Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 917/1622/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Пількова К.М.,

за участю секретаря судового засідання Балацької О.А.,

учасники справи:

позивач - комунальне підприємство "Благоустрій Кременчука",

представник позивача - не з'явився,

відповідач - публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго",

представник відповідача - Ставицька І.Б. адвокат (дов. від 22.01.2018), Юхименко М.П. адвокат (дов. від 16.01.2018),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Кременчуцька міська рада Полтавської області,

представник третьої особи - Мирошніченко В.В. (за дов. від 28.12.2017),

розглянув касаційну скаргу комунального підприємства "Благоустрій Кременчука"

на рішення господарського суду Полтавської області від 26.12.2016 (головуючий суддя Гетя Н.Г.)

та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 (головуючий - Слободін М.М., судді: Сіверін В.І., Терещенко О.І.)

у справі № 917/1622/16

за позовом комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" (далі - КП "Благоустрій Кременчука")

до публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі - ПАТ "Полтаваобленерго"),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Кременчуцька міська рада Полтавської області (далі - Рада),

про стягнення грошових коштів.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

КП "Благоустрій Кременчука" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до ПАТ "Полтаваобленерго" про стягнення 10 778 687,45 грн. заборгованості (з них: 9 335 001,38 грн. - основний борг, 930 722,15 грн. пені, 348 044,17 грн. інфляційних втрат, 164 919,75 грн. -3% річних), у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання зі сплати орендних платежів за договором від 01.03.2001 № 291 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 26.12.2016 зі справи № 917/1622/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.02.2017 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача залучено Кременчуцьку міську раду Полтавської області.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Судові акти попередніх інстанцій мотивовано, зокрема тим, що договір від 01.03.2001 № 291 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності припинив свою дію з 01.12.2015, внаслідок його розірвання у судовому порядку (а саме, з моменту набрання законної сили рішенням господарського суду Полтавської області від 16.11.2015 у справі № 917/1252/14). Оскільки орендна плата нарахована позивачем за період з 01.12.2015 по 28.04.2016, тобто, за період після розірвання договору оренди, а зобов'язання відповідача як орендаря зі сплати орендної плати є припиненими з моменту припинення договору оренди, підстави для задоволення позову відсутні.

Постанову суду апеляційної інстанції додатково мотивовано тим, що умовами договору оренди не передбачено обов'язку орендаря сплачувати орендну плату після припинення договору оренди (до моменту фактичного повернення майна орендодавцю за актом приймання-передачі).

КП "Благоустрій Кременчука", посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить суд касаційної інстанції судові акти попередніх інстанцій зі справи скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. Так, згідно з доводами КП "Благоустрій Кременчука", викладеними у касаційній скарзі, судами попередніх інстанцій у вирішенні спору не враховано того, що:

- відновлення строку на подання апеляційної скарги є тим юридичним фактом, який припиняє чинність правового стану, при якому судове рішення є таким, що набрало законної сили. У зв'язку з чим, рішення господарського суду Полтавської області зі справи № 917/1252/14 не набрало законної сили 01.12.2015, оскільки апеляційну скаргу на зазначений судовий акт було подано і таку скаргу прийнято до провадження з відновленням строку на апеляційне оскарження;

- Договір було припинено з ініціативи орендодавця відповідно до приписів частини першої статті 782 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а не з підстав, визначених частиною п'ятою статті 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України), у зв'язку з чим судами попередніх інстанцій безпідставно відхилено доводи позивача про те, що Договір розірвано 28.04.2016, і помилково не застосовано до спірних правовідносин приписи частини другої статті 782 ЦК України та частини другої статті 795 ЦК України;

- підтвердженням того, що Договір діяв до 28.04.2016, на думку КП "Благоустрій Кременчука", є постанова Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 зі справи № 917/906/16, у якій встановлені обставини щодо прострочення відповідачем сплати орендних платежів за Договором, зокрема за період з серпня 2015 року по квітень 2016 року.

