РІШЕННЯ

Іменем України

05 лютого 2018 року місто Чернігівпо справі №927/1078/17

Суддею Господарського суду Чернігівської області Мурашко І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Рослого В.В. розглянуто справу

за позовом: Чернігівської районної рада Чернігівської області,

вул. Шевченка, 48, м. Чернігів, 14027

до відповідача: Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області,

вул. Шевченка48, м. Чернігів, 14027

предмет спору: про стягнення збитків в сумі 135991,53 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 01-03/46 від 17.01.2018, представник

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 02-13/1403 від 21.06.2017, представник

У судовому засіданні 05.02.2018 Господарським судом Чернігівської області на підставі ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору:

Чернігівською районною радою Чернігівської області подано позов у порядку загального позовного провадження до Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області про стягнення збитків в сумі 135991,53 грн., з яких 125611,28 грн. вартість спожитої відповідачем теплової енергії у період листопада 2014 року квітень 2015 року, 5380,76 грн. пені та 4999,49 грн. відсотків річних, присуджених до стягнення з позивача рішеннями Господарського суду Чернігівської області від 11.08.2015 по справі № 927/940/15 та від 04.10.2016 по справі № 927/817/16.

15 грудня 2017 року набув чинності новий Господарський процесуальний кодекс України, в редакції Закону від 03.10.2017 за № 2147, підпунктом 9 пункту 1 Перехідних положень якого передбачено, що справи у судах першої інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи що на момент набрання новим Господарським процесуальним кодексом України чинності суд не перейшов до розгляду справи по суті, розгляд судової справи продовжено зі стадії підготовчого засідання. У судовому засіданні 22.01.2018 судом закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті на 05.02.2018.

У судовому засіданні 05.02.2018 позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач зазначив, що відповідач, в порушення вимог пункту 5.1.6 договорів оренди від 24.10.2014 за № 23 та від 29.04.2015 за № 36 нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Чернігівського району, не уклав з ПАТ «Облтеплокомуненерго» договір на надання послуг з постачання теплової енергії, у звязку з чим позивач як балансоутримувач будівлі, приміщення якого орендуються відповідачем, поніс збитки у вигляді додаткових витрат на оплату вартості послуг з теплопостачання, які фактично були спожиті відповідачем у період з листопада 2014 року по квітень 2015 року.

Як зазначив позивач, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11.08.2015 по справі № 927/940/15 було присуджено до стягнення з нього на користь ПАТ «Облтеплокомуненерго» -365434,99 грн. суму боргу за поставлену теплову енергію у період з січня 2014 року по грудень 2014 року; 47871,18 грн. пені; 10447,34 грн. трьох відсотків річних та 8475,07 грн. судового збору. Також, рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.10.2016 по справі № 927/817/16 з нього на користь ПАТ «Облтеплокомуненерго» було присуджено до стягнення 347975,88 грн. суму боргу за поставлену теплову енергію у період з січня 2015 року по квітень 2015 року; 15709,46 грн. трьох відсотків річних та 5455,43 грн. судового збору. Позивач вказав, що вказані судові рішення були ним виконані в повному обсязі, про що надав до матеріалів справи належним чином завірені копії платіжних документів (а.с.35-43).

Позивач ствердив, що оскільки відповідач у період з листопада 2014 року по квітень 2015 року орендував за договорами від 24.10.2014 за № 23 та від 29.04.2015 за № 36 нежитлові приміщення загальною площею 1029,56 кв.м., за адресою: вул. Шевченка, 48, м. Чернігів, та фактично споживав послуги з теплопостачання, які надавались ПАТ «Облтеплокомуненерго» на підставі договору від 01.07.2004 за № 1-0308, укладеного з позивачем, відповідач має відшкодувати позивачу збитки, виходячи із сум присуджених до стягнення судовими рішеннями по справах № 927/940/15 та № 927/817/16, пропорційно до орендованої ним площі.

