КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2018 р. Справа№ 910/18368/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Гаврилюка О.М.

за участю секретаря судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 12.02.2018;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 (повне рішення підписано - 12.12.2017)

у справі № 910/18368/17 (суддя - Паламар П.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича"

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича" про визнання недійсним договору про спільну діяльність від 11.05.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 (повне рішення підписано - 12.12.2017) позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" м. Києва задоволено. Визнано недійсним договір про спільну діяльність від 11 травня 2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" 1600,00 грн - витрат по оплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича" 14.12.2017 (згідно відтиску штемпеля Господарського суду міста Києва на апеляційній скарзі) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить повністю скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться фактично до того, що в момент укладення спірного договору відповідач не був обізнаний про відсутність повноважень у ОСОБА_2 на підписання договору від імені позивача. А тому з урахуванням добросовісності дій відповідача в момент укладення договору, позовні вимоги у даній справі, на думку апелянта, є необґрунтованим. Таким чином, апелянт просив рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про відмову в позові.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2017 справу № 910/18368/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Гаврилюк О.М., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2017 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 у справі № 910/18368/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2018 було призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 у справі № 910/18368/17 на 29.01.2018.

15.01.2018 через канцелярію суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у даній справі з долученням додаткових доказів.

26.01.2018 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. А також від відповідача надійшли додаткові пояснення та заперечення щодо прийняття доказів, які були долучені позивачем до відзиву на апеляційну скаргу.

При цьому у вказаному відзиві сторона просила долучити, зокрема, копії наступних документів: скарга ОСОБА_3 від 28.03.2016; наказу Міністерства юстиції України № 1534/5 від 30.05.2016; листа Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві від 24.03.2016 № 3154/125/47/16-2016; витяг з кримінального провадження № 0003154; відповідь про надання інформації у кримінальному провадженні № 002478 від 11.08.2017 № 17/1/6-1771вих17. При цьому в обґрунтування неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції позивач зазначив, що оскільки ОСОБА_3 не є учасником даної господарської справи, а подані нові докази були відсутні у позивача, лише на письмову заяву про надання таких доказів, позивач зміг їх отримати (вже на стадії апеляційного перегляду рішення). Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про поважність причин неподання таких доказів до суду першої інстанції та долучив їх до матеріалів справи в порядку ч. 3 ст. 269 ГПК України. В цій частин суд відхиляє заперечення на клопотання про долучення доказів як необґрунтовані.

Розгляд справи відкладався, зокрема, ухвалою від 29.01.2018 - на 12.02.2018.

09.02.2018 через канцелярію суду від апелянта надійшли письмові заперечення на клопотання про долучення доказів та додаткових пояснень. Окрім цього, апелянт долучив до заперечень Висновок науково-правової експертизи (Висновок експерта в галузі права) стосовно відповідності застосування Вищим господарським судом України норм Господарського процесуального кодексу України змісту аналогічних норм іноземного права в частині встановлення ним фактів та обставин, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, а також врахування позицій та висновків, викладених у постанові ВГСУ, під час перегляду справ. Суд апеляційної інстанції в порядку ч. 3 ст. 269 ГПК України вирішив долучити вказаний висновок до матеріалів справи, оскільки останній датований 05.02.2018, а тому існували об'єктивні причини неможливості подання такого доказу до суду першої інстанції.

В судовому засіданні 12.02.2018 представник позивача проти задоволення апеляційної скарги у даній справі заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Окрім цього заявила усне клопотання про виправлення описки в ухвалі суду від 29.01.2018. Вказане клопотання було судом апеляційної інстанції, виправлено допущено описку ухвалою від 12.02.2018.

Представник апелянта в судове засідання 12.02.2018 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення 05.02.2018 стороні ухвали суду від 29.01.2018. Жодних заяв, клопотань (окрім заперечень на клопотання про долучення доказів 09.02.2018) із зазначенням причин неможливості забезпечити явку повноважного представника до суду не надходило.

Враховуючи те, що явка представників учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення перевірки рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку за відсутності представника апелянта, (який вдруге не з'явився на судове засідання) та був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання за наявними матеріалами справи з урахуванням поданих ним зазначених заперечень на клопотання про долучення доказів позивача.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представника позивача, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 11.05.2016 між позивачем і відповідачем було укладено договір про спільну діяльність, згідно з умовами якого сторони зобов'язалися шляхом об'єднання своїх зусиль та майна, що належить сторонам на відповідних правових підставах, спільно діяти в сфері сумісного використання нерухомого майна - нежилих приміщень на 1-му, 2-му та мансардному поверхах літ. "Б" загальною площею 2455,7 м2 по вул. Казимира Малевича, 86 у м. Києві з метою одержання прибутку від передання в оренду зазначеного нерухомого майна та його збереження.

