РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.02.2018Справа № 910/20574/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В., при секретарі судового засідання Кимлик Ю.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія Фрутко»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фреш База»

про стягнення 912.003,29 грн.

У засіданні приймали участь представники сторін:

від позивача Петрик С.А., довіреність № б/н від 20.11.2017

від відповідача не з'явився

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія Фрутко» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фреш База» про стягнення 912.003,29 грн., з яких: 889.694,24 грн. основного боргу, 17.624,46 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 4.684,59 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що від 14.06.2017 між сторонами укладений договір № ФБ199, відповідно до умов якого позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2.149.694,24 грн. Відповідач згідно з п. 7.8. договору мав здійснити оплату товару протягом 21 дня з моменту отримання товару. Проте, відповідач оплату товару здійснив частково в розмірі 126.000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 порушено провадження у справі № 910/20574/17 та призначено справу до розгляду на 12.12.2017.

Відповідачем 11.12.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, у звезу з тим, що відповідач запізно дізнався про час на яке призначено розгляд справи та відповідач не встиг підготувати відповідні документи, зокрема банківські виписки для всебічного розгляду справи.

Позивачем в судовому засіданні 12.12.2017 заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2017, у зв'язку з невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 23.11.2017, розгляд справи № 910/20574/17 відкладено на 16.01.2018.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/20574/17 від 20.12.2017, у зв'язку з набранням 15.12.2017 чинності Господарського процесуального кодексу України в новій редакції, справу відповідно до ст. 247 цього Кодексу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Позивачем 10.01.2018 до відділу діловодства суду подано клопотання про надання для ознайомлення матеріалів справи № 910/20574/17.

Позивачем 10.01.2018 до відділу діловодства суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи банківської виписки про часткову сплату відповідачем боргу в розмірі 200.000,00 грн.

Відповідачем 16.01.2018 до відділу діловодства суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що ним повністю сплачена сума основного боргу у розмірі 889.694,24 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/20574/17 від 16.01.2018 відкладено підготовче засідання на 30.01.2018.

В судовому засіданні 30.01.2018 судом з'ясовані питання, зазначені у ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим постановлено ухвалу, не виходячи до нарадчої кімнати, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 06.02.2018.

Позивачем в судовому засіданні 06.02.2018 заявлено клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 889.694,24 грн., у зв'язку з його сплатою відповідачем в повному обсязі; в іншій частині позовні вимоги позивач підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 06.02.2018 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвали суду надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, 72, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 23.11.2017 є місцезнаходженням відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Наявні в матеріалах справи поштові повідомлення про вручення за №№ 167, 160, 658, 417 підтверджують отримання відповідачем ухвал суду від 23.11.2017, від 12.12.2017, від 20.12.2017, від 16.01.2018.

На даний час до господарського суду не повернулось поштове повідомлення за № 502 про вручення ухвали про виклик від 30.01.2018. Проте, згідно інформації з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» в мережі Інтеренет вбачається, що відповідач отримав відправлення 05.02.2018.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 06.02.2018, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

14.06.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фреш База» (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія Фрутко» (продавець, позивач) було укладено договір № ФБ 199 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін. узгоджених в специфікації.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором оплату отриманого товару повністю не здійснив, в зв'язку з чим виникла заборгованість.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 10.1 договору строк дії договору встановлений з моменту його підписання сторонами до 31.12.2018.

Згідно з п. 5.1 договору перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця, що супроводжується двостороннім підписанням товаротранспортної накладної та видаткової накладної, які засвідчують факт одержання товарів покупцем.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 2.149.694,24 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками обох сторін:

