Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 911/2354/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуючий, Баранець О.М., Студенець В.І.,

за участю помічника судді - Саєнка О.Г. (за дорученням головуючого судді);

представників учасників справи:

позивача - Родіна Т.М.,

відповідача - Волощук П.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області

у складі судді Янюк О.С.

від 18.10.2017 та

на постанову Київського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Зеленін В.О., Мартюк А.І., Дідиченко М.А.

від 11.12.2017,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз"

про визнання договору укладеним.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. 31 серпня 2017 року позивач подав позовну заяву про визнання укладеним договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів.

2. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач здійснює ліцензійну діяльність з розподілу природного газу на об'єктах газопостачання, які на праві власності належать Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна", без належних на те правових підстав, оскільки відповідачем в порушення вимог законодавства, а саме статей 179-188 Господарського кодексу України, Закону України "Про ринок природного газу", Кодексу газорозподільних систем, не підписано примірник договору від №06.06.2017 №50/12/01/17 на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів.

Короткий зміст оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Київської області від 18.10.2017 у задоволенні позову було відмовлено.

4. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем надіслано відповідачу договір на експлуатацію газорозподільних систем та їх об'єктів з метою його укладення, проте відповідачем відхилено зазначену пропозицію. Отже, сторони не дійшли згоди щодо погодження усіх умов договору, запропонованого до укладення позивачем, тобто, такий договір є неукладеним. Згідно положень Кодексу газорозподільних систем, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" є власником відповідних об'єктів газопостачання (власник), а відповідач є оператором газорозподільних систем (оператор). Суд дійшов висновку про те, що укладення договору спірної категорії є обов'язковим в силу закону, в якості альтернативи з чотирьох варіантів, передбачених пунктом 2 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем. Суд першої інстанції встановив, що запропонований до укладання позивачем договір є примірним, а тому останній мав право змінювати його умови та зміст лише у порядку, визначеному пунктом 2 частини 4 статті 179 Господарського кодексу України. Крім того, запропонований до укладання позивачем договір про експлуатацію газорозподільних систем та їх об'єктів повинен відповідати додатку № 3 до Кодексу газорозподільних систем. Однак, наданий позивачем договір на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів не відповідає умовам договору, який є додатком № 3 до Кодексу газорозподільних систем, тому договір у редакції, наданій позивачем, не може бути укладений між сторонами у судовому порядку.

5. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 апеляційна скарга позивача була залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

6. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що сторони не дійшли згоди щодо погодження усіх умов договору, запропонованого до укладення позивачем, тобто, такий договір є неукладеним. Згідно положень Кодексу газорозподільних систем, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" є власником відповідних об'єктів газопостачання (власник), а відповідач є оператором газорозподільних систем (оператор). Суд апеляційної інстанції проаналізувавши умови спірного проекту договору, положення Кодексу газорозподільних систем та норми Господарського кодексу України, дійшов висновку про те, що спірний договір на експлуатацію складових газорозподільних систем, визнання укладеним якого є предметом спору у даній справі, не базується на державному замовленні, не є обов'язковим для укладання в силу прямої норми закону, жодних попередніх домовленостей щодо укладення спірного договору сторони не заключали, тому відсутні законні підстави зобов'язувати відповідача укласти вказаний договір або визнавати його укладеним.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що наведений в додатку № 3 до Кодексу газорозподільних систем договір на експлуатацію складових газорозподільної системи не визначений як типовий або примірний, також вказаним Кодексом не встановлено обов'язковість дотримання його форми, тому відсутня заборона на укладення між позивачем та відповідачем, за умови взаємного узгодження всіх істотних умов, як договору на експлуатацію, так і договорів на господарське відання або користування складовими газорозподільних систем, що свідчить про необов'язковість спірного договору до укладення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. 14 грудня 2017 року позивач подав касаційну скаргу.

8. У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2017, постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ФАКТИЧНИХ ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ Й АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

9. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне:

- між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" (далі - НАК "Нафтогаз України"), як довірителем, та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз" (в подальшому перейменоване на Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Київоблгаз") (далі - ПАТ "Київоблгаз"), як повіреним, протягом 2003-2009 років було укладено ряд договорів доручення, відповідно до умов яких, відповідач бере на себе зобов'язання від імені та за рахунок НАК "Нафтогаз України" виконувати функції замовника по будівництву підвідного газопроводу, та ввести їх в експлуатацію згідно з діючими будівельними нормам на території с. Ленди, яке входить до складу територіальної громади м. Обухів Київської області; с. Мотижин Макарівського району Київської області; Місії соціальної допомоги дітям у смт. Пісківка Бородянського району Київської області; загальноосвітньої школи та лікарні в с. Озерне Білоцерківсього району Київської області; вул. Лісової та Дачної в с. Займище Бориспільського району Київської області; с. Літочки, Гребельки, Опанасів, хутір Зоря Броварського району Київської області; с. Михайлівка-Рубежівка Києво-Святошинського району Київської області.

- зі змісту зазначених договорів вбачається, що ПАТ "Київоблгаз" після виконання доручення, зобов'язаний без зволікання передавати НАК "Нафтогаз України" об'єкт газопостачання;

- усе виконане та одержане ПАТ "Київоблгаз" згідно умов зазначених договорів є власністю НАК "Нафтогаз України";

- рішенням правління НАК "Нафтогаз України" від 12.05.2016 на Філію "ЦМГС" покладено здійснення функцій із забезпечення ефективного користування, експлуатації та контролю за майном (об'єктами) газорозподільних систем як тих, що належать державі та передані НАК "Нафтогаз України" у користування та тих, що належать компанії та обліковуються на її балансі;

- на виконання зазначеного рішення, Філією "ЦМГС" розроблений та направлений супровідним листом від 06.06.2017 № 50/12710 відповідачу проект договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів, які належать НАК "Нафтогаз України", в двох примірниках з метою його укладення;

- відповідач розглянувши лист позивача, відхилив пропозицію щодо підписання вищевказаного договору, мотивуючи тим, що останній не відповідає Кодексу газорозподільних систем, а саме, викладений не у формі визначеній у додатку № 3 до цього Кодексу;

- оскільки, сторони не дійшли згоди в позасудовому порядку щодо умов договору, Філія "ЦМГС" звернулася з відповідним позовом до суду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

10. Позивач вважає, що, суди першої та апеляційної інстанцій, при ухваленні оскаржуваних судових рішень, порушили норми матеріального та процесуального права.

10.1. Позивач зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили чи виконуються оператором газорозподільних систем (відповідачем) вимоги щодо забезпечення надійної та безпечної експлуатації Єдиної газотранспортної системи України.

10.2. Позивач вважає, що у додатку № 3 до Кодексу газорозподільних систем договір на експлуатацію складових газорозподільної системи не визначений як типовий або примірний, та вказаним Кодексом не встановлено обов'язковість дотримання його форми. Отже, сторони при укладенні договорів визначених у додатку 3-5 зазначеного Кодексу укладають будь-який із передбачених цим Кодексом договір і мають право викласти свій зміст договору, що не суперечить чинному законодавству.

10.3. Позивач у касаційній скарзі також зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій у порушення вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017) не надали належної правової оцінки запропонованим позивачем усім умовам договору та не перевірили чи не зводиться ухилення відповідача від укладення договору, у запропонованій позивачем редакції, у набутті оператором газорозподільних систем майна без достатньої правової підстави.

Позиція відповідача, викладена у відзиві на касаційну скаргу

11. У відзиві на касаційну скаргу відповідач вважає, що касаційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а її доводи є необґрунтованими, оскільки сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов, тому спірний договір вважається неукладеним. Також відповідач зазначає, що спірний договір не базується на державному замовленні, не є обов'язковим до укладення в силу прямої вказівки закону, а тому підстави зобов'язати відповідача укласти такий договір або визнавати його укладеним відсутні.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

12. Закони України (кодекси, основи законодавства)

12.1. Господарський кодекс України

Стаття 179 частини 1-4, 7

Майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Стаття 180 частини 1-3

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Стаття 181 частини 1, 2, 8

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Стаття 189 частина 2

Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

12.2. Цивільний кодекс України

Стаття 6 частини 1, 3

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Стаття 627 частина 1

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

12.3. Закон України "Про ринок природного газу"

Стаття 38 частина 1

Права та обов'язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу.

12.4. Кодекс газорозподільних систем, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494

Розділ ІІІ Глава І пункти 1, 2

Експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно Оператори ГРМ.

Власники газової мережі, яка згідно з розділом II цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ (газорозподільної системи), та Оператор ГРМ (газорозподільної системи), до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов'язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ (газорозподільної системи), або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (газорозподільної системи) (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

Договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3 - 5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

12.5. Господарський процесуальний кодекс України

Стаття 300 частини 1, 2

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи

і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

13. Суд зазначає, що касаційна скарга позивача, її доводи, фактично зводяться до переоцінки обставин справи, що не є компетенцією Суду, враховуючи вимоги статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

14. Суд відхиляє аргумент позивача про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили чи виконуються оператором ГРМ (відповідачем) вимоги щодо забезпечення надійної та безпечної експлуатації Єдиної газотранспортної системи України. Суд зазначає, що встановлення судами першої та апеляційної інстанцій зазначених обставин не є предметом розгляду даної справи та не впливає на обставини, встановлені судами.

15. Суд також відхиляє аргументи позивача щодо набуття відповідачем майна без достатньої правової підстави. Суд зазначає, що такі доводи не стосуються предмету даної справи.

16. Щодо тверджень позивача, що запропонований до укладення договір не є типовим або примірним, тому сторони мають право викласти свій зміст договору, що не суперечить чинному законодавству, Суд зазначає таке.

16.1. Договір на експлуатацію складових газорозподільної системи, наведений у додатку № 3 до Кодексу газорозподільних систем, не визначений як типовий або примірний.

16.2. Тому, сторони при укладенні такого договору можуть відступити від дотримання його форми та визначити умови такого договору за взаємною згодою і узгодження всіх істотних умов.

16.3. Суд вважає обґрунтованими та прийнятними аргументи позивача про те, що запропонований до укладення договір не є типовим або примірним.

16.4. З огляду на зазначене, Суд вважає хибними висновки суду першої інстанції про те, що запропонований до укладання позивачем договір є примірним. На відміну від суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції надав правильну оцінку запропонованому до укладення договору.

16.5. Однак, Суду зазначає, що суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав зобов'язувати відповідача укласти спірний договір на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів [який є предметом спору у даній справі] або визнавати його укладеним. Оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, укладення спірного договору для сторін не є обов'язковим [у розумінні частини 3 статті 179 Господарського кодексу України], а сторони не заключали жодних попередніх домовленостей щодо його укладення та не погодили всі істотні умови такого договору.

17. Отже, звертаючись з касаційною скаргою, позивач не спростував висновків суду апеляційної інстанцій та не довів неправильного застосування норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

18. Зважаючи на викладене, Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

19. Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін, як законні та прийняті правильно по суті.

Судові витрати

20. Судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції покладаються на позивача, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем" Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 18.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 у справі №911/2354/17, якими у задоволенні позову відмовлено, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. Вронська

Судді О. Баранець

В. Студенець