РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.02.2018Справа № 910/22878/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Лиськова М.О. за участю секретаря судового засідання Бородині В.В., розглянувши матеріали господарської справи у відкритому судовому засіданні

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвест Трейдінг"

про стягнення заборгованості за договором постачання вугільної продукції №10/06-1 від 10.06.2015

За участю учасників справи:

від позивача: Федай О.О. (дов. №238 від 06.12.2017)

Лихно Я.Ю. (дов. №240 від 26.12.2017)

від відповідача: не з'явився

У судовому засіданні 07.02.2018 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.12.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява №229 від 14.12.2017 Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвест Трейдінг" про стягнення заборгованості за договором постачання вугільної продукції №10/06-1 від 10.06.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за Договором постачання вугільної продукції №10/06-1 від 10.06.2015, в результаті чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем на суму 90 834 747,51 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2017 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвест Трейдінг" про стягнення заборгованості за договором постачання вугільної продукції №10/06-1 від 10.06.2015 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 09.01.2018.

04.01.2018 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 07.02.2018.

В судове засідання, призначене на 07.02.2018 з'явився представник позивача, надав пояснення щодо всіх необхідних дій, передбачених ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача зазначив суду, про те, що заяв і клопотань не має і те, що ним вчинені всі необхідні дії, вчинення яких передбачене Господарським процесуальним кодексом України у підготовчому провадженні, в зв'язку з чим просив суд розглянути справу по суті.

Під час судового засідання, призначеного на 07.02.2018 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та про призначення справи №910/22878/17 до розгляду по суті після закриття підготовчого засідання.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 07.02.2018, не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 15.01.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 34 А;

Однак, станом на дату розгляду справи у судовому засіданні в матеріалах справи міститься повернутий поштою конверт за номером поштового відправлення 860 із копією ухвали суду про відкриття провадження у справі від 15.01.2018з адреси відповідача із зазначенням причини повернення "за закінченням встановленого терміну зберігання".

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 15.01.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, а також приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас" (надалі Позивач) уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергоінвест Трейдінг" (надалі - Відповідач) Договір на постачання вугільної продукції №10/06-1 від 10.06.2015р. (надалі - договір), згідно до якого Позивач зобов'язаний передати у власність вугільну продукцію (надалі - вугілля, продукція), а Відповідач, у свою чергу, зобов'язується прийняти та оплатити продукцію.

Вугільна продукція, її ціна та кількість, строки та умови постачання, і оплати були визначені сторонами у Специфікаціях, які є невід'ємними частинами Договору постачання (пункти 1.1., 3.1.1, 5.1, 5.4. Договору).

На виконання умов вищезазначеного договору за період з 31.07.2015 по 30.04.2016 Позивачем поставлена, а Відповідачем прийнята продукція на загальну суму 547 290 756,23 грн.

Відповідачем починаючи з 18.12.2015 по 23.06.2016 сплачено за отриману продукцію суму в розмірі 456 347 447,01 грн. Таким чином частково неоплаченою залишилася продукція у розмірі 90 834 747,51грн, постачання якої було здійснено Позивачем у березні та квітні 2016 року на умовах викладених в специфікаціях № 17 від 29.02.2016року, та № 18 від 29.03.2016року.

Специфікаціями № 17 від 29.02.2016року, та № 18 від 29.03.2016 року до вищезазначеного Договору Сторони погодили постачання вугільної продукції марки П 0-100, П 0-200, на Слов'янську ТЕС СО ПАТ «Донбасенерго», протягом березня-травня 2016 року в кількості 139 000 тн., та передбачили, що сплата за вугільну продукцію буде здійснюватися протягом 10 календарних днів з дати поставки, про що свідчить відбиток штемпеля залізничної станції призначення на залізничній накладній, але не раніше підписання акту звірення за кількістю і якістю.

На виконання умов укладеного Сторонами договору поставки у відповідності до вищезазначених специфікацій до договору Позивачем у березні - квітні 2016року поставлено відповідачу вугільну продукцію в кількості 86 069.68 тн., на загальну суму 109 720 130,43 грн. з ПДВ, а Відповідачем прийнято в повному обсязі у власність поставлену вугільну продукцію, що підтверджується належними доказами: Актами прийому-передачі партії вугільної продукції, Розрахунками знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до Актів приймання-передачі, Актами звіряння по кількості та якості вугілля, Рахунками-фактурами, Посвідченнями про якість , та залізничними накладними.

