ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2018м. ДніпроСправа № 904/9997/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліз", м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Елтехкомп", м. Дніпро

про стягнення 190087,50 грн

у присутності представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №6 від 17.05.2017, представник;

від відповідача: ОСОБА_2 договір про надання юридичних послуг № 01-02/2018 від 02.01.2018, ордер серії ДП № 1196/000001 від 05.02.2018, адвокат;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 28 від 15.01.2018, заступник директора з загальновиробничих питань.

СУТЬ СПОРУ:

29.11.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліз" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Елтехкомп" (далі - відповідач) про стягнення 190087,50 грн попередньої оплати за товар за договором поставки №082/14 від 09.10.2014.

Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІ "Перехідні положення" нової редакції Господарського процесуального кодексу України, яка 15.12.2017 набула чинності на підставі Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів"№2147-VIII від 03.10.2017, розгляд справи здійснюється у порядку загального позовного провадження.

У відповідності до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснюється фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

25.01.2018 позивач подав до суду документальне та нормативне обґрунтування позовних вимог, в якому, зокрема, повідомив про наявність заяв про зарахування зустрічних вимог №499 від 25.07.2016 та №641 від 05.10.2016 між сторонами, в яких відповідачем викладено неправдиві відомості про стан взаємних розрахунків, та які були предметом дослідження господарського суду Дніпропетровської області при розгляді справи №904/5375/16. Крім того, щодо помилки призначення платежу в сумі 155000,00 грн у платіжному дорученні №1858 від 16.10.2014 позивач зазначив, що цей доказ був предметом дослідження господарського суду Запорізької області у справі №908/1948/17, рішення по якій набрало законної сили 27.12.2017.

Того ж дня від Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Елтехкомп" надійшло клопотання про залучення доказів до матеріалів справи, до якого відповідачем у тому числі додано відзив на позовну заяву, а також додатки до нього: копії видаткових накладних від 10.11.2014 №193, від 11.06.2015 №66, від 10.11.2014 №194, від 20.11.2014 №199; копії довіреностей від 29.05.2015 №688, від 10.11.2014 №2041, від 10.11.2014 №2125 та ін. У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує, посилаючись на підтвердження факту поставки наданими ним копіями видаткових накладних та довіреностей. У зв'язку з відсутністю, на думку відповідача, підстав для звернення позивача до суду, відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні його вимог.

У судовому засіданні 25.01.2018 оголошувалась перерва до 05.02.2018.

05.02.2018 позивач надав відповідь на відзив, в якій зауважив на тому, що копії наданих відповідачем видаткових накладних і довіреностей є виконаними ним самостійно шляхом підробки підписів посадових осіб й печаток ТОВ "Еліз", у зв'язку з чим ці документи є неналежними доказами. Щодо копій податкових накладних, довідок про їх реєстрацію позивач зазначив, що надані відповідачем документи не мають жодного відношення до предмету спору, оскільки в них відображено оподаткування інших операцій. Зокрема, у копії податкової накладної №128 від 11.06.2015 відображено оподаткування за договором поставки №303 від 28.05.2015, у копії податкової накладної №9 від 20.11.2014 - оподаткування за договором №0882/14 від 09.10.2012, які не є предметом розгляду у справі. Стосовно ж податкових накладних на попередню оплату, здійснену за договором №082/14 від 09.10.2014, а саме: №16 від 16.10.2014 на суму 155000,00 грн та №20 від 22.10.2014 на суму 35087,50 грн, позивач вказав, що вони ним не заперечується і оригінали є в наявності.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліз" (далі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничим підприємством "Елтехкомп" (далі - відповідач, постачальник) укладено договір поставки №082/14 (далі договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобовязався передати у власність покупця товар, а покупець прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Пунктом 2.1 договору визначено, що найменування товару, його кількість та якісні характеристики, гарантії, ціна товару за одиницю та по позиціях, а також загальна вартість товару, передача якого буде здійснюватись у відповідності до даного договору, вказуються у специфікаціях до договору, які з моменту підписання сторонами є невідємною частиною договору.

