КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2018 р. Справа№ 910/8268/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Сав'як І.Б. довіреність № 2076 від 29.09.2012 року;

від відповідача: Повар О.М. довіреність № 3682 від 26.03.2009 року,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 року (дата підписання повного тексту рішення 14.08.2017 року)

у справі № 910/8268/17 (суддя: Отрош І.М.)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького

до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"

про стягнення 4183134,62 грн

Встановив

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (далі - відповідач) про стягнення 4183134,52 грн.

Позовні вимоги вмотивовано невиконанням відповідачем у повному обсязі обов'язку з оплати вартості наданих позивачем послуг за стандартною угодою ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) Додаток В №ОД/2014/01/01/1 від 01.01.2014 року, згідно зі зміненими в порядку п. 8.6. договору тарифами, за період з 15.02.2016 року по 30.05.2016 року, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 3196767,49 грн. Також у зв'язку з неналежним виконанням грошового зобов'язання відповідачем, позивачем заявлено до стягнення 522042,86 грн пені, 91293,81 грн 3% річних, 373030,64 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 року Позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Львів" імені Данила Галицького" основний борг у розмірі 3196767,49 грн, пеню у розмірі 453947,10 грн, 3% річних у розмірі 88235,56 грн, інфляційні збитки у розмірі 373030,46 грн та судовий збір у розмірі 61679,71 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 04.08.2017 року, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 року по справі № 910/8268/17 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та права процесуального, зокрема ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України.

Крім того, скаржник зазначив, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували отримання Авіакомпанією «МАУ» рахунків у спосіб встановлений п. 7.1.4 додатку В.

Також, скаржник, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення вказав, що суд першої інстанції безпідставно визнав встановленими обставинами щодо порушення Авіакомпанією «МАУ» строків розрахунків.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 року у справі № 910/8268/17 апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" прийнята до провадження.

Протоколом автоматичної зміни колегії суддів від 13.11.2017 року, у зв'язку з перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці та судді Гончарова С.А. на лікарняному, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/8268/17 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Київський апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" до провадження у складі нової колегії головуючого судді Суліма В.В., суддів: Майданевича А.Г., Гаврилюка О.М., своєю ухвалою від 13.11.2017.

14.11.2017 року в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду було оголошено перерву до 07.12.2017 року.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Суліма В.В., на лікарняному, розгляд справи № 910/8268/17 не відбувся.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 року розгляд справи № 910/8268/17 призначено на 30.01.2018 року.

30.01.2018 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника скаржника до суду надійшли письмові пояснення. Крім того, представник скаржника просив залучити до матеріалів справи копію відповіді Державної авіаційної служби України на адвокатський запит від 20.11.2017 року.

30.01.2018 року в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

В судовому засіданні позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 року по справі №910/8268/17 залишити без змін а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" - без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, зокрема зазначив, що сторони у відповідності до норм закону домовились про можливість односторонньої зміни плати за послуги, що відображено у п. 8.6 договору. Крім того, доводи апелянта про договірний порядок підняття плати за послуги не відповідають дійсним обставинам справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

01.01.2014 року між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт Львів" імені Данила Галицького (обслуговуюча компанія, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" (перевізник, відповідач) було укладено стандартну угоду ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) Додаток В №ОД/2014/01/01/1 (далі - договір), який складено відповідно до спрощеної процедури, за якою сторони домовляються про те, що умови Основної угоди та Додатка А до СУНО від січня 2008 року, будуть частиною даного Додатка В так, якщо вони були б викладені в цьому документі повністю.

Згідно з п. 1.1. договору для одного наземного обслуговування, що включає прибуття і подальший виліт в узгоджений час одного і того ж повітряного судна, обслуговуюча компанія надає послуги згідно з Додатком А за наступними зборами і тарифами: аеропортові збори за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропорту "Львів" наведені в додатку В1.0 до Додатку В; тарифи та перелік послуг з наземного обслуговування пасажирських суден в залежності від максимальної злітної ваги наведені в додатку В2.0 до додатку В; тарифи та комплекс послуг, що надаються при обслуговуванні пасажирів та їх багажу (пасажирське обслуговування) наведені в додатку В2.0. до додатку В; тарифи та комплекс послуг з наземного обслуговування ПС для перевізників, що здійснюють технічну або вимушену посадку ПС, наведені в Додатку В2.0 до додатку В; тарифи та комплекс послуг на наземне обслуговування ПС для перевізників, що виконують некомерційні рейси, наведені в додатку В2.0 до додатку В; тарифи та комплекс послуг для зустрічі та випуску ПС для перевізників, що виконують вантажні рейси, наведені в додатку В2.0 до додатку В.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що усі послуги, які не включено в Параграф 1 цього Додатку В, надаються відповідно до тарифів на додаткові послуги під час наземного обслуговування ПС в міжнародному аеропорту м. Львів, які наведені в додатку В3.0.

