КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2018 р. Справа№ 911/2628/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Буланова Н.І., особисто;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Буланової Надії Ігорівни на рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2017 у справі №911/2628/17 (суддя Бабкіна В.М., м. Київ, повний текст складено - 27.11.2017) за позовом Фізичної особи - підприємця Буланової Надії Ігорівни до товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРДЕН" про стягнення 54 869, 36 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Фізична особа-підприємець Буланова Надія Ігорівна звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ФОРДЕН" про стягнення 51 992,00 грн. основного боргу, 192,30 грн. пені, 576,90 грн. 3% відсотків річних, 2108,16 грн. інфляційних втрат.

Позивач обґрунтовував вимоги неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 011 від 03.08.2015 р. про надання послуг з організації доставки вантажів автомобільним транспортом в міському, міжміському та міжнародному сполученнях, додатком до нього № 1 від 12.02.2016 р. та заявкою на перевезення вантажу № 115 від 22.03.2017 р., згідно з якими ФОП Буланова Н.І., як експедитор, взяла на себе зобов'язання з надання послуг щодо перевезення вантажу за маршрутом, зазначеним у заявці на перевезення вантажу, а ТОВ "ФОРДЕН" зобов'язалось оплатити зазначене перевезення.

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.11.2017 у справі №911/2628/17 у задоволенні позову відмовлено повністю, з огляду на недоведеність позивачем належними і допустимими доказами надання відповідачеві послуг за договором транспортного експедирування, та відповідно, наявності у відповідача обов'язку їх оплатити, оскільки матеріали справи не містять доказів погодження сторонами істотних умов договору транспортного експедирування у встановленій законом формі.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2017 у справі №911/2628/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що факт укладення письмового правочину підтверджується Заявкою відповідача № 115 від 22.03.2017 р. та документом міжнародного зразка - СМR № 23850 від 28.03.2017 р., який містить відмітку ТОВ "ФОРДЕН".

Також, скаржник вказує, що він на виконання своїх зобов'язань перед відповідачем уклав з ПП "ПРИВАТ - ТРАНС" Договір - заявку на перевезення вантажів №115 від 24.03.2017, а ПП "ПРИВАТ - ТРАНС", в свою чергу, уклав з ТОВ "СП Євротрейд" Договір - доручення на перевезення вантажу №170406 від 24.03.2017, що належав саме відповідачу.

Враховуючи наведене, апелянт вважає доведеними обставини надання відповідачу послуг на заявлену до стягнення суму.

В ході здійснення апеляційного провадження апелянтом було подано до суду клопотання про залучення у даній справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ПП "ПРИВАТ - ТРАНС" та ТОВ "СП Євротрейд", обґрунтоване тим, що залучення цих осіб необхідне для підтвердження факту безпосередньої участі позивача у наданні відповідачу спірної послуги.

Колегія суддів, розглянувши подане клопотання дійшла висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі (ч. 3 вказаної статті).

Отже, підставою для залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору є вплив рішення у справі на їхні права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Проте, позивачем не наведено жодних доводів стосовно того, як рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки - ПП "ПРИВАТ - ТРАНС" та ТОВ "СП Євротрейд".

В свою чергу, посилання заявника на те, що залучення цих осіб необхідне для підтвердження факту безпосередньої участі позивача у наданні відповідачу спірної послуги підставою для задоволення клопотання бути не може, з огляду на недоведеність обставин впливу рішення на права та обов'язки ПП "ПРИВАТ - ТРАНС" та ТОВ "СП Євротрейд".

Слід також зазначити, що позивачем клопотання про залучення до у часті у справі третіх осіб до суду першої інстанції не подавалося. Обгрунтування поважності причин не подання такого клопотання до суду 1-ї інстанції в клопотанні не наведено.

Враховуючи недоведеність заявником обставин впливу оскаржуваного рішення на права та обов'язки ПП "ПРИВАТ - ТРАНС" та ТОВ "СП Євротрейд", клопотання про залучення їх до участі у справі, як третіх осіб, колегією суддів відхиляється.

