КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2018 р. Справа№ 925/1309/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Грано СВ» на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.11.2017

у справі №925/1309/17 (суддя - Довгаль К.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Грано СВ»

про стягнення 154 920,00 грн штрафу

за участю представників сторін:

від позивача: Стрілець О.С., довіреність б/н від 26.11.2017

від відповідача:Цинда Л.Г., довіреність б/н від 02.01.2018

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Грано СВ» (відповідач у справі) про стягнення 154 920,00 грн штрафу.

Позов обґрунтовано порушенням відповідачем, як відправником вантажу, вимог щодо внесення до залізничної накладної достовірних відомостей про вантаж, а відтак існуванням підстав для накладення на нього штрафу відповідно до ст. 122, 118 Статуту залізниць України за неправильно внесені відомості в перевізних документах.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.11.2017 (повний текст складений 30.11.2017) позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Грано СВ» на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - 154 920,00 грн штрафу та 2 323,80 грн судового збору.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд встановив доведеність факту вчинення відповідачем порушення при заповненні накладної та обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення визначеного законом штрафу.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Грано СВ», 24.11.2017 надіслав апеляційну скаргу вх. №09-08.3/10375/17 від 06.12.2017), в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 16.11.2017 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що місцевий господарський суд неналежним чином дослідив всі обставини справи, зокрема, не дав оцінку посиланню відповідача на те, що зважування вантажу на проміжній станції відбувалось на вагах, технічно справний стан яких не перевірявся у визначений законом строк. Окрім того, апелянт зазначає, що при заповнені комерційного акту позивачем не було дотримано приписів Статуту залізниць щодо підписання комерційного акту належними посадовими особами залізниці. Також відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення суми штрафу, який, за твердженням відповідача, є надмірно великим.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Грано СВ» на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.11.2017 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., суддів: Дикунської С.Я., Мальченко А.О. та призначено розгляд справи на 24.01.2018 року.

09.01.2018 від позивача у справі до Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №09.1-13/202/18), в якому Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а тому просить оскаржуване рішення Господарського суду Черкаської області залишити без змін.

У судовому засіданні 24.01.2018 Київським апеляційним господарським судом відповідно до ст. 216 ГПК України оголошено перерву до 07.02.2018.

У судовому засіданні 07.02.2018 представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 16.11.2017 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача, у судовому засіданні 07.02.2018 заперечив проти вимог апеляційної скарги, вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, а тому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

23.08.2017 зі станції відправлення Пантаївка Одеської залізниці ТОВ «Компанія Грано СВ» здійснило відправлення вагонів №95052064, №95638987, №95679320 на станцію призначення Ксенієве Одеської залізниці, одержувач: ТОВ «ИЗТ». Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи накладною №41597352 (а.с. 11).

В накладній відправником зазначено, що відправляється три вагони з вантажем - ячмінь, зазначивши масу вантажу 184 050 кг, зокрема у вагоні №95052064 - 61 300 кг, тара - 21 300 кг, у вагоні №95638987 - 61 500 кг тара - 21 300 кг, у вагоні №95679320 - 61 250 кг, тара - 21 300 кг.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, в процесі перевезення вантажу 24.08.2017 року на станції Знам'янка Одеської залізниці було проведено перевірку маси вантажу, здійснено контрольне зважування на вагонних вагах та виявлено різницю в масі вантажу, про що 24.08.2017 року на станції Знам'янка Одеської залізниці складено Акт загальної форми 264 а та комерційний акт АА № 410006/271/1 (а.с. 12-15).

Як свідчать матеріали справи при контрольному зважування використовувались тензометричні статистичні вагонні ваги СВ-150000В2 (держповірка 09.09.2016).

Згідно з п. 11-12 технічного паспорту засобу вагоновимірювальної техніки (ЗВВТ) (а.с. 17-18) міжповірочний інтервал становить 12 місяців, а інтервал між оглядами - перевірками ЗВВТ 6 (шість) місяців. Апеляційним господарським судом на підставі записів в Технічному паспорті ваг встановлено, що ваги були в технічно справному стані, пройшли повірку у встановленому порядку, а тому підстав для тверджень про відхилення їхніх показників у суду відсутні.

Згідно Комерційного Акта №264а від 24.08.2017 різниця у дійсній вазі вантажу становила: в вагоні № 95052064 відповідно до накладної маса вантажу складає: нетто - 61 300 кг., в комерційному акті: брутто - 78 750 кг, нетто - 57 450 кг, тара - 21 300 кг, різниця проти накладної в сторону зменшення складає 3 850 кг; в вагоні № 95638987 відповідно до накладної маса вантажу складає: нетто - 61 500 кг, в комерційному акті: брутто - 80 650 кг, нетто - 59 350 кг, тара - 21 300 кг, різниця проти накладної в сторону зменшення складає 2 150 кг; в вагоні №95679320 відповідно до накладної маса вантажу складає: нетто - 61 250 кг, в комерційному акті: брутто - 72 100 кг, нетто - 50 800 кг, тара - 21 300 кг, різниця проти накладної в сторону зменшення складає 10 450 кг. Загальна різниця ваги складає 16 450 кг.