Відповідно до п.п. 7.1.1., 7.1.2. договору, розрахунки за надані послуги перевізник проводить протягом 10 банківських днів з моменту отримання рахунків обслуговуючої компанії відповідно до п. 7.1.4. додатку В. Рахунки обслуговуюча компанія виставляє щодекадно. Оплата за даним договором здійснюється перевізником в гривнях.

Згідно п. 7.1.3. договору рахунки направляються обслуговуючою компанією на електронну пошту перевізника або надсилаються факсом. Оригінали рахунків надсилаються перевізником рекомендованим листом на адресу, вказану в параграфі 9, або надаються уповноваженому представнику перевізника. Перевізник зобов'язаний письмово повідомити обслуговуючу компанію про своїх представників у Львові.

Пунктом 8.1. договору встановлено, що будь-яка сторона має право розірвати цей Додаток В або будь-яку зміну чи доповнення до нього, повідомивши іншу сторону не менше, ніж за 30 днів до настання дати розірвання.

За змістом п. 8.6. договору, тарифи та перелік послуг з наземного обслуговування пасажирських ПС, тарифи та комплекс послуг, що надаються при обслуговування пасажирів та їх багажу (пасажирське обслуговування), тарифи та перелік послуг з наземного обслуговування ПС для перевізників, що здійснюють технічну або вимушену посадку ПС, тарифи на додаткові послуги під час наземного обслуговування ПС, тарифи та перелік послуг на наземне обслуговування ПС для перевізників, що виконують некомерційні рейси, тарифи та перелік послуг для зустрічі та випуску ПС для перевізників, що виконують вантажні рейси, можуть змінюватись обслуговуючою компанією в односторонньому порядку шляхом письмового повідомлення перевізника про зміну тарифів не пізніше, ніж за 30 календарних днів до дати їх введення. Незгода перевізника зі зміною тарифів не зупиняє їх застосування за цим додатком В, але надає перевізнику право розірвати цей додаток В у встановленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 01.01.2014 року між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт Львів" імені Данила Галицького та Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" було погоджено додаток В1.0 до стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) Додаток В №ОД/2014/01/01/1 від 01.01.2014 року, яким погоджено тарифи за аеропортові збори за обслуговування повітряних суден і пасажирів в аеропорту "Львів"; 01.01.2014 року Державним підприємством "Міжнародний аеропорт Львів" імені Данила Галицького та Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" погоджено додаток В2.0 до стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) Додаток В №ОД/2014/01/01/1 від 01.01.2014 року, яким погоджено (з урахуванням додаткової угоди №1 від 27.03.2017 року) тарифи наземне обслуговування пасажирських повітряних суден в залежності від максимальної злітної ваги, тарифи та перелік послуг з наземного обслуговування ПС для перевізників, що здійснюють технічну або вимушену посадку ПС, тарифи та перелік послуг для зустрічі та випуску ПС для перевізників, що виконують вантажні рейси, тарифи на додаткові послуги під час наземного обслуговування ПС, тарифи та перелік послуг на наземне обслуговування ПС для перевізників, що виконують некомерційні рейси; 01.01.2014 року Державним підприємством "Міжнародний аеропорт Львів" імені Данила Галицького та Приватним акціонерним товариством "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" погоджено додаток В3.0 до стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) Додаток В №ОД/2014/01/01/1 від 01.01.2014 року, яким погоджено тарифи на додаткові послуги під час наземного обслуговування ПС в міжнародному аеропорту "Львів" (згідно з додатковою угодою №1 від 27.03.2017 року вказаний додаток викладено в новій редакції).