При цьому, як вбачається з витягу з ЄДР (т. 1, а.с. 35-42) станом на 15.01.2016 директором ТОВ «НВП «Світло» є ОСОБА_4, тоді як засновниками (учасниками) товариства є ОСОБА_3 та ОСОБА_5

В подальшому 01 лютого 2016 року було проведено загальні збори учасників ТОВ "НВП "Світло", оформлені протоколом №01/02/16 від 01 лютого 2016 року.

При цьому, як неодноразово зазначалось позивачем, у господарських судах (різних інстанціях) розглядалась справа № 910/8113/16 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ "НВП "Світло", Відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Солом'янського району Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ "Офісний центр "Квадрат на Малевича" про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників ТОВ "НВП "Світло" №01/02/16 від 01 лютого 2016 року та №29/04/16 від 29 квітня 2016 року; та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_5 до ТОВ "НВП "Світло", Відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Солом'янського району Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1: ОСОБА_3 ОСОБА_6 ТОВ "Офісний центр "Квадрат на Малевича".

Так, постановою ВГСУ від 14.11.2017 у справі № 910/8113/16 було задоволено касаційну скаргу ОСОБА_3; постанову Київського апеляційного господарського суду від 10 квітня 2017 року та рішення Господарського суду міста Києва від 10 серпня 2016 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсними рішень Загальних зборів учасників ТОВ "НВП "Світло", оформлених протоколом № 01/02/16 від 01 лютого 2016 року, та рішень загальних зборів учасників ТОВ "НВП "Світло" від 29 квітня 2016 року оформлених протоколом №29/04/16 та прийнято в цій частині нове рішення, яким визнано недійсними рішення Загальних зборів учасників ТОВ "НВП "Світло", оформлених протоколом № 01/02/16 від 01 лютого 2016 року та рішення загальних зборів учасників ТОВ "НВП "Світло" від 29 квітня 2016 року, оформлених протоколом №29/04/16.

При цьому суд касаційної інстанції у вказаній постанові вказав, що зі змісту протоколу № 01/02/16 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" від 01 лютого 2016 року вбачається, що загальні збори учасників Товариства у зазначену дату відбулись; на загальних зборах були присутніми: ОСОБА_5, ОСОБА_3, а також запрошені ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

За результатами проведення зборів вищого органу управління товариства було прийнято рішення про, зокрема, погодження вступу ОСОБА_7 до складу учасників ТОВ "НВП "Світло" шляхом внесення ним додаткового вкладу до статутного капіталу Товариства в розмірі 1500000,00 грн; збільшення статутного капіталу товариства з 2000000,00 грн до 3500000,00 грн за рахунок додаткового вкладу ОСОБА_7 до статутного капіталу товариства в розмірі 1500000,00 грн; здійснення перерозподілу часток у статутному капіталі ТОВ "НВП "Світло" наступним чином: ОСОБА_3 - 36,57% статутного капіталу; ОСОБА_5 20,57% статутного капіталу; ОСОБА_6 42,86% статутного капіталу; звільнення директора ОСОБА_4 з посади директора ТОВ "НВП "Світло" з 31 січня 2016 року та призначення на посаду директора з 01 лютого 2016 року ОСОБА_2

Отже, у згаданій справі було встановлено, що ОСОБА_3 був відсутнім на зазначених зборах (01.02.2016) і такі збори фактично не проводилися, оскільки з урахуванням частки ОСОБА_3 у статутному капіталі Товариства на дату проведення спірних зборів у розмірі 64% свідчить про відсутність кворуму для їх проведення і є безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників Товариства, оформлених протоколом № 01/02/16 від 01 лютого 2016 року.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України (та відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення судом першої інстанції) обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно враховано обставини, встановлені в постанові ВГСУ від 14.11.2017 у справі № 910/8113/16 при розгляді даної справи. А тому доводи апелянта в частині відхилення обставин, встановлених у вказаній постанові не приймаються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції не приймає наданий апелянтом Висновок науково-правової експертизи як підставу для задоволення апеляційної скарги з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 108 ГПК України учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: 1) застосування аналогії закону, аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі. Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи.

Згідно з положеннями ст. 109 ГПК України висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду.