Також, апелянтом було подано до суду клопотання про витребування доказів у Митного посту "Святошин", а саме оригіналів (для огляду) та належним чином завірених копій Митної декларації №125110/2017/405329 від 05.04.2017р., а також Довідки про транспортні витрати №115 від 30.03.2017р.

За доводами заявника вказані документи підтверджують участь позивача у наданні послуги з міжнародного перевезення вантажу, який належав відповідачу.

Колегія суддів, розглянувши подане клопотання дійшла висновку про його відхилення, з огляду на наступне.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

2. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Заявником клопотання, всупереч вимог ч. 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України не доведено вжиття ним заходів для самостійного отримання доказів, які він просить витребувати, та відповідно не вказано причин неможливості отримати ці докази самостійно.

Крім цього, докази які просить витребувати позивач, не можуть підтвердити обставин надання ним відповідачу спірної послуги з огляду на відсутність підписаної ТОВ "ФОРДЕН" заявки на перевезення вантажу.

Слід також зазначити, що позивачем клопотання про витребування доказів до суду першої інстанції не подавалося. Поважності причин неподання не наведено.

З огляду на викладене, колегією суддів відхиляється клопотання позивача про витребування доказів.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Відповідач правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; ухвали суду надсилалися за адресою його офіційного місцезнаходження.

Згідно п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Згідно витягу з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (який отримано судом станом на дату проведення даного судового засідання) об'єктом поштового зв'язку 09.02.2018 адресату повідомлено повторно про надходження на його адресу поштового відправлення за номером 151.

Отже, станом на дату даного засідання відповідачем ухвалу суду в органі поштового зв'язку отримано не було, хоча його повторно повідомлено про надходження поштового відправлення.

Застосовуючи відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Також, колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду апеляційної скарги є неможливим через сплив 60-денного строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

За наведених обставин, апеляційна скарга розглянута судом по суті у даному судовому засіданні з прийняттям постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Фізичною особою-підприємцем Булановою Надією Ігорівною (експедитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "ФОРДЕН" (замовник) 03.08.2015 р. було укладено договір № 011 про надання послуг з організації доставки вантажів автомобільним транспортом в міському, міжміському та міжнародному сполученнях, відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає, а експедитор зобов'язується, діючи за рахунок замовника, надати послуги з організації доставки вантажу автомобільним транспортом в міському, міжміському та міжнародному сполученнях.

Згідно з пунктом 2.3 договору сторони домовились, що конкретні умови по кожному замовленню обумовлюються у заявці замовника та підтверджуються експедитором. Допускається отримання заявки факсимільним зв'язком чи електронною поштою з обов'язковим наданням оригіналу у майбутньому.

Відповідно до пункту 2.4 договору сторони домовились вважати, що підтвердженою вважається заявка, передана факсом і завірена підписами та скріплена печатками обох сторін. Підтверджена сторонами заявка є обов'язковою для виконання сторонами та є невід'ємною частиною договору.

У відповідності до пункту 4.1 договору експедитор зобов'язаний письмово підтвердити прийняття заявки на перевезення вантажів у міському, міжміському та міжнародному сполученнях.

Пунктом 10.1 договору сторони погодили, що договір вступає у дію з моменту його підписання та діє до 31.12.2015 р. Договір може бути пролонгований за угодою сторін (п. 10.4 договору).

Сторони 12.02.2016 р. уклали додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до якої сторони погодили п. 10.1 договору № 011 від 03.08.2015 р. викласти в наступній редакції: "Термін дії договору встановлюється з моменту підписання і діє до 12.02.2017 р.".

Як стверджує позивач, ФОП Булановою Н.І. була отримана від ТОВ "ФОРДЕН" заявка на перевезення вантажу в міжнародному сполученні, а саме - заявка № 115 від 22.03.2017 р. на суму 51992,00 грн.