Дослідивши зміст укладеної між позивачем та відповідачем стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) Додаток В №ОД/2014/01/01/1 від 01.01.2014 року, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надіслав відповідачеві лист від 25.06.2015 року №1526, згідно з яким ДП МА "Львів" імені Данила Галицького повідомило відповідача про те, що запровадило нові ціни на послуги з наземного пасажирського обслуговування в аеропорті м. Львова, які вступлять в силу з 01.08.2015 року, у зв'язку з чим позивач відповідно до п. 8.6. стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) Додаток В №ОД/2014/01/01/1 від 01.01.2014 року надає на підпис відповідачу додаткові угоди та додатки (копія листа долучена до позову).

Так, як було встановлено вище, за змістом п. 8.6. стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) Додаток В №ОД/2014/01/01/1 від 01.01.2014, тарифи та перелік послуг з наземного обслуговування пасажирських ПС, тарифи та комплекс послуг, що надаються при обслуговування пасажирів та їх багажу (пасажирське обслуговування), тарифи та перелік послуг з наземного обслуговування ПС для перевізників, що здійснюють технічну або вимушену посадку ПС, тарифи на додаткові послуги під час наземного обслуговування ПС, тарифи та перелік послуг на наземне обслуговування ПС для перевізників, що виконують некомерційні рейси, тарифи та перелік послуг для зустрічі та випуску ПС для перевізників, що виконують вантажні рейси, можуть змінюватись обслуговуючою компанією в односторонньому порядку шляхом письмового повідомлення перевізника про зміну тарифів не пізніше, ніж за 30 календарних днів до дати їх введення. Незгода перевізника зі зміною тарифів не зупиняє їх застосування за цим додатком В, але надає перевізнику право розірвати цей додаток В у встановленому порядку.

За змістом ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовами . 8.6. стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) Додаток В №ОД/2014/01/01/1 від 01.01.2014 року передбачено, що зміна тарифів на послуги, що стандартної угоди, можуть змінюватись обслуговуючою компанією (позивачем) в односторонньому порядку, що, однак, не позбавляє відповідача права на розірвання договору у разі непогодження з тарифами. Так, вказаним пунктом стандартної угоди (додаток В), зокрема, встановлено, що незгода перевізника зі зміною тарифів не зупиняє їх застосування за цим додатком.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд приймає як належне посилання відповідача викладене в відзиві на апеляційну скаргу, що сторони домовились про можливість односторонньої зміни плати за відповідні послуги.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника на незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, оскільки даною нормою передбачено, що зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про його зміну, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Пунктом 8.6 угоди передбачено момент зміни зобов'язання (дата введення нових тарифів), тобто порушення норм вказаної статті нема.

В той же час, сторонами не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів того, що відповідач розірвав у встановленому п.п. 8.1., 8.6. стандартної угоди від 01.01.2014 року порядку вказаний договір у зв'язку з незгодою зі зміною тарифів позивачем.

Відповідач в свою чергу, листом від 22.07.2015 року №04-07-128 запропонував відкликати позивачеві його лист від 25.06.2015 року №1526 та зберегти ціни на наземне обслуговування, які діяли до 01.08.2015 року (копія наявна в матеріалах справи).

Позивач листом від 30.07.2015 року за №1801 повідомив відповідача про те, що позивачем було докладено усіх зусиль для досягнення компромісу та продовження співробітництва на засадах взаєморозуміння і допомоги та прийнято рішення відтермінувати запровадження нових цін до 01.09.2015 року (копія наявна в матеріалах справи).

31.07.2015 року позивач повідомив відповідача листом від №1815 про те, що нові тарифи на наземне обслуговування в Міжнародному аеропорту "Львів" вступлять в силу з 01.09.2015 року, у зв'язку з чим позивач відповідно до п. 8.6. стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) Додаток В №ОД/2014/01/01/1 від 01.01.2014 року надає на підпис відповідачу додаткові угоди та додатки.

Відповідач в свою чергу листом від 31.07.2015 року №0504-98, зазначив, що не може погодитись на збільшення цін, у зв'язку з чим відповідач надсилає протоколи розбіжностей до додаткової угоди (додатки №2 та №3).

