ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2018 м. Івано-ФранківськСправа № 909/37/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Деделюк Б.В. , секретар судового засідання Попович Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Тринчука Віталія Васильовича, с.Небилів,Рожнятівський район, Івано-Франківська область,77670

до відповідача: Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківстької області, вул Сагайдачного, 26,смт. Перегінське,Рожнятівський район, Івано-Франківська область,77662

про визнання права власності на нежитлове приміщення, яке розташоване в смт. Перегінське по вул. Базарній, 16 в Рожнятівського району Івано-Франківської області

представники сторін не з"явилися

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Тринчук Віталій Васильович звернувся з позовом до Перегінської селищної ради про визнання права власності на нежитлове приміщення, яке розташоване в смт. Перегінське по вул. Базарній, 16 в Рожнятівського району Івано-Франківської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є користувачем земельної ділянки, на якій збудував нежитлові приміщення, будівництво яких здійснене з дотриманням цільового використання земельної ділянки без належного дозволу.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності, в якій позовні вимоги підтвердив в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, направив клопотання про розгляд справи в його відстуності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти його задоволення.

Таким чином, враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд встановив:

12 лютого 2010 Перегінською селищною радою прийнято рішення № 209-22/2010 про надання фізичній особі-підприємцю Тринчуку В.В. дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Базарна площею 0,1355 га для обслуговування ринку "Торговий ряд".

12 жовтня 2010 рішенням Перегінської селищної ради № 102 "Про розгляд заяв громадян селищної ради" п. 7 позивачу погоджено роботи по благоустрою на орендованій земельній ділянці площею 0,1355 га по вул. Базарна в смт Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області.

26 грудня 2011 між фізичною особою-підприємцем Тринчуком В.В. та Перегінською селищною радою укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки, термін дії договору оренди три роки, цільове призначення: для паркування транспортних засобів та обслуговування ринку.

18 жовтня 2014 між фізичною особою-підприємцем Тринчуком В.В. та Перегінською селищною радою укладено додаткову угоду про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки.

На земельній ділянці знаходиться нежитлове приміщення, яке збудоване без належної технічної документації.

9 березня 2016 рішенням Перегінської селищної ради № 19 затверджено паспорт прив"язки будівлі і присвоєно поштову адресу на нежитлове приміщення по вул. Базарна, 16 в смт. Перегінське.

Дана будівля зведена з дотриманням архітектурних, будівельних, санітарних та екологічних норм і відповідає вимогам п. 3 ст. 375 ЦК України, що підтверджується технічним висновком обстеження об"єкту нерухомого нежитлового приміщення і земельної ділянки для паркування транспортних засобів і обслуговування ринку в смт. Перегінське Рожнятівського району по вул. Базарна, 16.

Позивач володіє та користується будівлею , однак не може зареєструвати право власності внаслідок порушення встановленої процедури отримання дозвільної документації на проведення будівельних робіт.

Позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів, у відповідності до ст.16 ЦК України у вигляді визнання за ним права власності на вищенаведені будівлі як на самочинне будівництво.

Оцінивши наявні у справі матеріали, та норми чинного законодавства України, суд прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Згідно положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов'язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Нормами ст.376 ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованого Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Захист і охорона власності є однією з найголовніших функцій держави.

Принцип охорони власності закріплений в Україні конституційно. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності (ст. 13 Конституції України). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема шляхом визнання права.

Суд констатує, що позивач звернувся за захистом свого порушеного права у відповідності до ст. 16 Цивільного кодексу України шляхом визнання права власності на нерухоме майно, яке збудоване самочинно, і обраний спосіб захисту кореспондується зі способом захисту, визначеним у ст.376 Цивільного кодексу України

З огляду на вищенаведене, судом встановлено, що самочинно збудовані будівлі на земельній ділянці, право користування якої набуте позивачем у законному порядку, не порушує права інших осіб, зокрема власника земельної ділянки, на якій розташовані споруди, а сам власник земельної ділянки не заперечує стосовно визнання за позивачем права власності на збудоване самочинно нерухоме майно, відтак право позивача підлягає захисту у встановленому законом порядку.

Таким чином, позов позивачем належним чином обґрунтований та доведений відповідно з вимогами ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України, відтак підлягає задоволенню повністю.

На підставі вищевикладеного у відповідності до ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись ст.ст. 16, 317,319, 328, 376 ЦК України, ст.ст. 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Фізичної особи-підприємця Тринчука Віталія Васильовича до Перегінської селищної ради про визнання права власності на нежитлове приміщення, яке розташоване в смт. Перегінське по вул. Базарній, 16 в Рожнятівського району Івано-Франківської області.

Визнати за Тринчуком Віталієм Васильовичем АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_1) право власності на нежитлове приміщення, яке розташоване в смт. Перегінське по вул. Базарній, 16 в Рожнятівського району Івано-Франківської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.02.18 .

Суддя Деделюк Б.В.