Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 908/273/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Бердянської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України",

представник позивача - Хмельовська Н.В. - адвокат (за довіреністю від 26.12.2017 № 8779, посвідчення від 14.03.2011 № 713),

відповідач - Запорізьке обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України,

представники відповідача: Савчук І.В. (за довіреністю від 06.03.2017 № 30;

Чечель К.І. (за довіреністю від 31.08.2017);

Коваль Л.В. (за довіреністю від 12.02.2017),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: товариство з обмеженою відповідальністю "Почерк" (далі - Товариство),

представник Товариства - Череповський В.П. - директор,

приватне підприємство "Група науково-промислових досліджень" (далі - Підприємство),

представник Підприємства - Череповський В.П. - директор,

розглянув касаційну скаргу державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Бердянської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

на рішення господарського суду Запорізької області від 28.04.2017

(головуючий - суддя Зінченко Н.Г.)

та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.07.2017 (головуючий суддя - Сгара Е.В., судді: Малашкевич С.А., Агапов О.Л.)

у справі № 908/273/17

за позовом державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Бердянської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України"

до Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Товариство;

Підприємство.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Бердянської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі - Позивач) звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Запорізького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відповідач) про визнання недійсним рішення від 29.12.2016 № 22-рш зі справи № 03/11-16 (далі - оспорюване рішення).

Позовна заява мотивована неправомірністю висновків Відповідача, покладених ним в основу оспорюваного рішення, неповним з'ясуванням Відповідачем усіх обставин, що мали значення для справи № 03/11-16, недоведеністю ним обставин, що мали значення для згаданої справи, порушенням та неправильним застосуванням Відповідачем норм матеріального і процесуального права у прийнятті згаданого рішення.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 28.04.2017, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10.07.2017, у позові відмовлено.

Судові рішення попередніх інстанцій мотивовано тим, що оспорюване рішення прийнято на підставі і в межах компетенції Відповідача, за повного з'ясування всіх обставин справи № 03/11-16, не суперечить закону, а Позивачем не доведено наявності підстав для визнання згаданого рішення недійсним.

Позивач, посилаючись на неповне з'ясування попередніми судовими інстанціями обставин, що мають значення для справи, порушення та незастосування ними норм матеріального і процесуального права й наведення ними висновків, що не відповідають законодавству та матеріалам справи, просить судові акти попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Так, згідно з доводами Позивача, викладеними у касаційній скарзі, судами попередніх інстанцій:

- проігноровано норми розділів 1, 2 та 15 наказу Міністерства інфраструктури України від 05.06.2013 № 348 "Про затвердження Правил надання послуг у морських портах України" (далі - Правила);

- не здійснено належної оцінки доказів у справі з урахуванням положень Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" та Правил контролю суден з метою забезпечення безпеки мореплавства, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 17.07.2003 № 545 (далі - Правила контролю суден);

- порушено статтю 21 Закону України "Про морські порти України", пунктів 2.1, 2.2 розділу ІІ Порядку обліку та використання коштів від портових зборів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 № 316 (далі - Порядок);

- не надано належної оцінки доказам у справі з урахуванням, зокрема, положень Кодексу торговельного мореплавства України та підзаконних нормативно-правових актів.

У відзиві на касаційну скаргу Відповідач просить оскаржувані рішення і постанову залишити без змін, а скаргу - без задоволення, зазначаючи, зокрема, що: матеріалами конкурентної справи підтверджено, що Бердянська філія державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі - Філія) виставляло в період з січня 2015 року по грудень 2016 року до оплати та стягувало в 2015 році із судновласників СЧС "Вера" додаткові кошти за оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту (тобто за послуги, що спрямовані на забезпечення безпеки судноплавства), які сплачуються у складі корабельного збору, що не передбачено нормативно-правовими актами; матеріалами конкурентної справи підтверджено, що Філія виставляла до оплати та стягувала у 2015-2016 роках із судновласників СЧС "Вера" додаткові кошти за послуги, які оплачуються у складі причального та корабельного зборів; у Філії були відсутні підстави застосування вільних тарифів за зняття забруднених вод із суден, оскільки вказані послуги оплачено у складі санітарного збору; матеріалами конкурентної справи підтверджено, що Філія виставляла до оплати та стягувала протягом 2015 року із судновласників СЧС "Вера" додаткові кошти за послуги, які оплачуються у складі санітарного збору, а саме за зняття із суден забруднених вод; доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, викладених в їх рішенні та постанові.