Крім того, відповідач надіслав підписану додаткову угоду №3 від 31.07.2015 року до стандартної угоди ІАТА, протокол розбіжностей до додаткової угоди разом з новими редакціями додатку В.2.0. і Додатку В.3.0.

22.09.2015 року позивач направив відповідачу протокол узгодження розбіжностей до протоколу розбіжностей додаткової угоди разом з новими редакціями додатку В.2.0. і Додатку В.3.0.

Так, викладене у листі від 25.06.2015 року №1526, яким відповідач повідомлявся про зміну тарифів, посилання на п. 8.6. стандартної угоди ІАТА додаток В, у сукупності із формулюванням, що: "ДП МА "Львів" запровадило нові ціни на послуги з наземного та пасажирського обслуговування у аеропорту м. Львова" свідчить про реалізацію позивачем права на односторонню зміну умов договору щодо тарифів на послуги, що передбачено договором.

При цьому, враховуючи письмові пояснення позивача від 21.07.2017 року, згідно з якими він вказує, що листи (повідомлення про зміну тарифів) з додатковими угодами були направлені відповідачу для його ознайомлення безпосередньо з новою вартістю кожної з позицій додатків В2.0., В30, а також беручи до уваги реалізоване волевиявлення позивача на односторонню зміну умов договору щодо тарифів на послуги, що є предметом договору послуг, суд доходить висновку, що дії по надісланню для підписання додаткових угод та додатків, з урахуванням того, що листом від 25.06.2015 року №1526 відповідача повідомлено про зміну тарифів, не може свідчити про обрання відповідачем такого способу зміни договору як за згодою сторін.

Щодо доводів скаржника про порушення позивачем строків введення в дію нових тарифів, Київський апеляційний господарський суд відзначає наступне, листом від 25.06.2015 року №1526 відповідача було повідомлено про зміну тарифів за спірним договором, у відповідь на який відповідачем було складено лист від 22.07.2015 року №04-07-128, яким відповідач запропонував відкликати позивачеві його лист від 25.06.2015 року №1526 та зберегти ціни на наземне обслуговування, з огляду на що листами від 30.07.2015 року №1801 та від 31.07.2015 року №1815 позивач повідомив, що нові тарифи підлягають застосуванню з 01.09.2015 року. Так, вперше повідомлення відповідача про зміну тарифів за стандартною угодою ІАТА додаток В відбулась згідно з листом від 25.05.2015 року, а викладена у наступних листах зміна початку відліку строку застосування нових тарифів з 01.09.2015 року є добровільним волевиявленням позивача (відтермінування початку строку нарахування вартості послуг за новими тарифами).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для ініціювання надіслання відповідачеві повідомлення про зміну тарифів (з 01.09.2015 року) в порядку п. 8.6. стандартної угоди ІАТА (додатку В) заново, тобто за 30 календарних днів, з урахуванням встановленого судом факту належного повідомлення відповідача про таку зміну листом від 25.06.2015 та реалізації права на односторонню зміну тарифів.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що МА "Львів" не повідомляв Авіакомпанію "МАУ" про зміну цін на додаткові послуги, що надаються під час наземного обслуговування, оскільки у листах йдеться про зміну цін на послуги з наземного та пасажирського обслуговування, суд зазначає, що стандартна угода ІАТА (додаток В), виходячи з її назви та предмету, є договором наземного обслуговування, що включає в себе передбачений пунктами 1.1., 2.1. договору перелік послуг, в тому числі, і додаткові; при цьому, відсутність у листі від 25.06.2015 року та від 31.07.2017 року чіткого посилання на назву виду послуг, тарифи надання яких змінюються - додаткові послуги, а вживання позивачем загальної назви - послуги наземного та пасажирського обслуговування, враховуючи при цьому зміст додатків до вказаних листів (додатки №В2.0, В3.0), а також посилання на п. 8.6. договору, в сукупності свідчать про однозначність волевиявлення позивача на зміну відповідно до цього пункту договору та ст. 651 Цивільного кодексу України умов договору, в тому числі, щодо додаткових послуг, в односторонньому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, за період з 15.02.2016 року по 31.05.2016 року позивачем як обслуговуючою організацією було надано відповідачеві послуги, що є предметом стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) Додаток В №ОД/2014/01/01/1 від 01.01.2014 року , обсяг яких зазначений в рахунках на оплату (а також актах форма С, актах про надання послуг), а саме таких рахунках: №02-0000128 від 15.02.2016 року, №02-0000501 від 18.02.2016 року, №02-0000498 від 20.02.2016 року , №02-0000499 від 20.02.2016 року, №02-0000524 від 26.02.2016 року, №02-0000547 від 29.02.2016 року, №02-0000548 від 29.02.2016 року, №02-0000549 від 29.02.2016 року, №03-0000067 від 10.03.2016 року, №03-0000068 від 10.03.2016 року, №03-0000069 від 07.03.2016 року, №03-0000460 від 25.03.2016 року, №03-0000255 від 18.03.2016 року, №03-0000256 від 19.03.2016 року, №03-0000257 від 20.03.2016 року, №03-0000496 від 20.03.2016 року, №03-0000501 від 28.03.2016 року, №03-0000521 від 31.03.2016 року, №03-0000522 від 31.03.2016 року, №03-0000523 від 31.03.2016 року, №04-0000055 від 08.04.2016 року, №04-0000056 від 10.04.2016 року, №04-0000057 від 08.04.2016 року, №04-0000058 від 10.04.2016 року, №04-0000490 від 18.04.2016 року, №04-0000489 від 18.04.2016 року, №04-0000488 від 18.04.2016 року, №04-0000487 від 20.04.2016 року, №04-0000553 від 29.04.2016 року, №04-0000554 від 30.04.2016 року, №04-0000555 від 26.04.2016 року, №04-0000556 від 29.04.2016 року, №04-0000557 від 28.04.2016 року, №04-0000558 від 30.04.2016 року, №05-0000006 від 02.05.2016 року, №05-0000005 від 04.05.2016 року, №05-0000082 від 14.05.2016 року, №05-0000083 від 09.05.2016 року, №05-0000084 від 09.05.2016 року, №05-0000085 від 09.05.2016 року, №05-0000086 від 10.05.2016 року, №05-0000374 від 18.05.2016 року, №05-0000416 від 20.05.2016 року, №05-0000417 від 19.05.2016року, №05-0000418 від 20.05.2016 року, №05-0000451 від 20.05.2016 року, №05-0000450 від 23.05.2016 року, №05-0000462 від 28.05.2016 року, №05-0000492 від 30.05.2016 року, №05-0000493 від 29.05.2016 року, №05-0000494 від 30.05.2016 року, №05-0000512 від 31.05.2016 року, №05-0000513 від 30.05.2016 року, №05-0000514 від 31.05.2016 року, №05-0000516 від 30.05.2016 року (копії рахунків, актів форма С та актів про надання послуг долучені до позову та поданих 01.08.2017 року позивачем пояснень).

