ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2018 р. Справа № 926/2494/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Матущак О.І.

Якімець Г.Г.

секретар судового засідання: Шкребій А.В.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Любимського Олексія Васильовича (надалі ФОП Любимський О.В.), б/н від 23.10.2017р. (вх. № ЛАГС 01-05/5190/17 від 06.11.2017р.)

на рішення господарського суду Чернівецької області від 27.08.2017р. (суддя О.Г. Проскурняк), повний текс складено 27.09.2017р.

у справі № 926/2494/17

за позовом: Сторожинецької міської ради, м. Сторожинець, Чернівецька область

до відповідача: ФОП Любимського О.В., м. Сторожинець, Чернівецька область

про стягнення доходів від безпідставно набутого майна в розмірі 138 294,03 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Софяк В.В. - адвокат (угода про надання правової допомоги та представництва від 06.02.2018р.)

Відповідно до п.9 Перехідних положень ГПК України в редакції від 15.12.2017р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ВСТАНОВИВ:

Сторожинецька міська рада звернулась з позовом до ФОП Любимського О.В. про стягнення доходів від безпідставно набутого майна в розмірі 138 294,03 грн.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 27.09.2017р. у справі № 926/2494/17 позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП Любимського О.В. на користь Сторожинецької міської ради Сторожинецького району Чернівецької області збитки у формі неодержаного доходу у вигляді недоотриманої орендної плати у сумі 135 088,25 грн. за використання земельної ділянки площею 0,9397 га по вул. Хотинській, 3 у м. Сторожинець Чернівецької області без правовстановлюючих документів та судовий збір у сумі 2 026,32 грн. Відмовлено у задоволенні позову у частині стягнення збитків у формі неодержаного доходу у вигляді недоотриманої орендної плати у сумі 3 205,78 грн.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд встановив, що матеріалами справи підтверджується належним чином повідомлення відповідача про необхідність виготовлення правовстановлюючих документів на землю, однак через бездіяльність останнього договір оренди так і не був укладений. Водночас відповідач не зазначив і не довів наявність об'єктивних обставин, що перешкоджали йому укласти відповідний правочин. За таких обставин, суд дійшов висновку про підставність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача збитків у формі неодержаного доходу у вигляді недоотриманої орендної плати у сумі 135 088,25 грн. за використання земельної ділянки площею 0,9397 га по вул. Хотинській, 3 у м. Сторожинець Чернівецької області без правовстановлюючих документів. В частині стягнення 3 205,78 грн. збитків, судом відмовлено як безпідставно заявлені.

Не погоджуючись з даним рішенням, ФОП Любимський О.В. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги частково. Зокрема, скаржник зазначає, що позивачем не вірно визначено площу земельної ділянки. На думку апелянта, він набув права користування земельною ділянкою лише площею 1339,9 кв.м, пропорційно до належних йому ідеальних часток в цілісному майновому комплексі. Відтак, здійснивши власний перерахунок розміру збитків, вважає, що до задоволення підлягає сума 20 635,82 грн. збитків, з врахуванням трьохрічного терміну позовної давності.

Представник скаржника в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю. На підтвердження своїх доводів долучив до матеріалів справи письмові пояснення (зареєстровані в канцелярії суду за вх№ 01-04/1006/18 від 06.02.2018р.).

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання 07.02.2018р. не забезпечив, причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. В попередніх судових засідання представник проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/7886/17 від 21.11.2017р.), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначає, що розмір спірної земельної ділянки підтверджується схемою розподілу земельної ділянки по вул. Хотинській,3 у м. Сторожинець. Окрім того, майже такий же розмір був зазначений самим відповідачем у заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом викупу) орієнтовною площею 0,95 га. для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться в м. Сторожинець по вул.Хотинській,3 на якій перебуває власне нерухоме майно.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Згідно із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 17.01.2017р. №78221936, Любимський О.В. відповідно до договорів купівлі-продажу від 17.11.2003р., від 30.09.2004р., від 22.11.2004р., від 14.07.2005р. є співвласником нежитлових будівель розташованих за адресою: Чернівецька область, місто Сторожинець, вул. Хотинська, буд. 3 (частка власності у майновому комплексі становить 37%) (а.с. 23- 25).

Із схеми розподілу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Сторожинець, вул. Хотинська, 3, яка складена та погоджена комісією виконавчого комітету Сторожинецької міської ради, вбачається, що площа земельної ділянки, якою фактично користується відповідач, становить 0,9397 га. (а.с. 52).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до відповідача із листами щодо необхідності виготовити правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні, та зобов'язував з'явитись останнього в міську раду із правопосвідчуючими документами на майно для вирішення питання можливості розподілу території між власниками майна (а.с. 15-22).