У пунктах 3.1, 3.2 договору сторонами узгоджено, що поставка товару здійснюється партіями протягом строку дії даного договору, автомобільним транспортом покупця або найманого покупцем автоперевізника.

Згідно з п. 2.6 договору строки поставки товару протягом 30-ти банківських днів з моменту отримання попередньої оплати; датою поставки вважається дата, вказана у видатковій накладній.

За умовами п. 5.1 договору оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника в розмірі 50% попередньої оплати згідно з рахунком-фактурою та 50% доплати після факту поставки товару протягом 5-ти банківських днів.

Відповідно до п. 9.4 договору даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 30.12.2014; у випадку, якщо у сторін на момент закінчення строку дії договору залишаються невиконаними зобовязання, дія договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами були узгоджені та підписані специфікації до договору: №1 від 09.10.2014 на суму 310000,08 грн, №2 від 17.10.2014 на суму 70175,00 грн та №3 від 15.05.2015 на суму 14910,00 грн.

У відповідності до специфікації №1 від 09.10.2014 постачальник зобовязався передати у власність покупця трансформатори ТМГ11-63/10-УХЛ1 10/0,4У/Ун-0 у кількості 20 шт за ціною 12916,67 грн (без ПДВ) на загальну суму 310000,08 грн (у т.ч. ПДВ 51666,68 грн) у строк до 06.11.2014 на умовах самовивозу покупцем зі складу ТОВ НВП "Елтехкомп".

Специфікацією №2 від 17.10.2014 сторони узгодили, що поставці за договором підлягає трансформаторна підстанція КТПГС 630/6/0,4 без трансформатору ТМ, без лічильника у кількості 1 шт за ціною 58479,17 грн (без ПДВ) на суму 70175,00 грн (у т.ч. ПДВ 11695,83 грн) на умовах самовивозу покупцем зі складу ТОВ НВП "Елтехкомп"; строк поставки товару: 21 календарний день від дати здійснення попередньої оплати.

У відповідності до специфікації №3 від 15.05.2015 постачальник взяв на себе зобовязання поставити у власність покупця комплектну трансформаторну підстанцію ТМПсо-160/10/0,4 кВ у кількості 1 шт за ціною 12425,00 грн (без ПДВ) на суму 14910,00 грн (у т.ч. ПДВ 2485,00 грн) у строк до 15.06.2015 на умовах самовивозу покупцем зі складу ТОВ НВП "Елтехкомп". Також, у специфікації №3 від 15.05.2015 (додатку №3 до договору) сторони дійшли згоди викласти п. 5.1 договору №082/14 від 09.10.2014 у наступній редакції: "Оплата товару покупцем здійснюється на умовах та у строки, зазначені в специфікації.".

Постачальником на оплату товару, передбаченого специфікаціями №1 від 09.10.2014 та №2 від 17.10.2014, було виставлено покупцю рахунки №454 від 15.10.2014 на суму 310000,08 грн та №455 від 17.10.2014 на суму 70175,00 грн.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору згідно з виставленими рахунками перерахував відповідачу попередню плату в розмірі 50% вартості товару в сумах 155000,00 грн та 35087,50 грн.

Здійснення платежів у вказаних сумах підтверджується виписками по рахунку позивача, копії яких наявні у матеріалах справи (а.с. 28, 33). Однак, у призначенні платежу на суму 155000,00 грн вказано, що оплату здійснено за активні частини, бак трансформатора згідно рахунку №375 від 15.10.2012. У позовній заяві позивач пояснює, що бухгалтером ТОВ "Еліз" при здійсненні авансового платежу 16.10.2014 року було допущено технічну помилку у призначенні платежу, але, звязавшись телефоном із відповідачем, сторони підтвердили, що платіж здійснено саме за договором №082/14 від 09.10.2014. В результаті отримання сум попередньої оплати відповідачем за договором виписано податкові накладні №16 від 16.10.2014 на суму 155000,00 грн (а.с. 29) та №20 від 22.10.2014 на суму 35087,50 грн (а.с. 34).