З урахуванням того, що постанова ВГСУ від 14.11.2017 у справі № 910/8113/16 набрала законної сили, висновки, викладені в ній не спростовані та скасовані у встановленому чинним законодавством порядку та з урахуванням принципу правової певності, суд апеляційної інстанції не приймає твердження, викладені у поданому апелянтом висновку експерта у галузі права на постанову ВГСУ від 14.11.2017 у справі № 910/8113/16.

Щодо доводів апелянта про необізнаність відповідача про обмеження повноважень ОСОБА_2 на підписання спірного правочину, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, в матеріалах даної справи наявний витяг з ЄДР на ТОВ "Офісний центр "Квадрат на Малевича" (т. 1, а.с. 67-71), з якого вбачається, що починаючи з 30.04.2016 директором вказаної юридичної особи є ОСОБА_2, тобто в момент укладення спірного правочину 11.05.2016 вказана особа (ОСОБА_2) підписав договір про спільну діяльність від ТОВ «НВП «Світло», одночасно будучи директором контрагента - ТОВ Офісний центр "Квадрат на Малевича". В цій частині суд апеляційної інстанції також погоджується з висновками місцевого господарського суду, що відповідач через ОСОБА_5 - учасника значної участі його товариства з розміром частки понад 97% статутного капіталу (що відповідає вкладу у розмірі 720000,00 грн) та одночасно учасника позивача, присутнього на зборах 1 лютого 2016 р., за всіма обставинами міг знати про обмеження представницьких повноважень ОСОБА_2

При цьому в апеляційній скарзі відповідач самостійно вказує з посиланням на ст. 92 ЦК України, що юридичні особи набувають цивільних прав та обов'язків через директора, а не через учасників, які позбавлені права діяти від імені юридичної особи, а в даному випадку від ТОВ «Офісний центр «Квадрат на Малевича», оскільки це є компетенцією директора.

Так, з долучених позивачем доказів вбачається, що 28.03.2016 гр. ОСОБА_3 звернувся до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України зі скаргою на дії державного реєстратора Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_8 із скаргою щодо проведення перевірки відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі та просив за результатами проведення перевірки прийняти рішення про скасування реєстраційної дії за № 9005426 від 22.03.2016 (вказаною реєстраційною дією були внесені наступні зміни: директора товариства ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_2) та № 9005426 від 23.03.2016 (вказаною реєстраційною дією були внесені наступні зміни: зареєстровані учасниками товариства ОСОБА_3 з частковю в статутному капіталі - 36%, ОСОБА_5 - 20%, ОСОБА_6 - 44%).

З витягу з протоколу № 22 засідання Комісії із питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 28.04.2016, на якому був присутній, зокрема, і ОСОБА_2 було вирішено скасувати реєстраційні дії щодо ТОВ «НВП «Світло», проведені державним реєстратором відділу держаної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_8, а саме: від 22.03.2016 № 9005426 та від 23.03.2016 № 9005426.

При цьому суд апеляційної інстанції наголошує, що на засіданні Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 28.04.2016 був присутній ОСОБА_2, який менше ніж через місяць (13 днів) від позивача підписав спірний договір.

30.05.2016 наказом Міністерства юстиції України № 1534/5 було скасовано реєстраційні дії від 22.03.2016 № 9005426 та від 23.03.2016 № 9005426. Виконання покладено на Департамент державної реєстрації.

Щодо доводів апелянта про скасування в судовому порядку наказу Міністерства юстиції України № 1534/5 від 22.03.2016, суд апеляційної інстанції під час вчинення підготовчих дій встановив, що ухвалою Верховного Суду від 31.01.2018 було прийнято до провадження касаційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.10.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2016 у справі №826/9046/16. А тому доводи апелянта про скасування вказаного наказу не приймаються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Отже, доводи апелянта про необізнаність останнього про відсутність у підписанта позивача необхідних повноважень під час укладення спірного правочину є необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам справи.

Так, відповідно до ч. 1-3 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до статті 202, частини 2 статті 203, статей 205, 207, 237 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою; представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (далі - Постанова Пленуму № 11), вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені ст. ст. 215, 216 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу, а саме, зокрема, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Таким чином, з урахуванням того, що на час укладення спірного договору позивач (в особі директора ОСОБА_2) не був наділений необхідним обсягом цивільної дієздатності, а відповідачу було відомо про відсутність у ОСОБА_2 повноважень на представництво позивача, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог та визнанні недійсним договору про спільну діяльність від 11.05.2016.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції у розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 ГПК України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати, в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. ч. 4 ст. 75, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 у справі № 910/18368/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2017 у справі № 910/18368/17 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/18368/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання та підписання повного тексту постанови - 19.02.2018.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді Ю.Б. Михальська

О.М. Гаврилюк