№ 1 від 18.07.2017 на суму 105.005,20 грн.,

№ 2 від 19.07.2017 на суму 62.288,80 грн.,

№ 3 від 20.07.2017 на суму 75.450,08 грн.,

№ 4 від 21.07.2017 на суму 52.553,52 грн.,

№ 5 від 24.07.2017 на суму 93.303,74 грн.,

№ 6 від 25.07.2017 на суму 34.216,26 грн.,

№ 7 від 26.07.2017 на суму 16.095,46 грн.,

№ 8 від 27.07.2017 на суму 24.372,17 грн.,

№ 9 від 28.07.2017 на суму 11.942,64 грн.,

№ 10 від 29.07.2017 на суму 34.693,57 грн.,

№ 11 від 31.07.2017 на суму 8.924,04 грн.,

№ 12 від 01.08.2017 на суму 48.711,08 грн.,

№ 14 від 02.08.2017 на суму 88.154,76 грн.,

№ 16 від 03.08.2017 на суму 31.648,90 грн.,

№ 23 від 04.08.2017 на суму 111.284,64 грн.,

№ 38 від 09.08.2017 на суму 41.459,62 грн.,

№ 34 від 07.08.2017 на суму 120.637,32 грн.,

№ 44 від 10.08.2017 на суму 65.084,18 грн.,

№ 50 від 11.08.2017 на суму 76.638,91 грн.,

№ 55 від 14.08.2017 на суму 88.936,79 грн.,

№ 67 від 16.08.2017 на суму 45.032,76 грн.,

№ 77 від 18.08.2017 на суму 95.831,04 грн.,

№ 86 від 21.08.2017 на суму 122.992,80 грн.,

№ 97 від 23.08.2017 на суму 70.792,97 грн.,

№ 99 від 25.08.2017 на суму 77.235,42 грн.,

№ 107 від 28.08.2017 на суму 75.694,49 грн.,

№ 115 від 30.08.2017 на суму 112.869,04 грн.,

№ 129 від 01.09.2017 на суму 79.443,79 грн.,

№ 143 від 04.09.2017 на суму 106.860,82 грн.,

№ 157 від 05.09.2017 на суму 44.995,12 грн.,

№ 162 від 06.09.2017 на суму 126.544,31 грн.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 7.8 договору визначено, що оплата за товар здійснюється в українській валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 21 (двадцять один) дні(-ів) з моменту приймання-передачі товару, підписання накладної про прийняття товару та отримання повного комплекту супровідної документації.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов'язання по сплаті отриманого товару у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, яка на момент звернення з позовною заявою до суду становила 889.694,24 грн.

Проте, подані відповідачем копії платіжних доручень та подана позивачем копія банківської виписки свідчать про сплату відповідачем боргу за товар повністю в загальному розмірі 889.694,22 грн. (21.11.2017 в сумі 50.000,00 грн., 05.12.2017 в сумі 100.000,00 грн., 05.01.2018 в сумі 50.000,00 грн. та 16.01.2018 в сумі 689.694,22 грн.).

Стаття 231 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав з яких господарський суд закриває провадження у справі.

Закриття провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Надані сторонами докази свідчать про відсутність предмету спору в частині позовних вимог про стягнення суми основного боргу в розмірі 689.694,24 грн., що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, тягне за собою закриття провадження у справі в цій частині.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за отриманий товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті отриманого товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 17.624,46 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 4.684,59 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

За результатами здійснення судом власного перерахунку збитки від зміни індексу інфляції складають 16.061,22 грн. та 3% річних - 4.555,85 грн., та вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних в позові слід відмовити, оскільки

Згідно з ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Проте з розрахунку позову вбачається, що позивачем не враховано дану норму, а також позивач починає нарахування інфляційних втрат та 3% річних в останній день оплати, який не входить в період прострочення.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія Фрутко» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судового збору судом прийнято до уваги той факт, що відповідач сплатив суму основного боргу після звернення позивача з позовом до суду та порушення провадження у справі.

Керуючись ст. ст. ст. 129, ст.ст. 231, 237, 238, 240 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині стягнення 889.694,24 грн. основного боргу закрити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фреш База» (04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, 72, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія Фрутко» (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, 32, ) 16.061 (шістнадцять тисяч шістдесят одна) грн. 22 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 4.555 (чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 85 коп. - 3% річних, 13.680 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн. 05 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 13.02.2018.

СуддяВ.В.Сівакова