У додаткових поясненнях по справі Товариство: заперечує проти доводів касаційної скарги та зазначає, що не можна стягувати ані з судновласника, ані з морського агента додаткових (не передбачених нормами закону) платежів за послуги, які надаються Позивачем за рахунок портових зборів, за надання яких вже були сплачені в повному обсязі морським агентом за дорученням судновласника портові збори у встановленому законом порядку; просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

У додаткових поясненнях по справі Підприємство заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про те, що Відповідач правомірно притягнув Позивача до відповідальності, і просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- відповідно до статуту Позивача метою і предметом діяльності останнього є забезпечення функціонування морських портів, організація та забезпечення морського мореплавства, справляння та цільове використання портових зборів та плати за послуги, що надаються суб'єктами природних монополій тощо;

- Філія є відокремленим підрозділом державного підприємства "Адміністрація морських портів України", який не має статусу юридичної особи та має окремий баланс і може відкривати рахунки у банківських установах;

- згідно з оспорюваним рішенням, прийнятим адміністративною колегією Відповідача:

1) визнано, що Позивач (в особі Філії) за результатами діяльності в період з січня 2015 року по грудень 2016 року займає монопольне (домінуюче) становище на ринках послуг, що надаються у морському порту, а саме: із забезпечення безпеки судноплавства на судноплавних шляхах; з утримання та обслуговування причальних споруд і прилеглих до них територій; з ремонту, модернізації, реконструкції і будівництва причальних споруд і прилеглих до них територій; з прийняття із суден усіх видів забруднень (крім баластових вод), - у територіальних (географічних) межах м. Бердянська у межах території (акваторії) морського порту як таке, що не має жодного конкурента;

2) визнано, що дії Позивача (в особі Філії), які полягають у виставленні до оплати в період з січня 2015 року по грудень 2016 року та стягненні із судновласників СЧС "Вера" у 2015 році додаткових коштів за оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту, що входять і оплачуються СЧС "Вера" у складі корабельного збору (забезпечення безпеки судноплавства на судноплавних шляхах), що не передбачено нормативно-правовими актами, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першого статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуги із забезпечення безпеки судноплавства на судноплавних шляхах, що надаються у морському порту, шляхом дій суб'єкта господарювання, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;

3) визнано, що дії Позивача (в особі Філії), які полягають у виставленні до оплати в період з січня 2015 року по грудень 2016 року та стягненні із судновласників СЧС "Вера" у 2015 році та січні, вересні 2016 року додаткових коштів за заїзд автотранспорту на територію порту (Філії), що входять і оплачуються СЧС "Вера" у складі корабельного та причального зборів (забезпечення безпеки судноплавства на судноплавних шляхах; з ремонту, модернізації, реконструкції і будівництва причальних споруд і прилеглих до них територій), що не передбачено нормативно-правовими актами, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першого статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг із забезпечення безпеки судноплавства на судноплавних шляхах; з утримання та обслуговування причальних споруд і прилеглих до них територій; з ремонту, модернізації, реконструкції і будівництва причальних споруд і прилеглих до них територій, що надаються у морському порту, шляхом дій суб'єкта господарювання, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;

4) визнано дії Позивача (в особі Філії), які полягають у виставленні до оплати та стягненні із судновласників СЧС "Вера" у 2015 році додаткових коштів за зняття із суден забруднених вод, що входить і оплачується СЧС "Вера" у складі санітарного збору [прийняття із суден усіх видів забруднень (крім баластових вод)], що не передбачено нормативно-правовими актами, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуги із прийняття із суден усіх видів забруднень (крім баластових вод), що надаються у морському порту, шляхом дій суб'єкта господарювання, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;