Крім того, обставини технічної помилки при складанні платіжного доручення від 16.10.2014 №1858 щодо призначення платежу та посилання на рахунок №375 від 15.10.2012, замість рахунку №454 від 15.10.2014, вже були предметом дослідження господарського суду. Так, рішенням господарського суду Запорізької області від 07.12.2017 у справі №908/1948/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства "Елтехкомп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліз" про стягнення 440000,24 грн основного боргу за договором №116 від 16.10.2012, встановлено наявність підстав для прийняття сплати ТОВ "Еліз" 16.10.2014 суми 155000,00 грн саме за договором №082/14 від 09.10.2014 та рахунком №454 від 15.10.2014.

В силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України, вищевказані обставини, встановлені рішенням господарського суду Запорізької області від 07.12.2017 у справі №908/1948/17, яке набрало законної сили 27.12.2017, не потребують доказування при розгляді даної справи, в якій беруть участь ті самі особи.

Отже матеріалами справи підтверджується факт виконання позивачем умов договору в частині здійснення попередньої оплати в розмірі 50% вартості товару, визначеного специфікаціями №1 від 09.10.2014, №2 від 17.10.2014, у звязку з чим у відповідача виникло зустрічне зобовязання за договором із поставки позивачу 20-ти трансформаторів ТМГ11-63/10-УХЛ1 10/0,4У/Ун-0 у строк до 06.11.2014 та трансформаторної підстанції КТПГС 630/6/0,4 без трансформатору ТМ, без лічильника у строк до 12.11.2014.

Відповідач своїх зобовязань з поставки товару не виконав, тому позивач звернувся до нього з вимогою за №227 від 31.10.2017 про повернення 190087,50 грн суми попередньої оплати та сплату 167670,41 грн 3% річних і 130970,28 грн інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення поставки. Про направлення відповідачу вимоги свідчать фіскальний чек УДППЗ №8643 від 01.11.2017 та опис вкладення у цінний лист на імя ТОВ НВП "Елтехкомп" від 01.11.2017 (а.с. 37-38).

Вказана вимога залишена відповідачем без задоволення, що і стало причиною звернення позивача до суду з цим позовом.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

У статті 509 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов'язання виникають із підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено обовязковість договору для виконання його сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач відповідно до умов договору здійснив попередню оплату товару, визначеного специфікаціями №1 від 09.10.2014 та №2 від 17.10.2014, але відповідач своїх зобовязань по поставці цього товару не виконав.

У відповідності до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, сума сплаченої позивачем попередньої оплати за непоставлений товар становить 190087,50 грн.

Нормою частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З урахуванням викладеного позивач обґрунтовано вимагає повернення суми попередньої оплати у розмірі 190087,50 грн. В той же час факт непоставки вищевказаного товару та наявності у звязку з цим зобовязання по поверненню суми попередньої плати відповідачем заперечується. Відповідач стверджує, що ним за договором було поставлено позивачу товар загальною вартістю 392085,08 грн, а саме: трансформатори ТМГ 11/63/10-УХ 1 10/0,4/н-0 у кількості 7 шт; 1-шу трансформаторну підстанцію КТП со 160/10/0,4 кВ без трансформатора ТМ160 кВа; 1-шу трансформаторну підстанцію КТПГС 630/6/0,4 кВ без трансформатора ТМ, без лічильника. У підтвердження здійснення поставки цього товару відповідачем до відзиву на позовну заяву додано копії видаткових накладних:

- №193 від 10.11.2014 на суму 93000,00 грн;

- №194 від 10.11.2014 на суму 70175,00 грн;

- №199 від 20.11.2014 на суму 217000,06 грн;

- №66 від 11.06.2015 на суму 14910,00 грн;

копії довіреностей ТОВ "Еліз":

- №2041 від 20.11.2014;

- №2125 від 20.11.2014 на отримання цінностей за рахунком №454 від 15.10.2014;

- №688 від 29.05.2015 на отримання цінностей за рахунком №303 від 28.05.2015;

копії товарно-транспортних-накладних:

- №Р194 від 10.11.2014;

- №Р199 від 20.11.2014;

- №Р7 78 від 11.06.2015;

копії податкових накладних:

- №16 від 16.10.2014 на суму 155000,00 грн за договором №682/14 від 09.10.2014;

- №16 від 16.10.2014 на суму 155000,00 грн за договором №082/14 від 09.10.2014;

- №20 від 22.10.2014 на суму 35087,51 грн за договором №082/14 від 09.10.2014;

- №4 від 10.11.2014 на суму 35087,51 грн за договором №082/14 від 09.10.2014;

- №9 від 20.11.2014 на суму 155000,08 грн за договором №0882/14 від 09.10.2012;

- №128 від 11.06.2015 на суму 14910,00 грн за договором №303 від 28.05.2015;

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частинами 1, 2 статті 91 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

У статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції, що була чинною на момент виникнинення спірних правовідносин) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій; первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, виходячи з вищенаведених положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Господарського процесуального кодексу України належним доказом, що підтверджує факт поставки товару за договором, є первинний документ у вигляді складеної та підписаної обома сторонами видаткової накладної.

У протоколі судового засідання від 25.01.2018 (а.с. 170-171) зафіксовано, що судом ухвалено про вжиття заходів щодо надання суду оригіналів документів, доданих до відзиву.

Однак оригінали документів, доданих до відзиву на позовну заяву, відповідачем суду надані не були.

Нормою ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обовязків щодо доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 91 цього Кодексу, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Надані відповідачем копії документи викликають у суду сумніви щодо їх походження з огляду на наступне:

- подія поставки товару та наявність оригіналів видаткових накладних, довіреностей, товарно-транспортних накладних не підтверджуються позивачем;

- оригінали цих документів суду за його вимогою не надано;

- копії довіреностей від ТОВ "Еліз" №2041 та №2125, датовані 20.11.2014, видані на імя різних осіб;

- до відзиву на позовну заяву додано: 2 копії податкових накладних за №16 від 16.10.2014 на суму 155000,00 грн, які містять посилання на різні договори - №682/14 від 09.10.2014 та №082/14 від 09.10.2014;

- порядкова нумерація податкових накладних (№16 від 16.10.2014, №20 від 22.10.2014, №4 від 10.11.2014, №9 від 20.11.2014) не відповідає хронології їх складання.

Крім того, копії податкових накладних №9 від 20.11.2014 на суму 155000,08 грн та №128 від 11.06.2015 на суму 14910,00 грн містять посилання на інші договори, ніж той, що є підставою позову у даній справі, а тому не мають доказового значення для вирішення спору.

Відповідач стверджує про викрадення на підприємстві оригіналів цих документів, на підтвердження чого надав копії талонів - повідомлень, з яких неможливо встановити ким вони виписані, на підставі якої заяви та яких подій. При розгляді інших справ відповідач не повідомляв суду про викрадення у нього бухгалтерських документів, на підставі яких грунтуються його доводи у цій справі, тому доводи відповідача суд не сприймає як належний доказ у справі.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Таким чином, надані відповідачем докази у підтвердження поставки товару за договором на суму 392085,08 грн не можуть бути прийняті судом до уваги.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, оскільки факт непоставки товару на суму сплаченої позивачем попередньої оплати в розмірі 190087,50 грн відповідачем не спростований.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у сумі 2851,31 грн покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Елтехкомп" (49021, м. Дніпро, вул. Берегова, 133Б; ідентифікаційний код 31251352) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Еліз" (69093, м. Запоріжжя, вул. Звенигородська, 9; ідентифікаційний код 13608660) попередню оплату у сумі 190087,50 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 2851,31 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 08.02.2018.

Суддя В.Д. Воронько