Проте, ФОП Любимський О.В. вказані вимоги проігнорував та дій, спрямованих на оформлення права користування, не здійснив.

06.03.2017р. позивач звернувся до відповідача із письмовою претензією № 394, в якій, із метою досудового врегулювання спору, запропонував останньому добровільно сплатити суму заборгованості за використання земельної ділянки комунальної власності та надав відповідачу відповідний розрахунок збитків у формі неодержаного доходу від орендної плати, нарахованої за використання земельної ділянки, в м. Сторожинець, вул. Хотинська, 3 за 2014-2017 роки. (а.с. 12-14).

Проте, дана претензія була залишена без відповіді та задоволення.

12.05.2017р. виконавчий комітет Сторожинецької міської ради прийняв рішення № 63 «Про розгляд матеріалів щодо стягнення шкоди у вигляді неодержаної орендної плати за землю до фізичних та юридичних осіб - землекористувачів (орендарів), яким було вирішено, зокрема звернутися в суд із позовною заявою про стягнення з ФОП Любимського О.В. шкоди у вигляді неодержаної орендної плати за землю в розмірі 138 294,03 грн. (а.с. 30).

Дані обставини стали підставою звернення позивача до суду.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Правовий механізм переходу прав на землю, пов'язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у ст. 377 ЦК України та ст. 120 Земельного кодексу України.

Приписами ст.377 ЦК України (в редакції чинної на момент виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Відповідно до ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції чинної на момент виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Тобто, зі змісту положень ст. 120 Земельного кодексу України вбачається, що виникнення права власності на об'єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Водночас за змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Зважаючи на положення цієї статті, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди (ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України в редакції чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

Як зазначалося вище, ФОП Любимський О.В., є співвласником нежитлових будівель розташованих за адресою: Чернівецька область, м. Сторожинець, вул. Хотинська, буд. 3 (частка власності у майновому комплексі становить 37%).

Відтак, з моменту виникнення права власності на зазначене нерухоме майно у відповідача виник обов'язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цими нежитловими будівлями.

Проте, доказів того, що він належним чином оформив правовідносини щодо користування спірною земельною ділянкою в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;

Відповідач не є власником і постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (статті 14.1.72, 14.1.73 Податкового кодексу України).

Судом встановлено, що розмір збитків відповідача у період із січня 2014 року по лютий 2017 року було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування. Тобто, Сторожинецька міська рада при наданні земельних ділянок у користування не може застосовувати інші, ніж визначені законодавчими актами, ставки орендної плати.

Таким чином, розмір збитків при використанні земель без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування) земельної ділянки, дорівнює сумі, яка могла б надійти до місцевого бюджету в разі, якщо б зазначений договір був укладений між орендодавцем та орендарем, та нараховується розмір на підставі даних нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Враховуючи, що ФОП Любимському О.В. належить 37% частки власності у майновому комплексі, позивачем, згідно зі схемою розподілу земельної ділянки, визначено розмір земельної ділянки 0,9397 га, відповідно сума збитків нарахована в розмірі 135 088,25 грн. (а.с. 48-52).

Саме цю суму не отримав позивач, але міг би отримати у разі укладення між ним і відповідачем договору оренди.

Пунктом 3.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17.05.2011 року № 6 зазначено, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, шкоди у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди, крім спеціальних норм, повинні брати до уваги загальні положення статті 22, глави 82 ЦК України, частини другої статті 224 Господарського кодексу України. Крім того, для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати, як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини), так і ступінь вини в розумінні статті 1193 ЦК України. Під час розгляду таких справ суди мають враховувати обставини вчинення господарюючими суб'єктами дій щодо оформлення відповідного землекористування та факти своєчасного виявлення контролюючими органами користування земельними ділянками без оформлення правовстановлюючих документів, а також вчинення дій щодо спонукання суб'єкта оформити право землекористування.

Підстави та порядок стягнення коштів, які особа мала б отримати за звичайних умов, втім не отримала, визначено також статтею 22 ЦК України та ч. 2 ст. 224, ст. 225 ГК України, за змістом яких упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а друга сторона додержувалася правил здійснення господарської діяльності.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним кодексом України.

За змістом ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Водночас відповідно до ст. 156 Земельного кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно зі ст. 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1 п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. № 284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" передбачено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено факт заподіяння Сторожинецькій міській раді шкоди у вигляді несплаченої відповідачем за період із січня 2014 року по лютий 2017 року орендної плати у розмірі 135 088,25 грн., яку позивач міг би отримати у разі укладення між ним і відповідачем договору оренди.

Судом також встановлено, що ФОП Любимський О.В. правомірно володіє нежитловими будівлями, які розташовані за адресою: Чернівецька область, м. Сторожинець, вул. Хотинська, буд. 3 (частка власності у майновому комплексі становить 37%). Відповідно з часу виникнення права власності на зазначене нерухоме майно у відповідача виник обов'язок укласти та зареєструвати договір оренди на відповідну земельну ділянку, на якій розташовано нерухоме майно.

Статтею 124 Земельного кодексу України передбачено, що набуттю права користування та права оренди передує волевиявлення особи, яка виявила бажання набути таке право, і лише після цього здійснюється волевиявлення відповідного органу місцевого самоврядування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач повідомляв відповідача про необхідність виготовлення правоустановчих документів на землю, однак через бездіяльність останнього договір оренди так і не був укладений. Водночас відповідач не зазначив і не довів наявність об'єктивних обставин, що перешкоджали йому укласти відповідний правочин.

У зв'язку із розміщенням на спірній земельній ділянці нерухомого майна, що належить відповідачу, позивач не міг іншим чином отримати дохід від використання займаної земельної ділянки.

Внаслідок такої протиправної поведінки ФОП Любимського О.В. позивачеві було заподіяно збитків у формі неодержаного доходу у вигляді недоотриманої орендної плати на загальну суму 135 088,25 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позивач належними та допустимими доказами, в розумінні статтей 33, 34 ГПК України (в редакції чинної на момент винесення судом рішення), довів використання відповідачем спірної земельної ділянки без відповідних правовстановлюючих документів, та понесених збитків, заподіяних внаслідок ухилення відповідача від належного документального оформлення користування земельною ділянкою, вжиття позивачем заходів до врегулювання земельних правовідносин з відповідачем.

В свою чергу, відповідач не довів обставин, що звільняли б його від відповідальності за допущене порушення.

З огляду на викладене позовні вимоги Сторожинецької міської ради про стягнення з ФОП Любимьского О.В. збитків в розмірі 135 088,25 грн. за використання земельної ділянки площею 0,9397 га по вул. Хотинській, 3 у м. Сторожинець Чернівецької області без правовстановлюючих документів, ґрунтуються на вимогах закону, відтак правомірно задоволені судом першої інстанції.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 07.12.2016р. у справі № 3-1348гс16.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, у вигляді несплаченої орендної плати з посиланням на ст. 1212 ЦК України.

Проте, суд апеляційної інстанції зазначає про помилкове обґрунтування своїх позовних вимог з посиланням на вказану статтю, оскільки спірна земельна ділянка не є безпідставно набутим майном у розумінні положень статті 1212 ЦК України, оскільки відповідач у 2003-2005 роках набув право власності на нерухоме майно, розташоване на цій земельній ділянці.

Згідно розрахунку до позовної заяви позивачем заявлено до стягнення 138 294,03 грн., проте, перевіривши даний розрахунок, суд зазначає, що дана сума розрахована з площі земельної ділянки в розмірі 0,9620 га (а.с. 58-62). В подальшому позивачем подано уточнюючий розрахунок розміру збитків на суму 135 088,25 грн., яка розрахована з площі земельної ділянки в розмірі 0,9397 грн. (а.с. 48-51). Відтак, судом першої інстанції правомірно відмовлено в частині позовних вимог про стягнення 3 205,78 грн. збитків, як безпідставно заявлених.

Щодо твердження скаржника про те, що позивачем не вірно визначено розмір земельної ділянки, відтак не вірно розраховано розмір збитків, то колегія суддів вважає його необґрунтованим та таким, що спростовується вищенаведеним. Крім того, колегія суддів зазначає, що майже такий же розмір був зазначений самим відповідачем у заяві про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом викупу) орієнтовною площею 0,95 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка знаходиться в м. Сторожинець по вул.Хотинській, 3, на якій перебуває власне нерухоме майно (долучено до матеріалів апеляційного провадження).

Щодо заяви відповідача про стягнення збитків з врахуванням трьохрічного терміну позовної давності, то оскільки така заява в суді першої інстанції не заявлялася, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для її розгляду.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про задоволення позову частково, місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, апелянтом всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б спростували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

В свою чергу позивачем належними та допустимими доказами підтверджено підставність своїх вимог.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 269, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Чернівецької області від 09.10.2017р. у справі № 926/2442/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку, передбаченому ст.288 ГПК України.

4. Справу повернути до господарського суду Чернівецької області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Матущак О.І.

Якімець Г.Г.