У письмових запереченнях на касаційну скаргу ПАТ "Полтаваобленерго" просило відмовити у задоволенні касаційної скарги, зазначаючи, зокрема про те, що:

- Договір вважається розірваним з 01.12.2015 у судовому порядку (на підставі судового рішення зі справи № 917/1252/14, яке набрало законної сили 01.12.2015);

- відповідач вчиняв дії, спрямовані на передачу спірного майна позивачу після розірвання Договору у судовому порядку, проте позивач безпідставно не вчинив жодних дій, спрямованих на прийняття зазначеного майна;

- посилання КП "Благоустрій Кременчука" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 зі справи № 917/906/16 є безпідставним, з огляду на те, що остання скасована постановою Вищого господарського суду України від 18.07.2017. Більше того, ані зазначеною постановою суду апеляційною інстанції, ані іншими судовими рішеннями у даній справі не було встановлено чинність Договору оренди у спірний період (з 01.12.2015 по 28.04.2016);

- орендна плата може нараховуватися орендодавцем і сплачуватися чи стягуватися у судовому порядку з орендаря лише за період дії договору оренди, тобто до моменту його припинення. У разі відсутності умов договору оренди, якими б передбачався обов'язок орендаря зі сплати орендних платежів до моменту фактичного повернення майна орендодавцю за актом приймання-передачі, після розірвання договору оренди припиняється обов'язок орендаря щодо сплати орендних платежів за договором та виникає обов'язок останнього щодо негайного повернення майна;

- плата за час фактичного користування майном до моменту його повернення орендодавцю стягується лише у разі, якщо умовами договору, який розірваний, передбачено обов'язок орендаря сплачувати орендну плату після закінчення строку дії договору.

Від Ради відзив на касаційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні 07.02.2018 Касаційним господарським судом було оголошено перерву до 14.02.2018, про що постановлено ухвалу.

14.02.2018 від ПАТ "Полтаваобленерго" надійшли додаткові письмові пояснення по справі з підтвердженням фактичного виконання судового рішення зі справи № 917/1252/14.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників ПАТ "Полтаваобленерго" та Ради, Касаційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- 01.03.2001 міським комунальним підприємством "Кременчукенерго" (правонаступником якого є КП "Благоустрій Кременчука") як орендодавцем та відповідачем як орендарем укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до комунальної власності № 291 ( далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно згідно з додатком, що знаходиться на балансі орендодавця, вартість якого становить за експертною оцінкою 23 139 188,00 грн. Майно передається в оренду з метою забезпечення належного утримання та ефективної експлуатації об'єкта оренди, забезпечення безперебійного надання послуг по тепло - та водопостачанню на необхідному рівні та необхідної якості бюджетним організаціям та населенню міста, погашення заборгованості міського бюджету за теплову енергію;

- Договір укладено строком на 25 років, що діє з 01.03.2001 до 01.03.2026 включно (пункт 10.1 Договору);

- відповідно до пункту 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін вказаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна;

- у разі припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю. Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі (пункт 2.4 Договору);

- орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку 771 472,53 грн. Базовий місць - травень 2010 року (пункт 3.1 Договору в редакції додаткової угоди від 10.06.2010);

- орендна плата перераховується до міського бюджету щомісячно, не пізніше 12 числа наступного місяця і направляється на рахунок КП "Кременчукенерго" для погашення заборгованості різниці по цінам. КП "Кременчукенерго" одержані грошові кошти перераховує на рахунок ВАТ "Полтаваобленерго" для погашення заборгованості по Угоді про переказ боргу б/н від 19.12.2001, укладеної між КП "Кременчуктеплокомуненерго" і КП "Кременчукенерго" (пункт 3.3 Договору в редакції додаткової угоди від 19.12.2001 № 3);

- орендна плата, перерахована несвоєчасно або не у повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі однієї облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати (пункт 3.5 Договору);

- зміни і доповнення або розірвання цього Договору допускаються за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною (пункт 10.3 Договору);

- за ініціативою однієї із сторін цей Договір може бути розірвано рішенням арбітражного суду у випадках, передбачених чинним законодавством (пункт 10.4 Договору);

- за актами від 22.03.2001 приймання-передачі основних засобів в оренду орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування майно. Зазначені акти підписані представниками сторін та засвідчені печатками сторін;

- згідно з додатковою угодою від 01.06.2011 до Договору орендодавець додатково до орендованого майна визначеного в розділі 1 Договору передає, а орендар приймає у строкове платне користування індивідуально визначене (нерухоме) майно згідно з Актом прийому-передачі в оренду ПАТ "Полтаваобленерго" основних засобів, відповідно до Договору оренди від 01.03.2001 № 291, експертна вартість якого становить 2 446 280,00 грн.; розмір орендної плати за користування майном, передбаченого розділом 1 цієї додаткової угоди становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - червень 2011 р. 30 578,50 грн., крім того ПДВ - 20%;