Так, відповідно до вказаних рахунків, актів форма С та актів про надання послуг за період з 15.02.2016 року по 31.05.2016 року, загальна вартість надання послуг (за новими тарифами) складає 19168694,42 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідачем було сплачено вартість наданих за вказаний період за наведеними рахунками послуг на загальну суму 15971926,93 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача, що подана позивачем 20.06.2017 року.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що акти надання послуг у спірний період відповідач підписував з протоколом розбіжностей (копії наявні в матеріалах справи), копії яких подані відповідачем.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає про невиконання відповідачем у повному обсязі обов'язку з оплати вартості наданих позивачем послуг за стандартною угодою ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) Додаток В №ОД/2014/01/01/1 від 01.01.2014 року, згідно зі зміненими в порядку п. 8.6. договору тарифами, за період з 15.02.2016 року по 30.05.2016 року.

Крім того, суд зазначає, що за змістом ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Так, враховуючи зміни відповідачем умов договору в односторонньому порядку (додатки №В2.0, В3.0 до стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) Додаток В №ОД/2014/01/01/1 від 01.01.2014 року) в порядку п. 8.6. такого договору за листом від 25.06.2015 року (з урахуванням уточнень щодо дати початку відліку застосування нових тарифів), суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що подальше (після реалізованого у встановленому порядку волевиявлення щодо односторонньої зміни умов договору) направлення відповідачем протоколу розбіжностей (та протоколу розбіжностей позивача у відповідь) до додаткових угод, не має правового значення, оскільки стосується укладення/зміни умов договору за згодою сторін, тоді-як позивачем у даному разі вже реалізовано право на односторонню зміну умов договору.