Також в комерційному Акті вказано, що у вищезазначених вагонах ЗПП відправника справні, не пошкоджені та їх номера відповідають вказаним в перевізному документі. Доступу до вантажу та просипання вантажу немає. Нижні розвантажувальні люки щільно закриті. Слідів насильного втручання немає.

Крім того, в комерційному акті є відмітка станції призначення, що під час перевірки вантажу різниці проти цього акту не виявлено.

У зв'язку з наведеним, позивач зазначає, що відповідачем було невірно зазначено масу вантажу під час заповнення перевізних документів, що є підставою нарахування штрафу у розмірі 154 920,00 грн відповідно до ст. 118, 122 Статуту залізниць України.

Колегія суддів зазначає, що ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, яка узгоджується з приписами ч. 4 ст. 909, ч. 1 ст. 920 ЦК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначається транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про транспорт» підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього Закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту.

Статтею 2 Статуту залізниць України передбачено, що обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначає Статут залізниць України.

Згідно статті 6 Статуту залізниць України накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Статтею 23 Статуту залізниць України визначено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.3 «Правил оформлення перевізних документів», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №863/5084, на кожне відправлення вантажу відправник повинен подати станції навантаження накладну (комплект перевізних документів).

Згідно п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за №861/5082, вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Стаття 24 Статуту залізниць України надає залізницям право перевіряти правильність відомостей, зазначених відправником у залізничній накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній ( контрольні переважування), в тому числі на шляху перевезення і після прибуття вантажу на станцію призначення. Тарифне керівництво також надає залізниці право на договірних засадах зважувати та перевіряти масу вантажів при прийманні, видачі і перевантаженні у випадках, не передбачених Правилами перевезення, і згідно зі статтею 129 Статуту складати комерційний акт.

В силу вимог частини 1 статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Аналогічні положення передбачені і пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів, згідно з яким якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про код одержувача, його адресу, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно статті 122 Статуту. Факт неправильного зазначення відправником указаних відомостей засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

За вимогами зазначених статей підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами. Правила складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334.

За приписами пункту 10 Правил складання актів, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи, старший прийомоздавальник) і прийомоздавальник станції, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

З наявного в матеріалах справи комерційного акта та Акту загальної форми вбачається, що вони складені з дотриманням вимог законодавства щодо порядку та форми їх складання, а отже вони є належними доказами у справі на підтвердження викладених позивачем обставин. Комерційний Акт №410006/271/1 підписаний уповноваженими посадовими особами залізниці, а відтак посилання відповідача на відсутність підписів спростовується представленими до матеріалів справи документами.

Статтею 122 Статуту залізниць України передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відповідно до статті 118 Статуту за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду, вважає правомірним та обґрунтованим висновок Господарського суду Черкаської області про доведеність позивачем факту неправильно внесених відповідачем відомостей про вантаж у накладній №41597352, зокрема невірно внесення відомостей про вагу вантажу, та відповідно існування підстав для притягнення його до відповідальності згідно чинним законодавством.

Як зазначалось вище, за вчинене правопорушення чинним законодавством передбачений штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати. З огляду на те, що провізна плата за перевезення вантажу згідно накладної №41597352 була визначена у розмірі 10 328,00 грн за кожний вагон окремо, то відповідно штраф, як вірно вказав позивач, становить 154 920,00 грн.

Під час розгляду справи в місцевому господарському суді відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафу (а.с. 47-48), в задоволенні якого судом відмовлено, з чим не погоджується відповідач.

Однак, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність підстав для зменшення заявленого штрафу, з огляду на наступне.

У відповідності до приписів статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічні приписи містяться і в частині 3 статті 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом з цим, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає. що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В обґрунтування клопотання про зменшення заявленого до стягнення штрафу відповідач посилається виключно на надмірно великий розмір такого штрафу та на відсутність матеріальних збитків для залізниці внаслідок вчиненого відповідачем порушення.

Однак при вирішенні питання про зменшення розміру штрафу слід оцінити також чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступінь виконання зобов'язання, причини неналежного виконання зобов'язання, наслідків такого порушення, матеріального становища особи.

Відповідачем не доведено винятковості даного випадку, так само як і не доведено свого скрутного матеріального становища, не надано жодного документа в обґрунтування заявленого клопотання, відтак суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення заявленого до стягнення штрафу.

Враховуючи вимоги ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 272, п.1 ч.1 ст. 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Грано СВ» на рішення Господарського суду Черкаської області від 16.11.2017 у справі №925/1309/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 16.11.2017 у справі №925/1309/17 залишити без змін.

3. Справу №925/1309/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська

Повний текст постанови складено 09.02.2018