- відповідно до акту від 01.06.2011 приймання-передачі основних засобів в оренду за укладеною сторонами додатковою угодою від 01.06.2011 до Договору КП "Благоустрій Кременчука" передало, а ПАТ "Полтаваобленерго" прийняло в строкове платне користування тепломережі. Зазначений акт підписаний представниками сторін та засвідчений печатками.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що:

- рішенням господарського суду Полтавської області від 16.11.2015 (з урахуванням ухвали від 25.11.2015 про виправлення описки в даті рішення) по справі № 917/1252/14 розірвано договір оренди індивідуально визначеного майна від 01.03.2001 № 291, який укладений між сторонами спору, з моменту набрання рішенням законної сили;

- ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 клопотання Ради про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення господарського суду Полтавської області від 16.11.2015 задоволено, відновлено пропущений строк на подання апеляційної скарги та прийнято апеляційну скаргу Ради по справі № 917/1252/14 до провадження;

- постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.05.2016 апеляційну скаргу Ради задоволено; рішення господарського суду Полтавської області від 16.11.2015 (з урахуванням ухвали від 25.11.2015 про виправлення описки в даті рішення) скасовано, прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову;

- постановою Вищого господарського суду України від 26.07.2016 постанову суду апеляційної інстанції скасовано, рішення господарського суду Полтавської області від 16.11.2015 у справі № 917/1252/14 залишено без змін.

Суди попередніх інстанцій також встановили, що 28.04.2016 сторонами підписано акти приймання-передачі основних засобів по договору оренди від 01.03.2001 № 291 (про повернення майна орендодавцю), які затверджені Радою.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 9 335 001,38 грн. - заборгованості з орендної плати за Договором (нарахованої за період з 01.12.2015 по 28.04.2016), а також нарахованих на суму основного боргу 930 722,15 грн. пені (за період з 12.01.2016 по 30.09.2016), 348 044,17 грн. інфляційних втрат (за період з січня 2016 року по серпень 2016 року включно), 164 919,75 грн. - 3% річних (за період з 12.01.2016 по 30.09.2016).

Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до частини першої статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

У відповідності до частини першої статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з приписами статті 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Відповідно до частини першої статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У відповідності до статті 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Згідно з частинами другої та третьої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

У відповідності до частини п'ятої статті 188 ГК України, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

У вирішенні спору суди попередніх інстанцій виходили, зокрема, з того, що Договір припинив свою дію з 01.12.2015, внаслідок його розірвання у судовому порядку (а саме, з моменту набрання законної сили рішенням господарського суду Полтавської області від 16.11.2015 у справі № 917/1252/14, яке, згідно з позицією судів попередніх інстанцій, набрало законної сили 01.12.2015). Оскільки орендна плата нарахована позивачем за період з 01.12.2015 по 28.04.2016, тобто, за період після розірвання договору оренди, а зобов'язання відповідача як орендаря зі сплати орендної плати є припиненими з моменту припинення договору оренди, підстави для задоволення позову відсутні. Суд апеляційної інстанції також зазначив про те, що за умовами Договору не передбачено обов'язку орендаря сплачувати орендну плату після припинення договору оренди (до моменту фактичного повернення майна орендодавцю за актом приймання-передачі).

Водночас порядок набрання рішенням господарського суду законної сили (на момент прийняття місцевим господарським судом рішення у справі № 917/1252/14) визначався приписами статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, в редакції станом на 01.09.2015).

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Відповідно до частини першої статті 91 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду лише у випадках, передбачених статтею 106 цього Кодексу.

