційного нарахування та 3 % річних.

На переконання відповідача, дата проголошення судового рішення не породжує правових наслідків для особи щодо якої його ухвалено, оскільки рішення суду не набрало законної сили. Судове рішення набуває статусу остаточного після набрання ним законної сили. В даному випадку рішення Господарського суду Донецької області від 10.11.2015 (повний текст складено та підписано 16.11.2015) у справі № 905/1680/15 набрало сили 27.11.2015. Саме з цієї дати, за позицією відповідача, починається період прострочення виконання.

Оскільки рішення суду виконане Службою автомобільних доріг у Донецькій області декількома платежами, зокрема: 28.12.2016 у сумі 7 907 006,67 грн.; 06.04.2017 у сумі 1 500 000,00 грн.; 28.04.2017 у сумі 11 701 884,90 грн., тому періоди прострочення, а відповідно й обчислення інфляційних втрат і 3% річних, в залежності від зменшення суми заборгованості, визначаються окремими періодами. За розрахунком відповідача, сума інфляційних втрат позивача загалом склала 3 284 240,32 грн., а 3% річних - 812 535,88 грн.

В судовому засіданні, що відбулось 12.02.2018, позивач підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позові.

Відповідач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку.

Враховуючи, що явка представників сторін в судове засідання обов'язковою визнана не була, сторони повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, наданих сторонами документів достатньо для вирішення спору, тому справа розглядається за наявними матеріалами без присутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, доводи сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що 21.12.2012 між ними був укладений договір про закупівлю послуг за державні кошти № 2-1, згідно з п.п.1 якого, Учасник (позивач) зобов'язався у 2013 році виконати послуги з поточного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування Донецької області, а Замовник (відповідач) - прийняти і оплатити такі послуги.

Замовник передав, а Учасник прийняв на експлуатаційне утримання мережі автомобільних доріг загального користування Донецької області: районні - 5116 км., місцеві - 6243,7 км., обласні - 8117,7 км. (додаток № 1 до договору).

Строк дії договору встановлений з 01.01.2013 до 31.12.2013.

За правовою природою, укладений договір має усі ознаки договору підряду і підпадає під правове регулювання глави 61 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У п.3.1 договору, сторони узгодили ціну договору у сумі 200 000 000,00 грн. Згідно з п.3.2 договору, ціна може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Додатковими угодами до договору сторонами неодноразово зменшувалась ціна договору.

Додатковою угодою від 14.01.2013 ціна договору була зменшена до 140 000 000,00 грн., а додатковою від 30.12.2013 - до 127 420 891,70 грн.

Додатковою угодою від 30.12.2013 сторонами продовжений строк дії договору до 31.03.2014.

Додатковою угодою від 31.12.2013 обсяг робіт на 2014 рік був узгоджений на суму 25 484 178,34 грн., а додатковою угодою від 01.04.2014 - зменшений до 12 639 489,37 грн.

Відповідно до п.4.1 договору, розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником протягом 20 банківських днів, при наявності коштів на бюджетних рахунках, після підписання сторонами акта прийняття виконаних робіт (Ф.КБ-2в).

До акта прийняття виконаних робіт додається довідка про вартість виконаних робіт (Ф.КБ-3) (п.4.2 договору).

Позивачем надані суду акти виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт за період з квітня по грудень 2013 року за Формами КБ-2в та КБ-3 відповідно, які підписано сторонами без заперечень.

Вартість виконаних робіт за усіма актами становить 161 096 192,64 грн. (сто шістдесят один мільйон дев'яносто шість тисяч сто дев'яносто дві гривні 64 коп.).

Матеріали справи свідчать, що Дочірнє підприємство "Донецький облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" зверталось до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області 21 035 811,57 грн. боргу за договором № 2-1 від 21.12.2012.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилався на те, що зобов'язання за договором ним були виконанні, але в порушення умов договору, відповідач за надані послуги розрахувався частково, тому за ним налічується борг, який підлягає стягненню.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.11.2015 по справі № 905/1680/15 позовні вимоги Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Служби автомобільних доріг у Донецькій області про стягнення 21 035 811,57 грн. задоволено.

Стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області на користь Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 21 035 811,57 грн. боргу та 73 080,00 грн. судового збору.

При розгляді справи № 905/1680/15 господарським судом встановлено, вартість виконаних робіт за усіма актами становить 161 096 192,64 грн., які оплачені були відповідачем частково - на суму 140 060 381,07 грн., різниця між сумою виконаних і сумою оплачених робіт становить 21 035 811,57 грн. Також, судом було встановлено, що факт виконання зобов'язань на зазначену позивачем суму підтверджується Інформацією про обсяги виконаних, але не прийнятих або умовно прийнятих робіт на замовлення регіональних служб станом на 01.04.2015, яка підписана представниками обох сторін і скріплена печатками. Оскільки доказів оплати відповідачем виконаних, але не прийнятих або умовно прийнятих робіт позивачу суду не надано, тому позовні вимоги задоволені як обґрунтовані.

Рішення господарського суду Донецької області від 10.11.2015 по справі № 905/1680/15 сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 26.11.2015.

Відповідно до п. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Матеріали справи свідчать, що за платіжним дорученням від 28.12.2016 на суму 7 907 006,67 грн. відповідач перерахував позивачу частину заборгованості з поточного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг за наказом господарського суду Донецької області № 905/1680/15 від 01.12.2015; за платіжним дорученням від 06.04.2017 на суму 1 500 000,00 грн. відповідач перерахував позивачу частину заборгованості з поточного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг за наказом господарського суду Донецької області № 905/1680/15 від 01.12.2015; за платіжним дорученням від 28.04.2017 на суму 11 628 804,90 грн. відповідач перерахував позивачу частину заборгованості з поточного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг за наказом господарського суду Донецької області № 905/1680/15 від 01.12.2015. Всього за цими платіжними дорученнями відповідач перерахував позивачу 21 035 811,57 грн. (двадцять один мільйон тридцять п'ять тисяч вісімсот одинадцять гривень 57 коп.), тобто повністю сплатив заборгованість за договором № 2-1 від 21.12.2012, стягнуту позивачем за рішенням господарського суду Донецької області від 10.11.2015 по справі № 905/1680/15.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було встановлено судом, відповідно до п.4.1 договору, розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником протягом 20 банківських днів, при наявності коштів на бюджетних рахунках, після підписання сторонами акта прийняття виконаних робіт (Ф.КБ-2в). До акта прийняття виконаних робіт додається довідка про вартість виконаних робіт (Ф.КБ-3) (п.4.2 договору).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи актів прийняття виконаних робіт та довідок про вартість виконаних робіт (Форми КБ-3, КБ-2в), роботи по утриманню автодоріг Донецької області виконувались у 2013 році щомісячно з квітня по грудень, відповідні акти підписано обома сторонами без розбіжностей. Втім, такі акти не мають дати складання.

Відповідно до загальних положень визначення та обчислення строків, встановлених Главою 18 Розділу V Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, оскільки наявні в матеріалах справи акти прийняття виконаних робіт та довідки про вартість виконаних робіт (Форми КБ-3, КБ-2в) не мають дати складання, тому можна вважати, що такі документи з квітня по грудень 2013 року складено в останній день відповідного місяця.

Враховуючи умови п.4.1 договору, розрахунки відповідач мав проводити протягом 20 банківських днів, при наявності коштів на бюджетних рахунках, після підписання сторонами акта прийняття виконаних робіт (Ф.КБ-2в)

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, на момент прийняття господарським судом Донецької області рішення від 10.11.2015 по справі № 905/1680/15 мала місце заборгованість відповідача за цим договором у розмірі 21 035 811,57 грн., яка у подальшому була останнім сплачена за платіжним дорученням від 28.12.2016 на суму 7 907 006,67 грн.; за платіжним дорученням від 06.04.2017 на суму 1 500 000,00 грн. та за платіжним дорученням від 28.04.2017 на суму 11 628 804,90 грн.