5-7) відповідно до частини другої статті 52 названого Закону за вчинення порушень, зазначених у пунктах 2-4 рішення, на Позивача накладено штрафи у сумі 68 000 грн. за кожне з цих порушень;

8-9) зобов'язано Позивача (в особі Філії) припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначеного у пунктах 2, 3 цього рішення, шляхом припинення нарахування та стягнення додаткової необґрунтованої плати за послуги із заїзду (забезпечення заїзду) автотранспорту на територію порту (Філії), які входять і оплачуються СЧС "Вера" у складі корабельного та причального зборів;

10) зобов'язано Позивача (в особі Філії) не допускати порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зазначеного у пункті 4 цього рішення, шляхом недопущення додаткового нараховувати та стягувати плати за послуги за зняття забруднених вод, які входять і оплачуються СЧС "Вера" у складі санітарного збору;

- підставою для прийняття оспорюваного рішення стали обставини, зазначені у заяві громадської організації "Запорізька регіональна асоціація рибопромисловців, орендарів та власників землі "Приазов'я", в якій, зокрема, вказувалося, що: Філія, використовуючи своє монопольне становище, шляхом тиску на судновласників СЧС "Вера" та його капітана вимагала й вимагає додаткову плату за послуги, які входять і сплачені у складі портових зборів (перелік цих послуг наведено вище, при викладенні змісту оспорюваного рішення); додаткова плата за відповідні послуги, які входять до складу портових зборів (корабельного, причального та санітарного), упродовж 2015 року та січні 2016 року була здійснена вимушено задля уникнення вимушеної стоянки СЧС "Вера" в Бердянському морському порту;

- натомість Філія в обґрунтування підстав та необхідності надання платних послуг з оформлення приходу/виходу судна в/з порт(у), за заїзд (забезпечення заїзду) автотранспорту на територію порту, за зняття забруднених вод із судна за умови справляння з СЧС "Вера" відповідних портових зборів зазначала, що згадані послуги не відносяться до спеціалізованих та портових зборів, а, отже, мають оплачуються за вільними тарифами, як це передбачено частиною третьою статті 21 Закону України "Про морські порти України".

Судами у розгляді справи з'ясовано також, що:

- СЧС "Вера" своєчасно сплачувало портові збори (корабельний, причальний та санітарний), але при цьому Філія упродовж 2015 року та січня 2016 року стягувала додатково кошти за оформлення приходу суден у морський порт і виходу з нього, за заїзд (забезпечення заїзду) автотранспорту на територію порту, за зняття забруднених вод із судна, що оплачується у складі портових зборів, - і притому за тарифами, розрахованими Філією самостійно, на підставі калькуляцій, затверджених її ж наказами;

- при цьому оформлення приходу суден у морський порт і виходу з морського порту відноситься до заходів, пов'язаних із забезпеченням безпеки судноплавства, і за кожний вхід судна та вихід з порту нараховується корабельний збір у розмірі, визначеному Порядком;

- приписами Правил контролю суден, Порядку та Порядку оформлення приходу суден у морський порт, надання дозволу на вихід суден у море та оформлення виходу суден із морського порту, затвердженим наказом Міністерства інфраструктури України від 27.06.2013 № 430, спростовуються твердження Позивача про те, що дії капітана порту з оформлення приходу/виходу суден з/в порт(у) не оплачуються портовими зборами, а мають відшкодовуватися за рахунок вільних тарифів, встановлених Філією;

- сплативши портові збори (причальний та корабельний), риболовецькі судна мали право на безкоштовне отримання послуг, оплачуваних у складі корабельного збору, як-от стояти біля безпечного причалу, вільно користуватися прилеглою до причалів територією, на безкоштовний огляд представником служби морської безпеки при забезпеченні автомобілів до судна тощо. Проте Філія у зазначений вище період часу стягувала з СЧС "Вера" кошти за заїзд (забезпечення) автотранспорту на територію потру (Філії), а за кожне швартування судна "Вера" до причалу (стоянку біля причалу) нараховувалися причальний та корабельний збори;