Згідно з приписами статті 93 ГПК України (в редакції станом на час винесенням апеляційним господарським судом ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження від 29.02.2016) апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення. Розгляд заяви особи про поновлення строку на подання апеляційної скарги здійснюється одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений при реєстрації справи відповідно до положень частини четвертої статті 91 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій у вирішенні спору неправильно застосовано приписи зазначених статей процесуального законодавства та не враховано того, що у разі, коли на рішення суду першої інстанції, яке набрало законної сили із закінченням встановленого статтею 93 ГПК України строку, подано апеляційну скаргу, і суд апеляційної інстанції відновив цей строк та прийняв скаргу до провадження, то таке рішення місцевого господарського суду до завершення апеляційного розгляду не вважається таким, що набрало законної сили. Враховуючи наведене, неспроможними визнаються доводи відповідача, викладені у запереченні на касаційну скаргу про те, що рішення місцевого господарського суду вважається таким, що набрало законної сили і у випадку поновлення судом апеляційної інстанції пропущеного строку на апеляційне оскарження зазначеного судового акта та прийняття апеляційної скарги до провадження.

При цьому суд касаційної інстанції вважає слушним посилання ПАТ "Полтаваобленерго" на те, що постанова Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2017 зі справи № 917/906/16, на встановлені обставини у якій посилається позивач в підтвердження своїх доводів щодо дати набрання рішенням у справі № 917/1252/14 законної сили, як на преюдиціальні, частково скасована постановою Вищого господарського суду України від 18.07.2017 з направленням справи на новий розгляд у скасованій частині, що виключає, у даному випадку, можливість застосування преюдиції.

Таким чином, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини щодо підписання сторонами актів приймання-передачі основних засобів по договору оренди від 01.03.2001 № 291 (про повернення майна орендодавцю), які затверджені Радою, 28.04.2016 (на момент підписання сторонами актів приймання-передачі щодо повернення орендованого майна) Договір був чинним і позивач мав право нараховувати орендну плату за Договором до 27.04.2016 включно, а відповідач зобов'язаний був її сплатити. При цьому, безпосередньо за день, у який акти приймання-передачі були підписані, а майно, відповідно, повернуто орендодавцю (28.04.2016), орендна плата нарахуванню не підлягає (що помилково не було враховано у розрахунку позивачем).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Згідно з частиною шостою статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У наданому позивачем розрахунку пені та 3% річних, останнім (позивачем) не враховано того, що останнім днем виконання зобов'язання із сплати орендних платежів за кожен попередній місяць згідно з умовами Договору (пункт 3.3 Договору) є 12 число кожного наступного місяця. Відповідно, прострочення виконання зобов'язання орендаря з внесення орендної плати за попередній місяць за Договором має місце з 13 числа наступного місяця, а не з 12 числа, як помилково зазначено у розрахунку позивача.

У розрахунку інфляційних втрат поза увагою позивача залишилося те, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до частин першої та другої статті 300 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з приписами пункту 3 частини першої статті 308 ГПК України у відповідній редакції суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

У відповідності до частин першої та другої статті 311 ГПК України у наведеній редакції підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

З огляду на викладене, судові акти попередніх інстанцій підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог (з урахуванням здійсненого Касаційним господарським судом перерахунку заявлених позовних вимог за допомогою інструменту "Калькулятори" системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН"), а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 9 271 927,05 грн. основного боргу (з них: 1 892 230,01 грн. заборгованість за грудень 2015 року, 1 892 230,01 грн. заборгованість за січень 2016 року, 1 892 230,01 грн. заборгованість за лютий 2016 року, 1 892 230,01 грн. заборгованість за березень 2016 року, 1 703 007,01 грн. заборгованість за 27 днів квітня 2016 року), а також 802 171,11 грн. пені (з урахуванням приписів частини шостої статті 232 ГК України), 277 633,32 грн. інфляційних втрат (з урахуванням того, що у лютому 2016 року, а також у період з червня по серпень 2016 року мала місце дефляція), 154 421,52 грн. -3% річних.

У зв'язку зі скасуванням судових актів попередніх інстанцій та прийняттям нового рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог, витрати позивача зі сплати судового збору (у тому числі, за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 308, 311, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Полтавської області від 26.12.2016 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 зі справи № 917/1622/16 скасувати.

3. Ухвалити нове рішення, яким позов комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" до публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" задовольнити частково.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" 9 271 927,05 грн. основного боргу, 802 171,11 грн. пені, 277 633,32 грн. інфляційних втрат, 154 421,52 грн. - 3% річних, 157 592,29 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на користь комунального підприємства "Благоустрій Кременчука" 173 351,52 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги та 189 110,75 грн. судового збору за розгляд касаційної скарги.

Видачу відповідних наказів доручити господарському суду Полтавської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя К. Пільков