Суд
УХВАЛА

14 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 925/165/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Вронська Г.О.

розглянувши матеріали заяви акціонера Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" ОСОБА_5 про перегляд Верховним Судом України

постанови Вищого господарського суду України

(головуючий - Євсіков О.О., Кролевець О.А., Попікова О.В.)

від 27.11.2017

за позовом акціонера ОСОБА_5 Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго"

до Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Фонд державного майна України

Кабінет Міністрів України

за участю прокурора міста Києва

про визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 11.04.2017 позовні вимоги задоволено повністю. Суд визнав недійсними рішення позачергових загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго", які оформлені протоколом позачергових загальних зборів Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" від 13.02.2017.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" та Фонду державного майна України на рішення Господарського суду Господарського суду Черкаської області від 11.04.2017 у справі №925/165/17 задоволено. Рішення Господарського суду Черкаської області від 11.04.2017 у справі №925/165/17 скасовано, прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.11.2017 касаційні скарги ОСОБА_5, ПАТ "Черкасиобленерго", Фонду державного майна України залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2017 у справі № 925/165/17 залишено без змін.

Акціонер Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" ОСОБА_5 12.12.2017, про що свідчить відбиток реєстраційного штампа суду, звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 27.11.2017 у справі № 925/165/17 Господарського суду Черкаської області з підстав, визначених пунктами 2 та 3 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017).

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, викладено його у новій редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

З Верховного Суду України надійшла заява акціонера Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" ОСОБА_5 про перегляд судових рішень у справі № 925/165/17 Господарського суду Черкаської області.

Перевіривши доводи заявника та проаналізувавши додані до заяви матеріали, колегія суддів Верховного Суду вважає, що заява акціонера Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" ОСОБА_5 про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 27.11.2017 у справі №925/165/17 є необґрунтованою, а її доводи не підтверджуються доданими до неї матеріалами.

На обґрунтування наявності підстави, визначеної пунктом 2 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017), а саме: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підвідомчості або підсудності справ, ОСОБА_5 до заяви додано копію постанови Вищого господарського суду України від 05.07.2017 у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010.

При цьому заявник посилається на те, що судом касаційної інстанції прийнято остаточне рішення, відповідно до якого зроблені висновки з приводу підстав позову, які не були предметом розгляду суду першої інстанції, а саме Вищим господарським судом України за результатами аналізу норм Закону України "Про управління об'єктами державної власності" зроблено висновок про повноважність посадової особи Фонду державного майна України за відсутності виданого завдання на голосування на загальних зборах акціонерів ПАТ "Черкасиобленерго" та можливості такої посадової особи самостійно приймати рішення під час голосування з питань порядку денного загальних зборів.

Разом з тим заявник звертає увагу на те, що позивачем не заявлялось підставою позову обставини дотримання (недотримання) представником держави - Фонду державного майна України, положень Закону України "Про управління об'єктами державної власності".

З огляду на викладене, заявник вважає, що судом касаційної інстанції порушено частину 3 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, оскільки розглянуто по суті підстави позову, які не заявлялись позивачем.

Як на практику неоднакового застосування судом касаційної інстанції цієї ж норм процесуального права, заявник посилається на постанову Вищого господарського суду України від 05.07.2017 у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010, у якій суд касаційної інстанції вказав на порушення апеляційною інстанцією норми частини 3 статті 101 Господарського процесуального кодексу України в ході розгляду вимог, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Так, у згаданій справі Вищий господарський суд України зазначив, що як вбачається з описової частини постанови Господарського суду Одеської області від 13.12.2016, рішення суду по скарзі кредитора у судовому засіданні 13.12.2016 не приймалося, а відповідна скарга підлягала розгляду у наступному судовому засіданні. Відповідно, резолютивна частина постанови від 13.12.2016 не містить рішення, прийнятого за наслідками скарги кредитора. При цьому суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині постанови від 06.03.2017, встановлює обставини скарги кредитора та фактично розглядає її по суті заявлених ПАТ "ХК "Енергомережа" вимог, хоча за наслідком не приймає жодного рішення. Вказане свідчить, що Одеський апеляційний господарський суд в порушення частини 3 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, розглянув вимоги ПАТ "ХК "Енергомережа", що не були предметом розгляду Господарського суду Одеської області.

