РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2018Справа № 910/21093/17

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва" (03186, м. Київ, вул. Соціалістична, 6)

до Головного управління Національної поліції у місті Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація (03020, м. Київ, пр.-т. Повітрофлотський, 41)

про стягнення 21 469,47 грн.

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва" з позовом до Головного управління Національної поліції у місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація, про стягнення 21 469,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем згідно умов договору № 622 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 01.12.2016 року, а саме відповідач не здійснює оплату чим грубо порушує умови договору і що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 19 948,73 грн. за оренду приміщення, 1 281,59 грн. - інфляційні нарахування та 239,15 грн. - 3% річних, що і стало підставою для позивача звернутись до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2017 порушено провадження у справі № 910/21103/17 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 20.12.2017 за участю представників сторін.

12.12.2017 через відділ діловодства суду представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було надано лист, в якому зазначено, що Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація повністю підтримує позовні вимоги та просить розглядати справи без участь належного представника від третьої особи.

13.12.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

У засіданні 20.12.2017 представник позивача просив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Представник відповідача проти цього не заперечував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.12.2017 судом вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження.

11.01.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.12.2016 між Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" (балансоутримувач) та Головним управлінням Національної поліції (орендар) було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду за № 622 (далі -договір) на підставі якого Головному управлінню Національної поліції було надано в користування приміщення, яке знаходить за адресою: м. Київ, вул. Єреванська, 19 для розміщення бюджетної установи, яка утримується за рахунок державного бюджету.

Відповідно до п. 2.1. договору об'єктом оренди є нежиле приміщення, загальною площею 69, 10 кв.м., що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Вартість об'єкта оренди відповідно до п. 2.2. договору станом на 31.05.2016 року становить 1 117 200,00 грн. (без ПДВ).

Відповідно до п.п. 3.1., 3.6. договору за користування об'єктом орендар сплачує на рахунок підприємства - балансоутримувача, яким є Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва", орендну плату, визначену на підставі п. 24 таблиці 2 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яка передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 року № 415/1280 і становить без ПДВ 40, 42 грн. за 1 кв.м орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку - 2 793,00 грн.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці (п. 3.2. договору).

Додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою, а також компенсація витрат балансоутримувача за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, розрахунок якої оформляється додатком та є невід'ємною частиною договору (додаток № 4) та сплачується орендарем разом з орендною платою (п. 3.5).

Відповідно до п. 3.6., 3.7. договору орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі, незалежно від наслідків господарської діяльності щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

В пункті 4.2.3. договору зазначено, що орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі.

Договір № 622 у відповідності до п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України набирає чинності з 01.12.2016 та діє до 30.11.2019.

Згідно із п. 9.7. договору на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами.

01.12.2016 між Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" та Головним управлінням Національної поліції було підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди, загальною площею 69, 1 кв. м, розташованого за адресою м. Київ, вул. Єреванська, 19 та яке перебуває на балансі Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва".

Відповідно до п. 9.2. договору усі зміни та доповнення до договору оформлюються в письмовій формі і вступають в силу з моменту їх підписання сторонами.

01.12.2016 між Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва" та Головним управлінням Національної поліції було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору № 622, відповідно до якої орендна плата за період з 01.12.2016 по 30.06.2017 нараховується в розмірі 50 відсотків, а саме, в розмірі 1 396, 50 грн./міс.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що відповідачем грубо порушено умови договору і станом на 01.11.2017 не сплачено орендну плату за користування об'єктом оренди за період з грудня 2016 по жовтень 2017 року, що й призвело до утворення заборгованості у відповідача перед позивачем. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань, позивачем також було здійснено нарахування 3% річних - 239,15 грн. та інфляційних втрат - 1 281, 59 грн. за вказаний вище період.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що орендоване приміщення було передано позивачем відповідачу 01.12.2016, що підтверджується підписаним обома сторонами актом приймання-передачі об'єкта оренди.

Пунктами 3.6., 3.7. договору сторони визначили, що орендна плата сплачується відповідачем на рахунок позивача, починаючи з дати підписання акти приймання-передачі, незалежно від наслідків господарської діяльності щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

Отже, враховуючи положення договору, нарахування позивачем орендної плати за період фактичного користування в період з 01.12.2016 по 31.10.2017 орендованим приміщенням є правомірним.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Таким чином, судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором № 622 від 01.12.2016 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду належним чином, передав в оренду приміщення загальною площею 69, 1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Єреванська, 19 підтверджується наявним в матеріалах справи підписаним обома сторонами актом приймання-передачі об'єкта оренди, проте, відповідачем в порушення зобов'язань передбачених договором орендної плати не здійснював, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за період з 01.12.2016 по 30.10.2017 у сумі 19 948, 73 грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 3.7. договору № 622 від 01.12.2016 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, орендар зобов'язаний був не пізніше 15 числа поточного місяці сплачувати орендну плату незалежно від наслідків його господарської діяльності..

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В своєму відзиві відповідач зазначає, що заборгованість за договором утворилась у зв'язку із неналежним бюджетним фінансуванням Головного управління Національної поліціі у м.Києві.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 622 передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 01.12.2016 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 19 948, 73 грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача 239, 15 грн. - 3 % річних та 1 281, 59 грн. - інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Що стосується інфляційних нарахувань, то суд зазначає наступне, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що позивачем допущено помилку у визначенні періоду нарахування інфляційних втрат.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума інфляційних втрат в розмірі 1 049, 33 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання, за період з 16.12.2016 по 31.10.2017, з 16.01.2017 по 31.10.2017, з 16.02.2017 по 31.10.2017, з 16.03.2017 по 31.10.2017, з 17.04.2017 по 31.10.2017, з 16.05.2017 по 31.10.2017, з 16.06.2017 по 31.10.2017, з 17.07.2017 по 31.10.2017, з 16.08.2017 по 31.10.2017, з 18.09.2017 по 31.10.2017, а тому вимога в частині стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню.

Що стосується нарахування позивачем 3% річних, то суд вказує наступне, ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, то за таких умов задоволенню в повному обсязі підлягає сума 3% річних, що була заявлена позивачем до стягнення в розмірі 239,15 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва" задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ідентифікаційний код - 40108583) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва" (03186, м. Київ, вул. Соціалістична, 6, ідентифікаційний код - 35756919) заборгованість за оренду приміщення в розмірі 19 948 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот сорок вісім тисяч) грн. 73 коп., 3 % річних у розмірі 239 (двісті тридцять дев'ять) грн. 15 коп., інфляційні нарахування в розмірі 1 049 (одна тисяча сорок дев'ять) грн. 33 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 582 (одна тисяча п'ятсот вісімдесят дві) грн. 69 коп.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 14.02.2018

Суддя Д.О. Баранов