ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2018м. ДніпроСправа № 904/10535/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д., за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, м. Рівне

до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", м. Дніпро

про стягнення 4191,25 грн

у присутності представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 5 від 02.01.2018, заступник начальника юридичного відділу;

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

20.12.2017 Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" (далі - відповідач), у якій виклало вимогу про стягнення збитків у сумі 4191,25 грн, завданих позивачу внаслідок неповернення пенсійних коштів.

Ухвалою суду від 22.12.2017 відкрито провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та її розгляд призначено у засіданні на 22.01.2018.

У судовому засіданні 22.02.2018 позивач не забезпечив явку свого представника, але 19.01.2018 до суду надіслав клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на 22.01.2018, у режимі відеоконференції через Рівненський районний суд Рівненської області, посилаючись на неможливість відрядити до суду свого представника у зв'язку з відсутністю відповідного фінансування. Ухвалою суду від 19.01.2018 у задоволенні цього клопотання було відмовлено через короткий проміжок часу, відведений на його виконання.

Ухвалою суду від 22.01.2018 розгляд справи відкладено на 13.02.2018.

За клопотанням позивача, викладеним у листі за вих. №1213/11 від 01.02.2018, яке задоволено судом, розгляд справи у судовому засіданні, призначеному на 13.02.2018, здійснюється у режимі відеоконференції через Рівненський районний суд Рівненської області.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов та на участь у судових засіданнях не скористався, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень ухвал суду від 22.12.2017 та від 19.01.2018 з відмітками про їх отримання уповноваженим представником відповідача 29.12.2017 і 29.01.2018 відповідно.

Суд наголошує на тому, що ухвали суду були надіслані всім учасникам процесу завчасно на їх юридичні адреси, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідних судових процесуальних документів.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але останній не скористався своїм правом на участь його представника у судовому засіданні та на подання відзиву на позов.

При цьому, стаття 43 ГПК України зобов'язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Нормами статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обовязків щодо доказів. Тож, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів і заперечень, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими матеріалами і документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у раз неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. При цьому, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 ГПК України).

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 178 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

21.08.2008 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Рівне (правонаступником якого є позивач, далі - фонд) ОСОБА_2 на підставі поданої ним заяви була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Виплата призначеної пенсії проводилась на ім'я ОСОБА_2 24-го числа кожного місяця на його поточний рахунок у Публічному акціонерному товаристві "Акцент-Банк" (далі - відповідач, банк) згідно з поданою заявою.

21.01.2010 року між Управлінням Пенсійного фонду України в м. Рівне та відповідачем було укладено договір №4 (далі - договір), за умовами п. 1 ст. 1 якого банк виконує функції виплати пенсій та грошової допомоги, передбачені Порядком виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 року №1596 (з наступними змінами) (далі - Порядок).

Відповідно до параграфу 2 статті 3 договору, банк зобов'язується, зокрема, забезпечити через свої установи зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки одержувачів не пізніше наступного операційного дня після надходження коштів від фонду.

Параграфом 2 статті 8 договору передбачено, що суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача по місяць його смерті включно, разом з відсотками є його спадщиною і розподіляються відповідно до діючого законодавства.

Згідно з параграфом 4 статті 8 договору суми пенсій та грошової допомоги, зараховані на поточний рахунок одержувача, разом з нарахованими на них відсотками починаючи з місяця наступного за місяцем його смерті, установи банку повертають відповідно фонду, за його письмовим розпорядженням, не пізніше наступного операційного дня надходження відомостей про смерть одержувача за умови наявності цих сум на поточному рахунку пенсіонера.

Як вбачається з матеріалів справи, управлінням з координації та контролю за виплатою пенсії головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до Рівненського відділення ПАТ "Акцент-Банк" направлено лист за вих. №7091/03-04 від 18.12.2015 з вимогою щодо повернення коштів за період з 01.09.2015 по 30.11.2015, перерахованих у банк на ім'я ОСОБА_2, у сумі 4191,75 грн у зв'язку зі смертю пенсіонера.

Листом за №20.1.0.0.0/7-20151222/184 від 28.12.2015 року банк повідомив позивача про повернення грошових коштів у межах наявного залишку на поточному рахунку ОСОБА_2 у сумі 0,50 грн.

Листом від 04.01.2016 року управління з координації та контролю за виплатою пенсії головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області звернулось до позивача з проханням вирішити питання щодо відшкодування переплати пенсії ОСОБА_2, що помер 20.08.2015. Вказаним листом позивача було повідомлено, що пенсія за період з 01.09.2015 по 30.11.2015 в сумі 4191,75 грн була перерахована на ПАТ "Акцент -Банк", а 22.12.2015 повернута банком в сумі 0,50 грн, у зв'язку з чим залишок пенсії складає 4191,25 грн.

З огляду на викладене позивач вимагає від відповідача відшкодування завданих збитків у сумі 4191,25 грн переплаченої пенсії, що і зумовило звернення до суду із даним позовом.

Досліджуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, до уваги приймається наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно з частиною 1 статті 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку у банку на умовах, погоджених сторонами.

Статтею 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" передбачено, зокрема, що банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів

Відповідно до пунктів 1.4, 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004, власником рахунку в банку є особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому. Кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Згідно з положеннями глав 5, 12 Інструкції, стягувачами, що мають право ініціювати списання коштів з рахунків клієнтів без їх відома, є органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та приватні виконавці (на підставі виконавчих документів, установлених законами України), а також органи державної податкової служби (щодо стягнення податкового боргу, простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою чи територіальною громадою).

За змістом пунктів 1.3, 1.39, 1.40 статті 1, пункту 7.1.2 статті 7 та статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" грошові кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність отримувача; примусовим списанням є списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом; стягувачем вважається особа, яка може бути ініціатором переказу коштів з рахунка платника на підставі виконавчих документів, визначених законом; банк на договірній основі повинен здійснювати зберігання коштів на поточному рахунку, проводити розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до статті 1071 Цивільного кодексу України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач має право самостійно, без відповідного розпорядження, проводити списання з особового рахунку клієнта.

Згідно з пунктом 22.9 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження (крім випадків, встановлених законом) та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту. Порядок визначення залишку коштів встановлюється Національним банком України. У разі недостатності на рахунку платника коштів для виконання у повному обсязі розрахункового документа стягувача на момент його надходження до банку платника цей банк здійснює часткове виконання цього розрахункового документа шляхом переказу суми коштів, що знаходиться на рахунку платника, на рахунок отримувача.

Отже, з урахуванням наведених норм чинного законодавства, власником коштів, виплачених особі, яка отримує пенсію, є безпосередньо одержувач виплат, а не банківська установа, в якій відкрито банківський рахунок одержувача цих виплат. Тому посилання позивача на норми ст.ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України є необґрунтованим, оскільки у даному випадку не мало місця безпідставне набуття відповідачем спірних коштів у сумі 4191,25 грн.

Враховуючи, що банком виконані зобов'язання щодо повернення коштів у межах суми, наявної на рахунку померлого пенсіонера, тобто у повній відповідності до умов укладеного із позивачем договору, позовні вимоги в частині відшкодування збитків у сумі 4191,25 грн безпідставно виплаченої пенсії задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судом не здійснюється, оскільки позивач у встановленому законом порядку на момент звернення до суду був звільнений від сплати судового збору (п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у редакції від 08.07.2017).

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 15.02.2018.

Суддя В.Д. Воронько