Відповідач відзивом на позов та представник відповідача у судовому засіданні 05.02.2018 проти задоволення позову заперечив. Відповідач підтвердив, що дійсно відповідно до пункту 3.2 договорів оренди від 24.10.2014 за № 23 та від 29.04.2015 за № 36, до орендної плати за користування приміщеннями не входить плата за комунальні послуги, що підлягають окремому відшкодуванню орендарем, але на підставі договорів про відшкодування інших комунальних витрат та витрат на утримання орендованого майна, укладеним з орендодавцем. Відповідач вказав, що між ним та позивачем на виконання умов договорів оренди № 23 та № 36 були укладені договори від 13.11.2014 за № 45 та від 12.08.2015 за № 85 про відшкодування витрат комунальних послуг. Однак, виходячи із змісту вказаних правочинів (пункти 1.1 та 1.2),обовязок орендаря відшкодувати орендодавцю вартість послуг з теплопостачання, сторонами погоджений не був, а відтак відповідач не вбачає підстав для задоволення предявленого позову (а.с.63-64).

Позивач надав відповідь на відзив, згідно якої наголосив, що відсутність письмового договору щодо надання житлово комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідача) від встановленого законом обовязку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними. (а.с.83-86).

Відповідач не погодився із доводами позивача, у звязку з чим надав до суду заперечення на відповідь позивача на відзив, наголосивши, що позивач свідомо у договорах від 13.11.2014 за № 45 та від 12.08.2015 за № 85 не передбачив обовязок відповідача по відшкодуванню витрат за теплову енергію в орендованому приміщенні, у звязку з чим вимоги позивача про стягнення збитків, понесених ним як балансоутримувачем, внаслідок оплати теплопостачальній організації вартості таких послуг, - є безпідставними. При цьому відповідач звернув увагу суду, що всупереч твердженням позивача, звертався до ПАТ «Облтеплокомуненерго» з метою укладення договору на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії по орендованих приміщеннях, однак на свої пропозиції від теплопостачальної організації отримав відмову (а.с.109-110, 113-114, 125,129-130).

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, заслухавши повноважних представників сторін, господарський суд , -

В С Т А Н О В И В :

Як вбачається з матеріалів справи, у період з листопада 2014 року по квітень 2015 року між Чернігівською районною радою Чернігівської області та Чернігівською районною державною адміністрацією Чернігівської області склались правовідносини з оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Чернігівського району.

Виходячи з умов договорів оренди від 24.10.2014 року за № 23 та від 29.04.2015 за № 36, діючих у період з 02.10.2014 по 31.12.2016, позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нежитлові приміщення в будівлях, які знаходяться за адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, 48: приміщення з 28 кімнат 4-х поверхової будівлі, загальною площею (з урахуванням коефіцієнту перерахунку корисної площі в загальну) 928,4 кв.м., корисною площею 482,5 кв.м. та приміщення з двох кімнат, розташованих на першому та другому поверхах двоповерхової будівлі, загальною площею (з урахуванням коефіцієнту перерахунку корисної площі в загальну) 101,16 кв.м., корисною площею 75,9 кв.м., що не мають окремого входу та гаражі площею 91,2 кв.м. (пункти 1.1 та 1.1.1 договорів оренди). Орендовані приміщення забезпечені централізованим електро-, тепло-, водопостачанням, підключені до каналізації. Внутрішні електричні та сантехнічні системи та обладнання знаходяться в діючому стані (пункт 2.1 договорів оренди) (а.с.25-34).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.08.2008 серії САВ 988066, виданого виконавчим комітетом Чернігівської міської ради на підставі рішення від 18.08.2008, номер 221, власником обєктів нерухомості: адміністративної будівлі, А-2, площею 503,8 кв.м.; адміністративної будівлі, Б-4, площею 3734,4 кв.м.; гаражу, В-1, площею 138,9 кв.м.; гаражу, Г-1, площею 94,5 кв.м.; вбиральні, Д-1, площею 2,8 кв.м; льоху, Ж-1, площею 15 кв.м.; гаражу, З-1, площею 116,2 кв.м.; гаражів, К-1, площею 66,5 кв.м., розташованих за адресою: вул. Шевченка, 48, м. Чернігів, - є Територіальна громада сіл та селищ Чернігівського району. Нерухоме майно знаходиться в комунальній власності (а.с.44).

Пунктом 3.2 вказаних договорів оренди передбачено, що до орендної плати не входить плата за комунальні послуги. Пунктом 5.1.6 договорів оренди на відповідача покладено обовязок сплачувати за комунальні послуги, для чого невідкладно оформити договір з відповідними службами (надавачами цих послуг) ( а.с.26).