Згідно зведеного реєстру природних монополій:

(http://www.amc.gov.ua/amku/doccataIog/document?id=136411 &schema=main)

ДП «МА ЛЬВІВ ІМ. ДАНИЛА ГАЛИЦЬКОГО» є монополістом щодо

- забезпечення посадки зльоту повітряного судна;

- забезпечення авіаційної безпеки;

- забезпечення наднормативної стоянки повітряного судна, забезпечення обслуговування пасажирів в аеровокзалі.

Щодо даних послуг, Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 14.04.2008 року №433 встановлені відповідні збори, які відображені в Додатку В 1.0 до стандартної угоду ІАТА про наземне обслуговування (Спрощена процедура) Додаток «В» № ОД/2014/01/01/1, і даний додаток не є предметом позовних вимог. Такі збори встановлюються і змінюються нормативно - правовим актом, а не в односторонньому порядку.

Тобто, на ринку послуг з наземного та пасажирського обслуговування позивач не визнаний монополістом, і вартість послуг з наземного та пасажирського обслуговування не є регульованою, а встановлюється чи змінюється позивачем самостійно.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає як обґрунтоване твердження скаржника, що позивач як монополіст на ринку надання спеціалізованих аеропортових послуг повинен дотримуватись відповідних процедур укладання договорів.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що у разі, якщо позивач вважає, що позивачем незаконно застосовано нові тарифи як монополістом на відповідному ринку послуг, він вправі звернутись до Антимонопольного комітету України (його територіальних органів) із заявою щодо зловживання позивачем монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг, тощо.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що застосуванню у спірний період підлягають змінені тарифи за листами позивача від 25.06.2015 року №1526, від 30.07.2015 року №1801 та від 31.07.2015 року №1815.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до рахунків на оплату, актів форма С та актів про надання послуг за період з 15.02.2016 року по 31.05.2016 року, загальна вартість надання послуг (за новими тарифами, що підлягають застосуванню) за стандартною угодою ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) Додаток В №ОД/2014/01/01/1 від 01.01.2014 року складає 19168694,42 грн, із яких відповідачем сплачено вартість наданих за вказаний період за наведеними рахунками послуг на загальну суму 15971926,93 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2017 року було зобов'язано позивача надати письмові пояснення щодо того, куди зараховано оплати, здійснені відповідачем в період з 15.02.2016 року по 19.02.2016 року з призначенням платежу: передоплата на лютий 2016, передоплата на березень 2016 (т.3, а.с. 110) та пояснення щодо підстав невключення таких оплат до поданого у справі розрахунку із зазначеними оплатами у спірний період.

Так, з поданих позивачем 01.08.2017 року пояснень та наявних в матеріалах справи належних доказів вбачається, що 05.02.2016 року сторонами було підписано форму С, в якій зазначено перелік послуг та їх вартість в розмірі 137967,49 грн (перевізником підписано із зауваженнями щодо вартості, вважаючи, що діють ціни до 01.09.2015 року). На підставі форми С оформлено акт надання послуг №02-000010 від 05.02.2016 року на суму 137967,49 грн. і 05.02.2016 року виставлено рахунок №02-0000032 на суму 137967,49 грн, що зазначена у формі С та Акті надання послуг. Акт надання послуг повернуто позивачу із протоколом розбіжностей щодо вартості послуг, оплату здійснено платіжним дорученням №580 від 15.02.2016 року в повному розмірі на суму 137967,49 грн з призначенням платежу: "оплата по договору № ОД/2014/01/01/1 від 01.01.2014 року, за період 05.02.16-05.02.2016 року та передоплата на березень 2016 ПДВ за ставкою )". При цьому, як зазначав у поясненнях позивач, оплату зараховано в поточні платежі за надані послуги оскільки вартість наданих послуг дорівнювала здійсненій оплаті, тому надлишок не міг утворитись та бути передоплатою. Аналогічно з оплатою рахунків №02-0000058 від 10.02.2016 року на суму 634415,83 грн №02-0000059 від 09.02.2016 року на суму 193933,66 грн, №02-0000061 від 25.01.2016 року на суму 279410,58 грн. Оплату за вказаними рахунками проведено в повному розмірі платіжним дорученням від 19.02.2016 року. Оплата по рахунках №01-0000570 від 25.01.2016 року на суму 250445,27 грн, №01-0000569 від 31.01.2016 року на суму 391990,78 грн №01-0000568 від 31.01.2016 року на суму 704343,79 грн, №01-0000567 від 30.01.2016 року на суму 223485,05 грн проведена в повному розмірі платіжним дорученням від 15.02.2016року.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, передоплата за вказаними рахунками (із призначенням платежу: оплата за лютий 2016, передоплата за березень 2016) утворюватися не могла, оскільки оплата за даними рахунками повністю дорівнювала новій вартості наданих послуг.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що відповідно до п.п. 7.1.1., 7.1.2. стандартної угоди, розрахунки за надані послуги перевізник проводить протягом 10 банківських днів з моменту отримання рахунків обслуговуючої компанії відповідно до п. 7.1.4. додатку В. Рахунки обслуговуюча компанія виставляє щодекадно. Оплата за даним договором здійснюється перевізником в гривнях.