- у розгляді справи № 03/11-16 Позивач та Філія не надали Відповідачу обґрунтованих пояснень та доказів, що спростовували б віднесення до прилеглої до причалів території, визначеної координатами в Обов'язкових постановах по Бердянському морському торговельному порту;

- кошти від санітарного збору спрямовуються на утримання та обслуговування плавзасобів контейнерного парку, які використовуються для прийняття із суден усіх видів забруднень (за винятком баластних вод). Отже, отримавши санітарний збір, Філія мала прийняти із судна "Вера" всі види забруднень (крім баластних вод) за весь час стоянки судна в морському порту, без додаткової оплати за цей вид послуг; тож у Філії не було підстав застосовувати вільні тарифи за зняття забруднених вод із суден.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного рішення.

Відповідно до положень Закону України "Про захист економічної конкуренції":

- суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо, зокрема, на цьому ринку у нього немає жодного конкурента (частина перша статті 12);

- зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є, зокрема, дії суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (частина перша статті 13);

- порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є, зокрема, зловживання монопольним (домінуючим) становищем (пункт 2 статті 50);

- за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 2 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі, визначеному згідно з частиною другою статті 52 названого Закону;

- підставами для, зокрема, визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (частина перша статті 59).

З огляду на наведені законодавчі приписи та з'ясувавши на підставі встановлених і не спростованих у ході розгляду справи Позивачем обставин, що:

- Позивач (в особі Філії) займав монопольне (домінуюче) становище на ринку, визначеному в оспорюваному рішенні;

- Позивач, зловживаючи своїм монопольним (домінуючим) становищем, виставляв до оплати та стягував із судновласників СЧС "Вера" протягом певного періоду часу додаткові кошти (за ним же встановленими тарифами) за послуги, які вже було оплачено у складі портових зборів, що не передбачено нормативно-правовими актами;

- наведене мало наслідком ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання у зв'язку зі сплатою ними Позивачу (в особі Філії) додаткових коштів;

- Позивачем не доведено і попередніми судовими інстанціями не встановлено фактів (обставин), які свідчили б про наявність визначених названим Законом підстав для визнання оспорюваного рішення недійсним, -

названі судові інстанції дійшли висновку про відсутність підстав й для задоволення позову в даній справі.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, зокрема, постанови апеляційної інстанції, у них наведено мотиви (аргументи), якими суди керувалися під час їх прийняття.

Касаційний господарський суд з відповідними мотивами (аргументами) апеляційної інстанції в даній справі погоджується.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику названого Суду як джерело права.

Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень з даної справи, у них наведено мотиви, якими судді керувалися під час їх прийняття.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У даній справі Касаційним господарським судом констатується, що:

- попередніми судовими інстанціями, зокрема апеляційною, надано ретельну і правильну оцінку аргументів (доводів) Позивача зі справи стосовно оспорюваного рішення Відповідача, та з'ясовано їх невідповідність вимогам законодавчих, інших нормативно-правових актів, фактичним обставинам справи й непідтвердженість їх зібраним у справі доказами;

- касаційна скарга не містить аргументів, які перебували б поза межами предмета дослідження і доказування, що здійснені попередніми судовими інстанціями;

- суд касаційної інстанції підтримує і погоджується з правовою оцінкою, здійсненою попередніми судовими інстанціями щодо встановлених ними обставин справи, застосуванням ними норм права і відповідями, наданими цими інстанціями на аргументи (доводи) Позивача, наведені останнім у розгляді справи.

Водночас суд касаційної інстанції згідно з частиною другою статті 300 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги Позивача без задоволення, а судових рішень попередніх судових інстанцій - без змін як таких, що ухвалені з додержанням норм матеріального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, на скаржника покладаються витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Бердянської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 28.04.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10.07.2017 у справі № 908/273/17- без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов