РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.02.2018Справа № 910/20592/17

За позовом Державного підприємства "Сколівське лісове господарство"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент"
про стягнення 72 908, 26 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:
від позивача:Павленко С.В. - представник за довіреністю;
від відповідача:не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Сколівське лісове господарство" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент" (надалі - відповідач) про стягнення 64 715, 24 грн. основного боргу, 6 682, 41 грн. інфляційних втрат, 1 510, 61 грн. 3% річних, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань з оплати товару згідно умов договору № 58/2015-1 поставки товару від 12.05.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2017 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні 19.01.2018.

Між тим, 15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким, зокрема, Господарський процесуальний кодекс України (надалі - ГПК України) викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно приписів ч. 1 ст. 247 ГПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Пунктом 1 частини 5 статті 12 ГПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2018 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив та призначено справу до розгляду на 02.02.2018.

Представник відповідача в судове засідання 02.02.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Так, ухвали суду були надіслані за адресою відповідача, що зазначена у позовній заяві та міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, оскільки відповідача було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання та оскільки відповідачем не повідомлено про причини неявки, суд вважає, що неявка представника відповідача в судове засідання 02.02.2018 не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні, що відбулось 02.02.2018 наполягав на задоволенні позову, надав суду усні пояснення по справі.

У судовому засіданні 02.02.2018 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.05.2015 між державним підприємством "Сколівське лісове господарство" (далі - Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Аеровент" (далі - Покупець) було укладено договір № 58/2015-1 поставки товару (далі - Договір), відповідно до умов якого, Постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупцю замовлений товар, (лісоматеріали та інший товар, відповідно до Специфікації - Додатку № 1 до цього Договору далі - Товар), а Покупець зобов'язується своєчасно прийняти замовлений товар та здійснити його оплату на умовах Договору.

Відповідно до п. п. 5.1, 5.2 Договору, поставка товару здійснюється відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року. Постачальник здійснює поставку товару на умовах СРТ станція визначена у специфікації - додаток N 1 до цього договору. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару перевізнику на станції відправлення, що підтверджується відміткою в залізничних накладних.

Згідно з п. 6.2 Договору сторони погодили, що приймання товару за кількістю здійснюється покупцем згідно видаткової накладної та/або товарно-транспортної накладної, згідно Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів Союзу PCP від 15.06.65 p. N П-6.

За своєю правовою природою між позивачем та відповідачем укладено договір поставки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. ст. 180, 181, 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), він вважається укладеним згідно частини 8 статті 181 ГК України, оскільки подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Так, як вбачається зі специфікації № 1 від 18.05.2015 до договору №58/2015-1 від 12.05.2015, Постачальник зобов'язався передати у власність Покупцю Товар в об'ємі 47,54 куб. м. на загальну суму 64 715.24 грн. (шістдесят чотири тисячі сімсот п'ятнадцять гривень 24 коп.), поставка Товару здійснюється до ст. Рубіжне Донецької області.

Як випливає з пояснень позивача та як підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рахунку №143 від 18.05.2015, накладної №57 від 18.05.2017, товарно-транспортної накладної №0055822 від 26.05.2015, специфікації-накладної на відпуск лісоматеріалів необроблених від 26.05.2015 та залізничної накладної від 17.05.2017, 26 травня 2015 року на ст. Рубіжне Донецької області позивачем було поставлено Товар, загальною вартістю 64 715,24 грн. згідно умов договору № 58/2015-1 від 12.05.2015 у повному обсязі.

Позивач зазначає, що у відповідача не виникали будь-які претензії щодо неотримання товару або неправильного оформлення поставки товару позивачем та окрім того, факт доставки та передачі позивачем товару за призначенням підтверджується інформацією про дислокацію і стан вагонів від 29.09.2017, що міститься в матеріалах справи.

Приписами ст. ст. 73, 74, 80 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. ст. 78, 79 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

В силу ст. 86, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в своїй сукупності, подані позивачем докази є достатніми для встановлення факту здійснення перевезення товару до ст. Рубіжне Донецької області, що свідчить про належне виконання позивачем зобов'язань з поставки товару відповідно до умов договору № 58/2015-1 від 12.05.2015 на суму 64 715,24 грн.

Доводів на підтвердження протилежного відповідачем суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач виконав належним чином покладені на себе зобов'язання з поставки відповідачеві товару відповідно до умов договору № 58/2015-1 від 12.05.2015, а останній не виконав належним чином покладені на себе зобов'язання з його оплати, в результаті чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 64 715, 24 грн.

Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно зі ст. ст. 173, 174, 175 ГК України (ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 64 715, 24 грн. основного боргу у зв'язку із неналежним виконанням останнім взятих на себе зобов'язань з оплати товару згідно умов договору № 58/2015-1 поставки товару від 12.05.2015 є обґрунтованими та позов у цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань з оплати товару згідно умов договору № 58/2015-1 поставки товару від 12.05.2015, позивач просить стягнути з інфляційні втрати у розмірі 6 682, 41 грн. та 3% річних 1 510, 61 грн. за період з 21.01.2017 по 31.10.2017.

Перевіривши, за допомогою системи "ЛІГА", поданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд приходить до висновку, що він є обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих у зв'язку із неналежним виконанням останнім взятих на себе зобов'язань з оплати товару згідно умов договору № 58/2015-1 поставки товару від 12.05.2015, підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає вимогам Закону та умовам Договору.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 237, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Сколівське лісове господарство" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аеровент" (03680, м. Київ, вул. Пшенична, 4; ) на користь Державного підприємства "Сколівське лісове господарство" (82600, Львівська область, м. Сколе, вул. Стрийська, 30; ) суму основного боргу 64 715, 24 грн., інфляційні втрати у розмірі 6 682, 41 грн., 3% річних 1 510, 61 грн. та судовий збір у розмірі 1 600, 00 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 02.02.2018 року.

Суддя Ю.О. Підченко