Рахунки направляються обслуговуючою компанією на електронну пошту перевізника або надсилаються факсом. Оригінали рахунків надсилаються перевізником рекомендованим листом на адресу, вказану в параграфі 9, або надаються уповноваженому представнику перевізника. Перевізник зобов'язаний письмово повідомити обслуговуючу компанію про своїх представників у Львові (7.1.3. стандартної угоди).

Так, зі спірних у справі рахунків на оплату вбачається, що вони отримувались відповідачем: 23.02.2016 року, 11.03.2016 року, 20.03.2016 року, 28.03.2016 року, 23.03.2016 року, 01.04.2016 року, 06.04.2016 року, 15.04.2016 року, 12.05.2016 року, 19.05.2016 року, 27.05.2016 року, 01.06.2017 року, 06.06.2017 року, 08.08.2016 року, що підтверджується відмітками про отримання на кожному з рахунків.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк оплати за рахунком №02-0000128 від 15.02.2016 року настав 09.03.2016 року, рахунки №02-0000501 від 18.02.2016 року, №02-0000498 від 20.02.2016 року, №02-0000499 від 20.02.2016 року, №02-0000524 від 26.02.2016 року (оплачені в повному обсязі), рахунками №02-0000547 від 29.02.2016 року, №02-0000548 від 29.02.2016 року, №02-0000549 від 29.02.2016 - 25.03.2016 року, рахунками №03-0000067 від 10.03.2016 року, №03-0000068 від 10.03.2016 року, №03-0000069 від 07.03.2016 року, №03-0000460 від 25.03.2016 - 01.04.2016 року, рахунком №03-0000255 від 18.03.2016 - 11.04.2016 року, рахунками №03-0000256 від 19.03.2016 року, №03-0000257 від 20.03.2016 - 06.04.2016 року, рахунками №03-0000496 від 20.03.2016 року, №03-0000501 від 28.03.2016 - 15.04.2016 року, рахунками №03-0000521 від 31.03.2016 року, №03-0000522 від 31.03.2016 року, №03-0000523 від 31.03.2016 - 20.04.2016 року, рахунками №04-0000055 від 08.04.2016 року, №04-0000056 від 10.04.2016 року, №04-0000057 від 08.04.2016 року, №04-0000058 від 10.04.2016 - 29.04.2016 року, рахунки №04-0000490 від 18.04.2016 року, №04-0000489 від 18.04.2016 року, рахунками №04-0000488 від 18.04.2016 року, №04-0000487 від 20.04.2016 року (оплачені в повному обсязі), рахунками №04-0000553 від 29.04.2016 року, №04-0000554 від 30.04.2016 року, №04-0000555 від 26.04.2016 року, №04-0000556 від 29.04.2016 року, №04-0000557 від 28.04.2016 року, №04-0000558 від 30.04.2016 року, №05-0000006 від 02.05.2016 року, №05-0000005 від 04.05.2016 - 26.05.2016 року, рахунками №05-0000082 від 14.05.2016 року, №05-0000083 від 09.05.2016 року, №05-0000084 від 09.05.2016 року, №05-0000085 від 09.05.2016 року, №05-0000086 від 10.05.2016 - 02.06.2016 року, рахунками №05-0000374 від 18.05.2016 року, №05-0000416 від 20.05.2016 року, №05-0000417 від 19.05.2016 року, №05-0000418 від 20.05.2016 - 10.06.2016 року, рахунками №05-0000451 від 20.05.2016 року, №05-0000450 від 23.05.2016 - 15.06.2016 року, рахунком №05-0000462 від 28.05.2016 - 20.06.2016 року, рахунками №05-0000492 від 30.05.2016 року , №05-0000493 від 29.05.2016 року, №05-0000494 від 30.05.2016 року, №05-0000512 від 31.05.2016 року,№05-0000513 від 30.05.2016 року, №05-0000514 від 31.05.2016 року, №05-0000516 від 30.05.2016 - 22.06.2017 року.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача виник обов'язок зі сплати вартості наданих позивачем за стандартною угодою ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) Додаток В №ОД/2014/01/01/1 від 01.01.2014 року (за новими тарифами) послуг у розмірі 3196767,49 грн, що складає різницю у сумі сплачених коштів та вартості наданих послуг, строк сплати якої є таким, що настав; вказаний факт відповідачем не спростовано.