Позивач зазначає, що на виконання умов договору № 011 від 03.08.2015 р. ним були надані відповідачеві послуги з перевезення вантажу на загальну суму 51992,00 грн.

На підтвердження даного факту позивачем до матеріалів справи додано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 115 від 05.04.2017 р. на суму 51992,00 грн., а також транспортну накладну - документ міжнародного зразка СМR № 23850 від 28.03.2017 р.

За надані позивачем транспортні та експедиційні послуги ФОП Булановою Н.І. було виставлено відповідачу рахунок-фактуру № 115 від 05.04.2017 р. на загальну суму 51992,00 грн.

Вказані вище документи були направлені позивачем ТОВ "ФОРДЕН" для підписання і проведення оплати та були вручені представнику відповідача, про що свідчать додані до матеріалів справи копії опису вкладення у цінний лист ф. 107 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з підписом про отримання від 13.07.2017 р.

Однак, ТОВ "ФОРДЕН" не розрахувалось з ФОП Булановою Н.І. за надані останньою, за її твердженням, послуги з експедирування та перевезення вантажу згідно договору № 011 про надання послуг з організації доставки вантажів автомобільним транспортом в міському, міжміському та міжнародному сполученнях від 03.08.2015 р.

Позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виконанням замовником своїх зобов'язань за договором № 011 від 03.08.2015 р. ФОП Булановою Н.І. було надіслано на адресу ТОВ "ФОРДЕН" претензію № 29/05 від 29.05.2017 р. на суму 51992,00 грн. Відповідь на претензію отримано не було. Отже, відповідачем залишилися не оплаченими надані позивачем послуги в розмірі 51992,00 грн., у зв'язку з чим останній і звернувся з даним позовом до суду.

Судом першої інстанції у задоволенні позову було відмовлено з огляду на недоведеність позивачем належними і допустимими доказами надання відповідачеві послуг за договором транспортного експедирування, та відповідно, наявності у відповідача обов'язку їх оплатити, оскільки матеріали справи не містять доказів погодження сторонами істотних умов договору транспортного експедирування у встановленій законом формі.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Укладений між сторонами за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України та ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, ФОП Буланова Н.І. посилається на те, що між нею як експедитором та ТОВ "ФОРДЕН" як замовником був укладений договір № 011 від 03.08.2015 р. про надання послуг з організації доставки вантажів автомобільним транспортом в міському, міжміському та міжнародному сполученнях та додаток до нього № 1 від 12.02.2016 р., на виконання умов якого позивачем було надано відповідачу послуги на суму 51992,00 грн., які ТОВ "ФОРДЕН" було замовлено, прийнято, проте не оплачено.

Як вбачається з відзиву та поданих додаткових пояснень до нього, відповідач проти позову заперечував, водночас зазначаючи, що ТОВ "ФОРДЕН" визнає укладання між сторонами договору № 011 від 03.08.2015 р., а також факт надання транспортно-експедиторських послуг за даним договором позивачем протягом строку його дії та підтверджує факт оплати таких послуг зі свого боку.

При цьому, відповідач наголошував, що після спливу терміну дії договору, а саме - після 12.02.2017 р., не підписував та не надсилав позивачу заявок на перевезення вантажу, не замовляв такої послуги у позивача та не приймав від останнього таких послуг.

Як зазначалося вище, 12.02.2016 р. сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до якої сторони погодили п. 10.1 договору № 011 від 03.08.2015 р. викласти в наступній редакції: "Термін дії договору встановлюється з моменту підписання і діє до 12.02.2017 р.".

Враховуючи зазначене, судом першої інстанції вірно встановлено, що договір № 011 від 03.08.2015 р. про надання послуг з організації доставки вантажів автомобільним транспортом в міському, міжміському та міжнародному сполученнях припинив свою дію в лютому 2017 р.