Однак судом встановлено, що постачання теплової енергії по опалювальному ( в т.ч. орендованому відповідачем) обєкту, за адресою вул. Шевченка, 48, м. Чернігів здійснювалось згідно діючого з 01.07.2004 до 10.10.2015р. договору від 01.07.2004 за № 1-0308, укладеного з ПАТ «Облтеплокомуненерго» самим позивачем, в той же час між позивачем та відповідачем були укладені (саме у звязку з виконанням умов договору оренди нерухомого майна № 23 від 24.10.2014 та за № 36 від 12.08.2015) та фактично виконувались договори від 13.11.2014 за № 45 та від 12.08.2015 за № 85 про відшкодування орендарем витрат комунальних послуг орендодавцю (по електроенергії, водопостачанню та водовідведенню, вивозу побутових відходів та їх знешкодженням, експлуатаційні витрати; п.1.2 - п. 1.3 а.с. 69-75), проте, про обовязок відповідача щодо відшкодування комунальних послуг з централізованого теплопостачання в договорах зазначено не було.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, врегульовуються Законом України «Про житлово комунальні послуги» від 24.06.2004 за № 1875-ІV.

Стаття 1 вказаного Закону надає визначення поняття споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу. Згідно зі статтею 13 Закону, залежно від функціонального призначення житлово комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до статті 19 Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 5 частини 3 ст. 20 Закону встановлено обовязок оплачувати спожиті житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із наведеними нормами закону, споживачі зобовязані оплатити отримані ними житлово комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обовязку з оплати послуг в повному обсязі, якщо він фактично ними користувався. Аналогічна правова позиція наведена в постановах ВГСУ від 11.01.2017 по справі № 910/1589/16 та від 19.08.2015 по справі № 911/5613/14.

Позивач просить суд стягнути з відповідача понесені ним в межах виконання судових рішень від 11.08.2015 по справі № 927/940/15 та від 04.10.2016 по справі № 927/817/16 витрати в сумі 135991,53 грн., з яких 125611,28 грн. вартість фактично спожитої відповідачем теплової енергії у період листопада 2014 року квітень 2015 року,

Як вбачається з матеріалів справи, чинними рішеннями Господарського суду Чернігівської області від 11.08.2015 по справі № 927/940/15 та від 04.10.2016 по справі № 927/817/16, вартість послуг з теплопостачання, наданих ПАТ «Облтеплокомуненерго» у період з січня 2014 про квітень 2015 року по обєктах нерухомого майна площею 4238,2 м2 за адресою м. Чернігів, вул. Шевченка, 48, до складу яких увійшли в тому числі орендовані відповідачем приміщення площею 1029,56 м2, присуджено до стягнення на користь теплопостачальної організації (ПАТ «Облтеплокомуненерго») з Чернігівської районної ради Чернігівської області 713410,87 грн. , з яких 517080,86 грн. за спірний період: листопад 2014 - квітень 2015.

Таким чином, фактична вартість послуг з теплопостачання по орендованих відповідачем приміщеннях у період з листопада 2014 року по квітень 2015 року, понесена позивачем в ході виконання судових рішень по справах № 927/940/15 та № 927/814/16 складає 125611,28 грн., що вірно визначено позивачем пропорційно до орендованої відповідачем площі 1029,56 кв.м.

Частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України встановлено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема відшкодування збитків.

З огляду на зміст статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобовязання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди субєкту господарювання або субєктом господарювання.

У відповідності до статті 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються , зокрема, витрати, зроблені управненою стороною.

Частинами 1 та 2 статті 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Враховуючи свідоме безоплатне споживання відповідачем житлово комунальних послуг з централізованого опалення у спірному періоді, що призвело до втрат позивача у вигляді оплати ним 125611,28 грн. за фактично спожиті відповідачем послуги з теплопостачання, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача збитків в сумі 125611,28 грн.

Доводи відповідача про відсутність договірних зобовязань перед позивачем щодо відшкодування вартості послуг з теплопостачання у спірному періоді, з огляду на зміст договорів від 13.11.2014 за № 45 та від 12.08.2015 за № 85 про відшкодування витрат комунальних послуг, судом відхилено, з огляду на те, що фактично такі послуги були відповідачем спожиті, що ним не спростовується, а відтак їх вартість має бути ним відшкодована.

В іншій частині позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача в якості збитків суми сплаченої позивачем пені -5380,76 грн., відсотків річних - 4999,49 грн., а також судових витрат -2277,86 грн., присуджених до стягнення з позивача на користь ПАТ «Облтеплокомуненерго» рішеннями Господарського суду Чернігівської області від 11.08.2015 по справі № 927/940/15 та від 04.10.2016 по справі № 927/817/16.

