ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08.02.2018 р. Справа № 914/2239/14

м.Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Матвіїва Р.І.,

при секретарі судового засідання Сало О.А.,

розглянувши матеріали скарги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" вих.№08/1257 від 26.01.2018 року на постанову від 24.07.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу

у справі №914/2239/14

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк", м.Київ

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Біласа Володимира Володимировича, м.Львів

про спонукання до виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Львівської області від 20.06.2011 року у справі №2/199 у процесі виконання судового рішення від 24.11.2009 року,

за участю Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова, м. Львів,

за участю представників, що з'явилися:

скаржника (стягувача): не з'явився,

боржника: Бідак О.О. - представник на підставі довіреності б/н від 22.01.2018 року,

ДВС: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2018 року до Господарського суду Львівської області надійшла скарга Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" вих.№08/1257 від 26.01.2018 року на постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у справі №914/2239/14, відповідно до якої просить визнати рішення головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24.07.2017 року у провадженні №50509804, скасувати постанову головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова від 24.07.2017 року у провадженні №50509804, зобов'язати головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Сидія Олега Володимировича відновити виконавче провадження №50509804 щодо примусового виконання наказу №914/2239/14 від 29.08.2014 року про стягнення з Біласа Володимира Володимировича на користь ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" боргу в сумі 970 103,46 грн.

Ухвалою суду від 31.01.2018 року призначено скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до розгляду в судовому засіданні на 08.02.2018 р.; повідомлено Личаківський відділ державної виконавчої служби міста Львова про подання скарги на постанову від 24.07.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу шляхом надіслання даної ухвали на адресу органу державної виконавчої служби; витребувано у Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова матеріали виконавчого провадження №50509804 щодо примусового виконання наказу №914/2239/14 від 29.08.2014 року про стягнення з Біласа Володимира Володимировича на користь ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" боргу в сумі 970 103,46 грн.; викликано в судове засідання головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Сидія Олега Володимировича для надання пояснень по суті скарги.

У судове засідання 08.02.2018 року представник Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова не з'явився, причин неявки не повідомив, про час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, отримане представником 05.02.2018 року. Вимоги ухвали суду про надання суду матеріалів виконавчого провадження №50509804 щодо примусового виконання наказу №914/2239/14 від 29.08.2014 року про стягнення з Біласа Володимира Володимировича на користь ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" боргу в сумі 970 103,46 грн. Личаківським відділом державної виконавчої служби міста Львова не виконано, причин невиконання вимог ухвали суду також не повідомлено.

Господарським процесуальним кодексом України (ст.18) та ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Суд зазначає, що порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, порядок розгляду відповідних скарг регламентований розділом VI Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України скарга розглядається за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. При цьому, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Крім цього, розгляд скарги на дії державного виконавця згідно з нормами Кодексу обмежений десятиденним строком і можливості та підстав продовження такого строку не передбачено. При розгляді відповідних скарг суд фактично обмежений наданими сторонами виконавчого провадження та виконавцем поясненнями та доказами.

Така логіка правового регулювання судового контролю за виконанням судових рішень зумовлена завданнями та засадами господарського судочинства, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України.

Зокрема, надзвичайно, як для судового процесу, стислі строки розгляду скарги на дії державного чи приватного виконавця (ст. 341 ГПК) спрямовані на виконання завдання господарського судочинства щодо своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених прав і законних інтересів осіб.

Невиконання органом державної виконавчої служби вимоги ухвали суду про надання суду матеріалів виконавчого провадження № 50509804 щодо примусового виконання наказу № 914/2239/14 від 29.08.2014 року про стягнення з Біласа Володимира Володимировича на користь ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" боргу в сумі 970 103,46 грн. ускладнює здійснення всебічного розгляду скарги на дії державного виконавця, позбавляє суд можливості дослідження всіх наявних у матеріалах виконавчого провадження документів, які можуть вплинути на розгляд скарги по суті та могли бути відсутні у скаржника при зверненні з відповідною скаргою.

Суд враховує також те, що матеріали виконавчого провадження знаходяться у державного виконавця, і лише він є розпорядником цих матеріалів. Скаржник (стягувач) має право знайомитись з цими матеріалами відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 18 даного закону виконавець зобов'язаний надавати сторонам виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження.

Законом не передбачено обов'язку стягувача як сторони виконавчого провадження знайомитись з матеріалами виконавчого провадження.

Внаслідок наведеного суд, розглядаючи скаргу на дії виконавця, повинен враховувати засаду змагальності судового процесу та не вправі зобов'язувати стягувача (в даній справі скаржника) знайомитись з матеріалами виконавчого провадження та надавати його копії суду для дослідження. Натомість, суд повинен надати правову оцінку доводам та доказам, наведеним скаржником у скарзі незалежно від того, чи скаржник скористався правом надати суду копію матеріалів виконавчого провадження на доведення обґрунтованості скарги, чи ні. Крім цього, відповідно до засади диспозитивності судового процесу, передбаченої ст. 14 ГПК України, збирання доказів не обов'язком суду.

Саме тому, ухвалою від 31.01.2018 року про призначення скарги до розгляду у даній справі суд не зобов'язував скаржника вчиняти жодних дій щодо надання суду копій матеріалів виконавчого провадження.

Одночасно, вимога суду до виконавця про надання матеріалів виконавчого провадження та про явку в судове засідання для надання пояснень по суті скарги є обов'язковою до виконання державним виконавцем відповідно до вимог пунктів 3, 4 та 5 ч. 2 ст. 42 ГПК України.

Така вимога суду зумовлена логікою судового процесу щодо розгляду скарг на дії державного чи приватного виконавця, оскільки відповідно до ст. 339 ГПК України із скаргою мають право звертаються сторони, якщо вважають порушеними свої права рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця. Завданням ж суду в такому провадженні відповідно до ст. 343 ГПК Україні є встановлення обгрунтованості чи безпідставності скарги та прийняття відповідного рішення на підставі дослідження належних та допустимих доказів, якими є матеріали виконавчого провадження, що в повному обсязі знаходяться виключно в розпорядженні виконавця, і лише частина з них може бути у сторін виконавчого провадження.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 74 ГПК України у разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події.

В даній справі скаржник посилається на невчинення державним виконавцем всіх дій в межах виконавчого провадження з метою виконання рішення суду. Належними та допустимими доказами вчинення чи невчинення державним виконавцем всіх дій, передбачених законом, є саме матеріали виконавчого провадження.

Тому суд зобов'язаний при розгляді скарг на дії державного чи приватного виконавця витребовувати матеріали виконавчого провадження для дослідження, якщо матеріали скарги їх не містять.

Саме тому, ухвалою від 31.01.2018 року про призначення скарги до розгляду у даній справі суд витребував у державного виконавця матеріали виконавчого провадження та викликав в судове засідання державного виконавця для надання пояснень по суті скарги.

За такої ситуації, при неподанні виконавцем матеріалів виконавчого провадження для дослідження та за умови неявки державного виконавця в судове засідання для надання пояснень по суті скарги суд позбавлений можливості встановити всі обставини справи, що мають значення для розгляду скарги по суті.

Так, відповідно до п.2 ч.1, ч.2, ч. 4 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження припиняється, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Суд у даній справі насамперед повинен надати правову оцінку акту державного виконавця, що має бути складений ним відповідно до ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та має знаходитись в матеріалах виконавчого провадження. Однак, через невиконання вимог ухвали суду державним виконавцем суд не має можливості навіть встановити факту складання такого акту державним виконавцем.

Доводи скаржника про те, що виконавцем не вчинено ряду дій для належного та своєчасного виконання рішення суду, за відсутності пояснення чи заперечення цих доводів виконавця, та за умови відсутності матеріалів виконавчого провадження, повинні бути оцінені судом в межах матеріалів справи з дотриманням засад змагальності та диспозитивності судового процесу.

Наслідком наведеного є ситуація, коли скарга на дії державного чи приватного виконавця вірогідно завжди підлягатиме відмові в задоволенні через недоведеність її підставності скаржником у випадку відсутності у скаржника матеріалів виконавчого провадження. При цьому суд звертає увагу на те, що у скаржника можуть бути і поважні причини відсутності у нього належних та допустимих доказів на доведення підставності скарги, в тому числі і всіх копій матеріалів виконавчого провадження.

Через наведене невиконання державним виконавцем обв'язку, покладеного на нього ухвалою суду щодо надання матеріалів виконавчого провадження та явки в судове засідання для надання пояснень по суті скарги, перешкоджає меті судочинства - ефективному захисту порушених прав і законних інтересів скаржника, та дотриманню основних засад судочинства.

Суд констатує, що недопустимою є ситуація неможливості належного судового контролю за виконанням судового рішення через невиконання державним виконавцем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 ГПК України у випадку невиконання учасником справи його обов'язків суд застосовує до такого учасника заходи процесуального примусу.

Господарським процесуальним кодексом України передбачено підстави і порядок застосування заходів процесуального примусу. Так, відповідно до ст.131 заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 135 Господарського процесуального кодексу України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках невиконання процесуальних обов'язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин.

Враховуючи наведене, беручи до уваги належне повідомлення органу державної виконавчої служби про час і місце розгляду скарги на дії державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова, ненадання органом державної виконавчої служби суду матеріалів виконавчого провадження, неповідомлення причин неможливості такого неподання, ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, суд доходить висновку про необхідність застосування до вказаного органу заходів процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Керуючись ст. ст. 131, 135, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Львівської області

УХВАЛИВ:

1. Застосувати до Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області (код ЄДР 35009358, 79058, Львівська обл., місто Львів, пр.Чорновола, будинок 39) заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

2. Стягнути з Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області (код ЄДР 35009358, 79058, Львівська обл., місто Львів, пр.Чорновола, будинок 39) в дохід державного бюджету України (отримувач коштів: УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/21081100, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача ГУ ДКСУ у м.Києві, код банку отримувача (МФО) 820019, рахунок отримувача 0007, код класифікації доходів бюджету 21081100) штраф у розмірі 1 762,00 грн.

3. Стягувач: Державна судова адміністрація України (отримувач коштів: УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/21081100, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, банк отримувача ГУ ДКСУ у м.Києві, код банку отримувача (МФО) 820019, рахунок отримувача 0007, код класифікації доходів бюджету 21081100).

4. Боржник: Личаківський відділ державної виконавчої служби міста Львова територіального управління юстиції у Львівській області (код ЄДР 35009358, 79058, Львівська обл., місто Львів, пр.Чорновола, будинок 39).

5. Ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом.

6. Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

7. Ухвала може бути пред'явлена до примусового виконання протягом трьох місяців з наступного дня після її прийняття.

8. Ухвалу про стягнення штрафу може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду вищої інстанції.

9. Повний текст ухвали складено 12.02.2018 року.

Суддя Матвіїв Р.І.