Разом з тим, позивачем долучено до матеріалів справи заявку на перевезення вантажу в міжнародному сполученні № 115 від 22.03.2017 р. на суму 51992,00 грн., тобто датовану після спливу терміну дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 930 Цивільного кодексу України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначені істотні умови договору транспортного експедирування. Ними, зокрема, є відомості про сторони договору, вид послуги експедитора, вид та найменування вантажу, права, обов'язки сторін, відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили, розмір плати експедитору, порядок розрахунків, пункти відправлення та призначення вантажу, порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта, строк (термін) виконання договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обумовлення вказаних умов у договорі транспортного експедирування є необхідним, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Як зазначалося вище, договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Приписами частини першої статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Апелянт в апеляційній скарзі вказує, що факт укладення письмового правочину підтверджується Заявкою відповідача № 115 від 22.03.2017 р. та документом міжнародного зразка - СМR № 23850 від 28.03.2017 р., який містить відмітку ТОВ "ФОРДЕН".

Щодо вказаної заявки, то вона не може підтверджувати обставин укладення між сторонами договору у спрощений спосіб, оскільки вказаний документ не містить підпису уповноваженої особи відповідача та печатки товариства.

При цьому, як вже вказувалося, відповідач заперечує направлення вказаної заявки позивачу.

Отже, вказана заявка не підтверджує того, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а тому посилання апелянта на зазначений документ, як доказ укладення письмового правочину, є необґрунтованими.

Стосовно транспортної накладної - документу міжнародного зразка СМR № 23850 від 28.03.2017 р., на який позивач посилається, як на доказ надання ним послуги з організації перевезення вантажу та отримання такої послуги відповідачем, слід зазначити, що даний документ підтверджує перевезення вантажу в міжнародному сполученні з боку компанії-перевізника - товариства з обмеженою відповідальністю "СП Євротрейд" і не містить жодних даних щодо участі позивача у наданні послуги з міжнародного перевезення вантажу відповідача компанією-перевізником.

При цьому, слід зазначити, що СМR № 23850 від 28.03.2017 р. регулює взаємовідносини перевізника з замовником (отримувачем вантажу), і стороною цих правовідносин позивач не є.

Щодо наявності печатки відповідача на СМR № 23850 від 28.03.2017 р., то вказана обставина також не підтверджує як замовлення відповідачем саме у позивача послуги з організації перевезення вантажу, так і надання цієї послуги позивачем товариству з обмеженою відповідальністю "ФОРДЕН".

Отже, вказані документи не можуть підтвердити обставин укладення між сторонами письмового правочину у спрощений спосіб та відповідно обставин надання позивачем послуг відповідачу на підставі заявки № 115 від 22.03.2017 р.

Крім цього, вказаних обставин не підтверджує також наявність укладеного між позивачем та ПП "ПРИВАТ - ТРАНС" Договору - заявки на перевезення вантажів №115 від 24.03.2017, а також укладеного між ПП "ПРИВАТ - ТРАНС" та ТОВ "СП Євротрейд" Договору - доручення на перевезення вантажу №170406 від 24.03.2017, оскільки позивачем належних доказів замовлення у нього відповідачем послуги з організації перевезення вантажу до суду не надано.

Щодо наданого акту здачі-приймання робіт № 115 від 05.04.2017 р., який в свою чергу також не підписано з боку відповідача, а відтак не може бути доказом замовлення послуги відповідачем та її надання позивачем.

Крім цього, рахунок-фактура № 115 від 05.04.2017 р., на який посилається позивач, складений ним в односторонньому порядку. Будь-яких конклюдентних дій щодо цього рахунку, як то часткова оплата, тощо, відповідачем не вчинялось.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем належними і допустимими доказами надання відповідачеві послуг транспортного експедирування, та відповідно, наявності у відповідача обов'язку їх оплатити.

При цьому, оскільки вимоги про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, у задоволенні якої судом відмовлено, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вони також не підлягають задоволенню.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Буланової Надії Ігорівни залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2017 у справі №911/2628/17 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 19.02.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко