КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2018 р. Справа№ 911/3707/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Зеленіна В.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційну скаргу Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа"

на рішення Господарського суду Київської області від 06.12.2017р.

у справі № 911/3707/16 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа"

про стягнення 2 166 646,13 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" про стягнення 2 166 646,13 грн., з яких: 1 348 803,71 грн. пеня, 86 918,80 грн. 3% річних, 730 923,62 грн. інфляційних втрат за загальний період нарахування з 15.02.2015р. по 15.03.2016р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу природного газу №2078/15-БО-17 від 27.11.2014р. в частині своєчасної оплати вартості поставленого протягом спірного періоду природного газу, виконання якого забезпечене сторонами у погодженому ним розмірі пенею. Стягнення 3% річних та інфляційних втрат позивач обґрунтовував нормами ст. 625 ЦК України, яка передбачає відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.12.2017р. у справі № 911/3707/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 348 803,71 грн. пені, 86 918,80 грн. 3% річних, 730 923,62 грн. інфляційних втрат та 32 499,69 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Вишгородське районне комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на допущені порушення судом при вирішенні спору норм матеріального права, просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Умотивовуючи доводи апеляційної скарги відповідач вказував, що суд першої інстанції не врахував його доводів про те, що можливість автоматичного списання заборгованості боржника зі сплати штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних в порядку Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії" відбувається у разі погашення основної заборгованості боржником станом на дату набрання законом чинності, а тому оскільки така заборгованість на дату набрання Законом чинності була погашена боржником у даній справі, нараховані штрафні санкції, а також 3% річних та інфляційні втрати - не підлягають примусовому стягненню.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2018р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий суддя), Зеленін В.О., Жук Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та справу призначено до розгляду на 08.02.2018р.

05.02.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу.

05.02.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи судової практики.

08.02.2018р. до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив, в якому його представник просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуваний судовий акт - без змін.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 27.11.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Вишгородським районним комунальним підприємством "Вишгородтепломережа" (покупець) укладений договір купівлі-продажу природного газу № 2078/15- БО-17 (далі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ.

Згідно до пункту 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (споживачами покупця).

Відповідно до п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Зі змісту пункту 7.2 договору випливає, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору він зобов'язується сплатити продавцю, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

За умови пункту 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до їх повно здійснення (пункт 11 договору).

В подальшому сторонами укладалися додаткові угоди до договору, якими змінювалися ціна газу, тариф на транспортування природного газу, порядок розрахунків, банківські реквізити продавця.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, продавець передав у власність покупцю у 2015 році природний газ на загальну суму 8 232 397,22 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу, копії яких містяться в матеріалах справи, проте відповідач свої зобов'язання виконав не належним чином, за отриманий природний газ розрахувався з порушенням строків здійснення оплати встановлених умовами договору.

З огляду на порушення відповідачем встановлених договором строків оплати вартості переданого йому у власність продавцем природного газу, позивач нарахував та просив стягнути із відповідача 1 348 803,71 грн. пені, 86 918,80 грн. 3% річних, 730 923,62 грн. інфляційних втрат за загальний період нарахування з 15.02.2015р. по 15.03.2016р.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З цією нормою кореспондуються і приписи ст. 193 ГК України, що визначають загальні умови виконання господарських зобов'язань.

Як визначено статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач прострочив виконання зобов'язання за договором та з нього на користь позивача підлягає стягненню 1 348 803,71 грн. пені, 730 923,62 грн. інфляційних втрат та 86 918,80 грн. 3% річних, які нараховані позивачем відповідно до вимог закону та умов договору, і підстави для їх списання -відсутні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

30.11.2016р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі -Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Преамбулою Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" визначено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно абз. 9 ч. 1 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Статтею 1 Закону визначено, яка саме кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу за спожитий природний газ підлягає врегулюванню.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (частина 1 статті 3 Закону).

На виконання статті 3 Закону, постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017р. затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром.

Згідно з пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України № 93 від 21.02.2017р. "Про затвердження Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром" (93-2017-п) у реєстрі зазначаються дані про підприємство, зокрема, інформація щодо обсягу нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016р.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються: копії установчих документів; копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності; копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 01.07.2016р. (розрахункова дата) та за останній звітний період; довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період; копії актів звіряння взаєморозрахунків; розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах (ця норма не поширюється на теплогенеруючі підприємства, що не постачають теплову енергію населенню).

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості. Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу.

Колегія суддів звертає увагу, що вказаний Закон визначає організаційні питання досудової процедури, спрямованої на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Поряд з цим частиною 3 статті 7 Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані - підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

У даній справі предметом спору є стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих позивачем за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язання по сплаті грошових коштів за отриманий природний газ при тому, що заборгованість за спожитий природний газ була у повному обсязі погашена відповідачем, що підтверджується наданою позивачем випискою по рахунку за період з 01.01.2015р. по 23.03.2016р.

Вирішуючи спір, суд зобов'язаний керуватися нормами матеріального права, які діють на момент розгляду спору і регулюють спірні відносини, а також належність позивачу суб'єктивного права і відповідність обраного способу захисту порушеному праву.

На думку позивача, з доводами якого погодився суд першої інстанції, для списання відповідачу зобов'язань з оплати пені, 3% річних та інфляційних нарахувань в порядку, передбаченому вищевказаним Законом, відповідач мав набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеним до реєстру.

Утім не враховувало, що позивач в силу прямої вказівки Закону, позбавлений права на стягнення нарахуваної пені, інфляційних втрат та 3% річних, якщо станом 30.11.2016р. (день набрання чинності Закону) відсутня заборгованість теплопостачальної організації за основним грошовим зобов'язанням.

Статус відповідача як теплопостачальної організації підтверджений документально (а.с.72-73).

При прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і прийшов до хибних висновків, що є підставою для скасування цього судового акту з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, апеляційна скарга Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, у зв'язку з відмовою у позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" на рішення Господарського суду Київської області від 06.12.2017р. у справі № 911/3707/16 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 06.12.2017р. у справі № 911/3707/16 скасувати та прийняти нове рішення.

Відмовити Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, код 20077720) на користь Вишгородське районне комунальне підприємство "Вишгородтепломережа" (07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 3В, код 13713569) судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 35 749 (тридцять п'ять тисяч сімсот сорок дев'ять) грн. 66 коп.

3. Доручити Господарському суду Київської області видати наказ.

4. Матеріали справи №911/3707/16 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді В.О. Зеленін

Г.А. Жук