Протягом березня 2016 року Позивачем було поставлено Відповідачу 15 066 тн. вугілля на загальну суму 18 407 761,96 грн., що підтверджується: посвідченнями про якість, залізничними накладними, Актом прийому-передачі вугільної продукції № 42 від 31.03.2016р, Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до Акту приймання-передачі вугільної продукції № 42 від 31.03.2016р, Актом б/н звіряння по кількості та якості вугілля від 31 березня 2016 року та Рахунком-фактурою № СФ-0000035 від 31 березня 201 року.

Протягом березня 2016 року Позивачем було поставлено Відповідачу 13 317 тн. вугілля на загальну суму 18 134 638,70 грн., що підтверджується: посвідченнями про якість, залізничними накладними, Актом прийому-передачі вугільної продукції № 43 від 31.03.2016р, Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до Акту приймання-передачі вугільної продукції № 43 від 31.03.2016р, Актом звіряння по кількості та якості вугілля б/н від 31 березня 2016 року та Рахунком-фактурою № СФ-0000036 від 31 березня 201 року.

Отже, вартість поставленого в березні 2016 року Вугілля склала 36 542 400,66грн, строк сплати за яким сплинув 10 квітня 2016року.

Протягом квітня 2016 року Позивачем було поставлено Відповідачу 9320 тн. вугілля на загальну суму 12916519,08 грн., що підтверджується: посвідченнями про якість, залізничними накладними, Актом прийому-передачі вугільної продукції № 36 від 11 квітня 2016 року, Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до Акту приймання-передачі № 36 від 11 квітня 2016 року, Актом звіряння по кількості та якості вугілля б/н від 11 квітня 2016 року та Рахунком-фактурою № СФ-0000037 від 11 квітня 2016 року.

Протягом квітня 2016 року Позивачем було поставлено Відповідачу 1755 тн. вугілля на загальну суму 2402697,60 грн., що підтверджується: посвідченнями про якість, залізничними накладними, Актом прийому-передачі вугільної продукції № 25 від 11 квітня 2016 року, Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до Акту приймання-передачі № 25 від 11 квітня 2016 року, Актом звіряння по кількості та якості вугілля б/н від 11 квітня 2016 року та Рахунком-фактурою № СФ-0000025 від 11 квітня 2016 року.

Протягом квітня 2016 року Позивачем було поставлено Відповідачу 2110 тн. вугілля на загальну суму 2485305,84 грн., що підтверджується: посвідченнями про якість, залізничними накладними, Актом прийому-передачі вугільної продукції № 24 від 11 квітня 2016 року, Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до Акту приймання-передачі № 24 від 11 квітня 2016 року, Актом звіряння по кількості та якості вугілля б/н від 11 квітня 2016 року та Рахунком-фактурою № СФ-0000024 від 11 квітня 2016 року.

Протягом квітня 2016 року Позивачем було поставлено Відповідачу 10043 тн. вугілля на суму 11467970,49 грн., що підтверджується: посвідченнями про якість, залізничними "и, Актом прийому-передачі вугільної продукції № 37 від 11 квітня 2016 року, - том знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до Акту приймання-передачі № 37 від 11 квітня 2016 року, Актом звіряння по кількості та якості вугілля б/н від 11 квітня 2016 року та Рахунком-фактурою № СФ-0000038 від 11 квітня 2016 року.

Протягом квітня 2016 року Позивачем було поставлено Відповідачу 720 тн. вугілля на загальну суму 959917,50 грн., що підтверджується: посвідченнями про якість, залізничними накладними, Актом прийому-передачі вугільної продукції № 46 від 25 квітня 2016 року, Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до Акту приймання-передачі № 46 за 25 квітня 2016 року, Актом звіряння по кількості та якості вугілля б/н від 25 квітня 2016 року та Рахунком-фактурою № СФ-0000045 від 25 квітня 2016 року.

Протягом квітня 2016 року Позивачем було поставлено Відповідачу 17570 тн. вугілля на загальну суму 24303370,40 грн., що підтверджується: посвідченнями про якість, залізничними накладними, Актом прийому-передачі вугільної продукції № 48 від 25 квітня 2016 року, Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до Акту приймання-передачі № 48 від 25 квітня 2016 року, Актом звіряння по кількості та якості вугілля б/н від 25 квітня 2016 року та Рахунком-фактурою № СФ-0000046 від 25 квітня 2016 року.