Позивач розрахував та пред'явив до стягнення з відповідача інфляційні в сумі 3 864 931,47 грн. та 3% річних в сумі 844 795,75 грн., нараховані на заборгованість в розмірі 21 035 811,57 грн., за період з 10.11.2015 по 27.04.2017.

Положеннями ст. 625 ЦК встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Оскільки у справі, яка розглядається, право вимоги оплати виконаних робіт виникло у кредитора (позивача) до звернення до суду в межах справи № 905/1680/15 внаслідок порушення боржником (відповідачем) обов'язку оплатити виконані роботи, це право становить зміст основного зобов'язання. Грошовим є зобов'язання, що передбачає передачу грошей як предмета договору або їх сплату як ціни договору.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Разом із тим, відповідно до положень ст. 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов'язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі, як установлено, наприклад, ч. 4 ст. 36, ст. ст. 43, 46, ч. 3 ст. 334, ч. 3 ст. 653 ЦК України.

Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов'язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов'язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов'язують виникнення зобов'язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Тобто, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З наведених вище підстав суд відхиляє доводи відповідача про те, що нарахування на заборгованість інфляційних та 3% річних позивач мав здійснювати після набрання рішенням господарського суду Донецької області від 10.11.2015 по справі № 905/1680/15 законної сили (з 27.11.2015), оскільки вважає такі доводи помилковими.

Аналогічної правової позиції дотримувала Судова палата у господарських справах Верховного Суду України у постановах від 17 лютого 2016 року у справі № 3-1276г15, від 18 жовтня 2017 № 3-133гс17.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок позовних вимог, суд вважає його арифметично вірним, а вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, тому судові витрати за розгляд справи покладаються на відповідача.

При цьому суд враховує, що при зверненні до суду з позовною заявою від 22.11.2017 вих. № 01-24/972 про стягнення зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області боргу у розмірі 16 640 159,43 грн., Дочірнім підприємством "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" за платіжним дорученням № 3938 від 07.11.2017 сплачено судовий збір у розмірі 240 000,00 грн. Оскільки позивачем заявою № 01-24/993 від 29.11.2017 зменшено розмір позовних вимог до 4 709 727,22 грн., тому, в силу положень ст.7 Закону України «Про судовий збір», частина сплаченого судового збору у розмірі 169 354,09 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Керуючись статтями 73 - 80, 129, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити позовні вимоги Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Служби автомобільних доріг у Донецькій області про стягнення 4 709 727,22 грн. (чотири мільйони сімсот дев'ять тисяч сімсот двадцять сім гривень 22 коп.)

2. Стягнути зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області (, адреса: 84333, м. Краматорськ, вул. Уральська, буд. 12) на користь Дочірнього підприємства "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (, адреса: 85307, м. Покровськ, вул. Захисників України, буд. 2) інфляційних нарахувань в сумі 3 864 931,47 грн. (три мільйони вісімсот шістдесят чотири тисячі дев'ятсот тридцять одна гривня 47 коп.), три проценти річних в сумі 844 795,75 грн. (вісімсот сорок чотири тисячі сімсот дев'яносто п'ять гривень 75 коп.) та судовий збір у сумі 70 645,91 грн. (сімдесят тисяч шістсот сорок п'ять гривень 91 коп.)

3. Повернути Дочірньому підприємству "Донецький облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (, адреса: 85307, м. Покровськ, вул. Захисників України, буд. 2) з державного бюджету зайво сплачений судовий збір у розмірі 169 354,09 грн. (сто шістдесят дев'ять тисяч триста п'ятдесят чотири гривні 09 коп.)

4. Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили через двадцять днів з дня його підписання та може бути оскаржене в апеляційному порядку, згідно з Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

5. Повний текст рішення підписано 12.02.2018

Суддя Н.В. Величко