ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2018 р.Справа № 922/4109/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства обмеженою відповідальністю "Дон-Термінал", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1", с. Картамиш
про стягнення 58776,31 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, за довіреністю № 1 від 15.11.2017 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дон-Термінал" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1 господар" про стягнення заборгованості за договором поставки № 27/07-16/01 ГА від 27.07.2016 року у розмірі 58776,31 грн., з яких 48249,36 грн. основної заборгованості, 3522,20 грн. інфляційних нарахувань та 904,18 грн. 3% річних. Судові витрати та витрати на послуги адвоката позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.12.2017 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 15.01.2018 року.

В судовому засіданні 15.01.2018 року підготовче засідання було відкладено на 29.01.2018 року, про що зазначено в протоколі судового засідання від 15.01.2018 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.01.2018 року було закрито підготовче провадження у справі №922/4109/17. Призначено справу до судового розгляду по суті на 12.02.2018 року об.12:30

Представник позивача в судовому засіданні 12.02.2018 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 12.02.2018 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить витяг з офіційного сайту "Укрпошта", відповідно до якого повідомлення про вручення поштового відправлення було вручено відповідачу 05.02.2018 року.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи те, що відповідача було завчасно повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, проте останній в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про розгляд справи без участі представника відповідача, як то передбачено п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

27.07.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дон-Термінал» (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1 господар» (відповідач) було укладено договір поставки № 27/07-16/0ГА на постачання технічних мастил, у відповідності до умов якого позивач зобов`язується поставити, а відповідач прийняти та оплатити відповідно до умов цього договору і додатків до нього технічні масла, мастила та ін. продукти, іменовані надалі товар.

Відповідно до 3.1 договору, ціна кожної позиції товару, що поставляється, визначається у відповідних специфікаціях, рахунках-фактурах та інших документах, що є невід`ємними додатками до цього договору.

Відповідно до п. 6.1 договору, відповідач повинен був сплачувати за поставлений товар протягом 30 календарних днів від дати підпису видаткових накладних отримання товару, якщо додатковою письмовою угодою не буде передбачений інший порядок розрахунків.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов, вищезазначеного договору, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 78055,74 грн.

Відповідно видаткової накладної № ДТ-08/09-16 від 09.08.2016 року, рахунку фактуру № ДТ-07/27-14 від 27.07.2016 року, довіреності № 41-ДГ від 08.08.2016 року та податкової накладної № 93 від 04.08.2016 року відповідачу було поставлено товар на суму 29806,38 грн.

Відповідно до накладної № ДТ-03/16-27 від 16.03.2017 року, рахунку фактуру № ДТ-02/16-21 від 16.02.2017 року, довіреності № 10-ДГ від 15.03.2017 року та податкової накладної № 347 від 16.03.2017 року відповідачу було поставлено товар на суму 48249,36 грн.

За вимогами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було частково здійснено оплату за проставлений товар в сумі 29806,38 грн., що підтверджується банківськими виписками ( арк. спр. 44-46).

Проте накладна № ДТ-03/16-27 від 16.03.2017 року та рахунок-фактура № ДТ-02/16-21 від 16.02.2017 року на суму 48249,36 оплачена відповідачем не була.

18.10.2017 року позивачем було направлено на адресу відповідача лист про сплату заборгованості (а.с. 47), який був отриманий останнім 24.10.2017 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач відповіді на лист не надав, борг перед позивачем в сумі 28249,36 грн. не оплатив, що й стало підставою для звернення останнього до суду з відповідним позовом про стягнення заборгованості за договором поставки № 27/07-16/01 ГА від 27.07.2016 року у розмірі 58776,31 грн., з яких 48249,36 грн. основної заборгованості, 3522,20 грн. інфляційних нарахувань, 6100,57 грн. пені та 904,18 грн. 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 2 ГПК України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач відзиву на позов та доказів сплати заборгованості не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 27/07-16/01ГА від 27.07.2016 року у розмірі 48249,36 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 904,18 грн. 3% річних та 3522,20 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимога про стягнення 3% річних в сумі 904,18 грн. та інфляційних втрат в сумі 3522,20 грн. заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 6100,57 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.3. договору за прострочення оплати товару відповідач повинен сплатити за кожний день прострочення пені в розмірі, розрахованому виходячи з розміру подвійної ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня в суми простроченого платежу.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, судом встановлено, що період нарахування пені перевищує строк, встановлений ч. 6 ст. 232 ГПК України.

Здійснивши перерахунок пені у відповідності до вимог чинного законодавства, судом встановлено, що розмір пені, який підлягає до стягнення з відповідача становить 6067,52 грн.

В частині стягнення пені в сумі 33,05 грн. суд відмовляє в задоволенні позову, як необґрунтованому.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає до стягнення 1599,10 грн. витрат зі сплати судового збору.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення 4500,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано до суду детальний опис послуг і виконаних робіт адвокатом.

Крім того, в матеріалах справи наявний договір № 15/11 від 15.11.2017 року про надання правової допомоги та платіжне доручення № 634 від 21.11.2017 року про сплату ТОВ "Дон-Термінал" на користь ОСОБА_2 4500,00 грн. за юридичне обслуговування підприємства згідно договору № 15/11 від 15.11.2017 року.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати на послуги адвоката покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає до стягнення 4497,46 грн. витрат на послуги адвоката.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 73, 74, 86, 129, 183, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_1" (64144, Харківська область, Первомайський район, село Картамиш, вул. Октябрьська, буд. 39, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дон-Термінал" (61039, м. Харків, вул. Виконкомівська, буд. 30, поштова адреса: 61068, м. Харків, вул. Тарасівська, буд. 3, п/р 260052951 в ПАТ "Перший Український ОСОБА_3", м. Київ, МФО 334851, ) 48249,36 грн. основної заборгованості, 3522,20 грн. інфляційних нарахувань, 904,18 грн. 3% річних, 6067,52 грн. пені, 1599,10 грн. витрат зі сплати судового збору та 4497,46 грн. витрат на послуги адвоката.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в розмірі 33,05 грн. в задоволенні позову відмовити.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 14.02.2018 р.

Суддя ОСОБА_4

922/4109/17