Наявність та обсяг заборгованості Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" за стандартною угодою ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) Додаток В №ОД/2014/01/01/1 від 01.01.2014 року у розмірі 3196767,49 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що матеріали справи не містять, а відповідачем не були надані ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції суду належних та допустимих доказів сплати грошових коштів у вказаному розмірі.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3196767,49 грн основного боргу.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 91293,81 грн 3% річних та 373030,46 грн інфляційних збитків, Київський апеляційний господарський суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Київський апеляційний господарський суд перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги про стягнення 3% підлягають частковому задоволенню (розрахунок не враховує дати отримання рахунків на оплату та, відповідно, дати настання строку оплати) у розмірі 88235,56 грн, а в частині вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 373030,46 грн підлягають задоволенню повністю.

Щодо вимог про стягнення пені за прострочення сплати вартості наданих послуг, суд зазначає таке.

У зв'язку з неналежним виконанням грошових зобов'язань за стандартною угодою ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура) Додаток В №ОД/2014/01/01/1 від 01.01.2014 позивач нарахував станом пеню у розмірі 522042,86 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарському кодексі України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 7.1.6. стандартної угоди, за несвоєчасну оплату послуг, наданих обслуговуючою організацією, перевізник сплачує пеню у розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Київський апеляційний господарський суд перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок позивача невірний (розрахунок не враховував дат отримання рахунків на оплату), пеня підлягала стягненню в сумі 501120,73 грн.

Щодо наслідків спливу позовної давності в частині вимог МА "Львів" про стягнення пені за період з 02.03.2016 року по 19.05.2016 року, Київський апеляційний господарський суд відзначає наступне.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ст. 267 Цивільного кодексу України).

За змістом п. 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05,2013 року N 10, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Тобто, враховуючи, що нормами закону передбачено спеціальну позовну давність щодо стягнення пені, враховуючи, що позивач звернувся до суду з даним позовом 19.05.2017 року (відмітка відділення поштового зв'язку на конверті відправлення) та не обґрунтував жодних причин поважності пропущення позовної давності, а відповідачем зроблено заяву про її застосування в цій частині, суд доходить висновку, що до позовних вимог у частині стягнення пені за період з 10.03.2016 року (перша дата виникнення прострочення строку оплати) по 19.05.2016 року (по відношенню до всіх зобов'язань з оплати по кожному рахунку окремо) підлягають застосуванню положення ст. 267 Цивільного кодексу України у вигляді наслідків спливу позовної давності.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов'язання за стандартною угодою ІАТА з 10.03.2016 року по 19.05.2016 року у розмірі 47173,63 грн слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності щодо цих вимог.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині вимог про стягнення пені у розмірі 522042,86 грн підлягають задоволенню частково, у розмірі 453947,10 грн.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог.

Так, скаржник, не надав суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне посилання скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення на відповідь Державної авіаційної служби України на адвокатський запит від 20.11.2017 року, оскільки остання не спростовує висновків суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 року у справі №910/8268/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" - задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.2017 року у справі №910/8268/17 - залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, в порядку встановленого ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

4. Матеріали справи №910/8268/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич

повний текст судового рішення складено 06.02.2018 року