Відповідно до частини 3 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, в редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з мотивувальної частини постанови Вищого господарського суду України від 27.11.2017 у даній справі № 925/165/17, суд касаційної інстанції зазначив, що він погоджується з посиланнями скаржників на помилковий аналіз апеляційним господарським судом наявності/відсутності у представників держави в особі ФДМУ завдання на голосування. Вказана обставина не була підставою позовних вимог, не розглядалась в господарському суді першої інстанції, а тому помилково оцінена апеляційним господарським судом.

Таким чином, колегією суддів Верховного Суду не вбачається неоднакового застосування норм процесуального права, а саме частини 3 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судом касаційної інстанції, оскільки суд і в даній справі, і у справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010, дійшов до однакових висновків про процесуальні порушення, допущені судами апеляційної інстанції.

На обґрунтування наявності підстави, визначеної пунктом 3 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017), а саме: невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 17.02.2009 у справі № 16/213-07.

При цьому заявник вказує на те, що у постанові Вищого господарського суду України від 27.11.2017 у даній справі судом касаційної інстанції зроблено висновки про застосування положень Закону України "Про управління об'єктами державної власності", а саме: суд апеляційної інстанції дійсно не врахував положень ч. 3 ст. 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", за якою представник держави на загальних зборах та засіданнях наглядових рад (член наглядової ради) самостійно приймає рішення з питань порядку денного, за винятком випадків, передбачених цим законом. Вказані випадки встановлені в абз. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", зокрема голосування на загальних зборах з питань про вчинення значних господарських зобов`язань, предметом яких є майно, роботи або послуги, ринкова вартість яких становить 25 і більше відсотків вартості активів господарського товариства, акціонером (учасником) якого є держава, за даними останньої річної фінансової звітності цього господарського товариства, здійснюється представником держави на загальних зборах виключно на підставі довіреності із завданням на голосування з цього питання, виданої суб'єктом управління об`єктами державної власності. Разом з тим, хибні висновки з приводу цих обставин, викладені в мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції, не призвели до неправильного вирішення спору та не вплинули на правильність резолютивної частини цього рішення.

Натомість, як зазначає заявник, у постанові Верховного Суду України від 17.02.2009 у справі № 16/213-07 зроблено протилежний висновок: підпунктом а) пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" передбачено, що Фонд державного майна України здійснює управління корпоративними правами держави лише в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, саме Кабінет Міністрів України здійснює управління об'єктами права державної власності та корпоративними правами держави як безпосередньо, так і через уповноважені ним органи державної виконавчої влади, у зв'язку з чим не можна погодитися з висновкам судів нижчих інстанцій про те, що Фонд в силу закону мав достатній обсяг повноважень для видачі оспорюваної довіреності.

Як вбачається з тексту постанови від 17.02.2009 у справі № 16/213-07 Верховний Суд України не робив висновку про застосування частини 3 статті 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", щодо застосування якої висловив свою позицію Вищий господарський суд України у постанові від 27.11.2017 у даній справі, в свою чергу і Вищий господарський суд України не висловлював позицію про застосування положень 7 Закону України "Про управління об'єктами державної власності".

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що частина 3 статті 11 Закону України "Про управління об`єктами державної власності", щодо застосування якої висловив свою позицію Вищий господарський суд України у постанові від 27.11.2017, викладена в редакції Законів України від 13.03.2012 № 4498-VI, від 02.06.2016 № 1405-VIII), яка суттєво змістовно відрізняється від редакції чинної на момент розгляду справи № 16/213-07 Верховним Судом України.

Виходячи з положень статті 11121 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017, необґрунтованість заяви про перегляд судових рішень господарських судів в порядку Розділу XII2 Господарського процесуального кодексу України є підставою для відмови у допуску справи до провадження.

На підставі викладеного та керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, статтями 11116, 11121 Господарського процесуального кодексу України в редакції до набрання чинності Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017, Суд -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити акціонеру Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" ОСОБА_5 у допуску справи №925/165/17 до провадження Верховного Суду.

2. Надіслати копію ухвали разом із копією заяви особам, які беруть участь у справі.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Студенець

Судді О.Баранець

Г.Вронська