Протягом квітня 2016 року Позивачем було поставлено Відповідачу 13898 тн. вугілля на загальну суму 15 746 992,90 грн., що підтверджується: посвідченнями про якість, залізничними накладними, Актом прийому-передачі вугільної продукції № 50 від 25 квітня 2016 року, Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до Акту приймання-передачі № 50 від 25 квітня 2016 року, Рахунком-фактурою № СФ-0000048 від 25 квітня 2016 року., та Актом прийому - передачі вугільної продукції № 49 від 25 квітня 2016 року, Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до Акту приймання-передачі № 49 від 25 квітня 2016 року, Рахунком-фактурою № СФ-0000047 від 25 квітня 2016 року, Актом звіряння по кількості та якості вугілля б/н від 25 квітня 2016 року.

Протягом квітня 2016 року Позивачем було поставлено Відповідачу 1460 тн. вугілля на загальну суму 1780256,64 грн., що підтверджується: посвідченнями про якість, залізничними накладними, Актом прийому-передачі вугільної продукції № 56 від 30 квітня 2016 року, Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до Акту приймання-передачі № 56 від 30 квітня 2016 року, Актом звіряння по кількості та якості вугілля б/н від 30 квітня 2016 року та Рахунком-фактурою № СФ-0000053 від 30 квітня 2016 року.

Протягом квітня 2016 року Позивачем було поставлено Відповідачу 810 тн. вугілля на загальну суму 1114699.32 грн., що підтверджується: посвідченнями про якість, залізничними накладними, Актом прийому-передачі вугільної продукції № 57 від 30 квітня 2016 року, Розрахунком знижок/надбавок ціни та вартості вугілля до Акту приймання-передачі № 57 від 30 квітня 2016 року, Актом звіряння по кількості та якості вугілля б/н від 30 квітня 2016 року та Рахунком-фактурою № СФ-0000054 від 30 квітня 2016 року.

Отже, вартість поставленого в квітні 2016 року Вугілля склала 73 177 729.77грн, строк сплати за яким сплинув 10 травня 2016року.

Загалом у березні-квітні 2016року поставлено Позивачем та прийнято Відповідачем вугілля на суму 109 720 130,43 грн, вартість якого сплачено Відповідачем наступним чином: до 23.06.2016року включно частково сплачено 14 387 186.51 грн. залишок склав суму у розмірі 95 332 943.92 грн;

27.04.17 відповідачем частково сплачено 4498196.41грн.

Таким чином, судом встановлено, що остаточна заборгованість станом на 01.12.17 складає суму в розмірі 90 834 747,51грн.

Отже, спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошових зобов'язань за Договором постачання вугільної продукції №10/06-1 від 10.06.2015, в результаті чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем на суму 90 834 747,51 грн.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір постачання вугільної продукції №10/06-1 від 10.06.2015 як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами Договір є договором постачання, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Отже, з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України та пунктів 5.1 та 5.4 Договору, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов'язань, щодо яких заявлено позов, настав.

Доказів оплати відповідачем заборгованості в сумі 5 250,25 грн., яку заявлено позивачем до стягнення, матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За висновками суду, на час розгляду спору в господарському суді відповідачем за позовом не заперечено факт отримання товару за спірним договором загалом на суму 90 834 747,51 грн., не надано доказів повної оплати або повернення позивачу товару на суму 90 834 747,51 грн., окрім того всупереч викладеним вище нормам закону, відповідачем не було спростовано наданих позивачем доказів, зокрема, не надано до матеріалів справи будь-яких належних та допустимих доказів погашення заборгованості в розмірі суму 90 834 747,51 грн. Обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання, суду також не наведено, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 90 834 747,51 грн. підлягає задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач за первісним позовом просить суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 4 036 460,82 грн. та 18 351 941,78 грн. інфляційних втрат, що нараховані за кожним актом приймання-передачі вугільної продукції окремо, урахуванням часткової оплати.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. М 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних та інфляційних витрат є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача за первісним позовом 3% річних та інфляційних втрат ґрунтується на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача позовом в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та доведеними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 4 036 460,82 грн. та 18 351 941,78 грн. інфляційних втрат, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвест Трейдінг" про стягнення заборгованості за договором постачання вугільної продукції №10/06-1 від 10.06.2015 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоінвест Трейдінг" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 34А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас" (85400, Донецька обл., м. Селидове, вул. Щорса, 10, кв. 67; ) 90 834 747 грн. 51 коп. заборгованості, 4 036 460 грн. 82 коп. - 3% річних, 18 351 941 грн. 78 коп. - інфляційних втрат та 240 000 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 16.02.2018 року.

Суддя М.О. Лиськов