Судом встановлено, що підставою позовів в межах справ № 927/940/15 та № 927/817/16 було неналежне виконання самим позивачем умов договору від 01.07.2004 за № 1-0308, укладеного ним з ПАТ «Облтеплокомуненерго» на постачання теплової енергії по всьому опалювальному обєкту площею 4238,2 м2 за адресою: вул. Шевченка, 48, м. Чернігів. Відповідач не був учасником правовідносин, що склались між позивачем та ПАТ «Облтеплокомуненерго», а відтак відповідач ніяким чином не міг вплинути на хід виконання позивачем власних договірних зобовязань перед ПАТ «Облтеплокомуненерго». Прострочення позивачем грошових зобовязань перед ПАТ «Облтеплокомуненерго» за договором від 01.07.2004 за № 1-0308 стало підставою для стягнення з нього сум пені, відсотків річних та судових витрат, присуджених судовими рішеннями від 11.08.2015 по справі № 927/940/15 та від 04.10.2016 по справі № 927/817/16.

При цьому судом враховано, що позивачем правові дії щодо усунення ситуації, яка склалася, не вчинялись. Як встановлено судом, позивач не звертався до теплопостачальної організації з вимогою про внесення змін до діючого до 10.10.2015р. між ним та ПАТ «Облтеплокомуненерго» договору від 01.07.2004 за № 1-0308, щодо виключення з цього договору опалювальної площі по приміщеннях, які орендувались відповідачем, чим унеможливлював виконання відповідачем вимоги п. 5.1.6 договорів оренди від 24.10.2014 за № 23 та від 29.04.2015 за № 36 нерухомого майна щодо укладення відповідачем самостійного договору з теплопостачальною організацію, про що, зокрема, зазначено в листі ПАТ «Облтеплокомуненерго» за № 148 від 19.01.2015р., яким відповідачу відмовлено в укладенні договору саме з цих підстав ( а.с. 129,130).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач неодноразово звертався до ПАТ «Облтеплокомуненерго» з пропозицією укласти договір на постачання теплової енергії по орендованих ним приміщеннях, однак отримував відмову. З листування сторін вбачається, що позивач був обізнаний про ситуацію, що склалась, однак ніяким чином на прохання відповідача посприяти у вирішенні питання щодо укладення відповідачем з ПАТ «Облтеплокомуненерго» договору на відповідний вид послуг, - не реагував, Більш того, позивач проігнорував ситуацію, що склалась, та не вжив правових заходів до усунення її наслідків, у т.ч. шляхом внесення змін: або до діючого між ним та теплопостачальною організацією договору від 01.07.2004 за № 1-0308, в частині зміни опалювальної площі за винятком площі, орендованої відповідачем; або шляхом внесення змін до договорів на відшкодування комунальних послуг за № 45 від 13.11.2014 та за № 85 від 12.08.2015, укладених та діючих між позивачем та відповідачем, - в частині включення до нього умови по відшкодуванню відповідачем вартості послуг з теплопостачання.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами частини 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно ч. 3 ст. 226 Господарського кодексу України, сторона господарського зобов'язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі, якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов'язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.

Як встановлено судом, позивач не вчинив будь яких правових дій направлених на попередження виникнення у нього додаткових витрат у формі сплати пені та відсотків річних, присуджених до стягнення судовими рішеннями від 11.08.2015 по справі № 927/940/15 та від 04.10.2016 по справі № 927/817/16 за невиконання позивачем взятих на себе зобов'язань за договором від 01.07.2004 за № 1-0308 .

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в позові в частині стягнення з відповідача збитків у формі пені в сумі 5380,76 грн., відсотків річних в сумі 4999,49 грн. та судових витрат в сумі 2277,86 грн., присуджених до стягнення з позивача судовими рішеннями від 11.08.2015 по справі № 927/940/15 та від 04.10.2016 по справі № 927/817/16.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на зміст частини 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, ст. 178, 184, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області (14027, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Шевченка, 48, , з будь якого рахунку виявленого під час виконання судового рішення) на користь Чернігівської районної ради Чернігівської області (14027, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Шевченка, 48, , р/р 1249 ГУ ДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592) 125611,28 грн. збитків та 1884,23 грн. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення суду складено 08.02.2016.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.Г. Мурашко

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/