ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"12" лютого 2018 р. Cправа № 902/60/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом: Заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України, м. Вінниця

до: Калинівської міської ради Вінницької області, м. Калинівка, Калинівський район, Вінницька область

до: Відкритого акціонерного товариства "Калинівський ремонтно-механічний завод", м. Калинівка, Калинівський район, Вінницька область

до: ОСОБА_1, м. Київ

про визнання недійсним рішення, скасування свідоцтва про право власності та витребування майна

В С Т А Н О В И В :

Заступник прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України звернувся з позовом до Калинівської міської ради Вінницької області до Відкритого акціонерного товариства "Калинівський ремонтно-механічний завод" та до ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області № 157 від 20.05.20110 р. в частині оформлення права власності на підвал П/А загальною площею 70 кв.м.; скасування свідоцтва про право власності на виробничі будівлі та споруди № 454 від 25.05.2010 р. що видане виконавчим комітетом Калинівської міської ради Вінницької області в частині оформлення права власності на підвал П/А загальною площею 70 кв.м. та витребувати у ОСОБА_1 на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області нерухоме майно, а саме підвал літ. П/А загальною площею 70 кв.м., що знаходиться по вул. Українська, 35, м. Калинівка, Калинівський район, Вінницька область.

Дослідивши матеріали позовної заяви № 05/1-184вих-18 від 30.01.2018 р. суд дійшов до висновку про повернення позовної заяви з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Положення п. 2 ч. 1 ст. 20 ГПК України передбачають, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.

Таким чином до юрисдикції господарських судів відносяться, зокрема, справи щодо приватизації майна.

При цьому, виходячи зі змісту вищевказаних норм, сторонами у вказаних справах, в тому числі й відповідачами, можуть бути підприємства та організації, фізичні особи, які зареєстровані у встановленому законом порядку як суб'єкти підприємницької діяльності та фізичні особи. Визначальним при визначенні суб'єктного складу сторін даної категорії спорів є участь сторони спору в процесі приватизації за наслідком якого відбулось порушення тих чи інших прав.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, зокрема її вступної частини та тексу останньої, прокурором звертаючись з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області в якості відповідача 3 визначено - Фізичну особу - громадянку ОСОБА_2, без відображення в останньої статусу Фізичної особи-підприємця.

В той же час, зі змісту позовної заяви слідує, що гр. ОСОБА_2 не брала участь у процесі приватизації ВАТ "Калинівський ремонтно-механічний завод".

При цьому спірне майно гр. ОСОБА_2 було придбано за відплатним договором купівлі-продажу від 30.12.2015 р. у гр. ОСОБА_3

З огляду на вказане, враховуючи, що гр. ОСОБА_2 не брала участь у приватизації ВАТ "Калинівський ремонтно-механічний завод", остання не може виступати в якості відповідача по справі у процесуальному статусі фізичної особи - громадянина.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду України викладеними в ухвалі від 08.04.2009 р. у справі 6-24381св08.

Згідно ч. 4 ст. 173 ГПК України не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно приписам п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву, якщо порушено правила об'єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу).

З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення заяви № 05/1-184вих-18 від 30.01.2018 р. Заступника прокурора Вінницької області визнання недійсним рішення, скасування свідоцтва про право власності та витребування майна прокурору, відповідно до вимог п.2 ч.5 ст.174 Господарського процесуального кодексу України.

Дійшовши вказаних вище висновків суд приймає до уваги те, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 р. у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 р. у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 р. у справі "Наталія Михайленко проти України").

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов'язок заявника при зверненні до суду визначити суб"єктивний склад сторін у відповідності до норм процесуального законодавства, зокрема, процесуального статусу відповідача 3 у відповідності зі ст. 4 ГПК України. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву заявнику.

При цьому слід зауважити, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення процесуальних недоліків, що зумовили її повернення (визначення та вказівка процесуального статусу відповідача 3 із врахуванням приписів ст. 4 ГПК України у разі наявності в останньої статусу фізичної особи-підприємця або формулювання переліку позовних вимог з урахуванням необхідності дотримання суб'єктного складу приписам процесуального законодавства).

Відповідно ч.ч. 6, 7 ст. 174 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п'яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків (ч. 8 ст. 174 ГПК України).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" в разі повернення заяви або скарги сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Таким чином, для повернення сплаченого судового збору позивачу необхідно подати до суду відповідне клопотання.

Принагідно суд зауважує, що при повторному поданні позовної заяви не забороняється використання раніше поданого платіжного документа.

Керуючись ст.ст.4, 45, 162, 173, 174, 232, 233, 234, 235, 240, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву № 05/1-184вих-18 від 30.01.2018 р. Заступника прокурора Вінницької області повернути заявнику.

2. Копію позовної заяви № 05/1-184вих-18 від 30.01.2018 р. долучити до примірника ухвали суду який залишається у суді.

3. Згідно з приписами ст.235 ГПК України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

4. За приписами п.6 ч.1 ст.255 ГПК України ухвалу про повернення позовної заяви позивачеві (заявнику) може бути оскаржено окремо від рішення суду до Рівненського апеляційного господарського суду.

5. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Ухвалу надіслати сторонам (Прокуратурі Вінницької області - разом з матеріалами позовної заяви № 05/1-184вих-18 від 30.01.2018 р. на 138-и аркушах та конверт) рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Дата складання повного тексту ухвали 12.02.2018 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 5 прим.:

1 - до справи.

2 - прокурору - вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050.

2 - позивачу - вул. Гоголя, 10, м. Вінниця, 21018.

3 - відповідачу 1 - вул. Дзержинського, буд. 47, м. Калинівка, Калинівський район, Вінницька область, 22400.

4 - відповідачу 2 - вул. Українська, 35, м. Калинівка, Калинівський район, Віннницька область, 22400.

5 - відповідачу 3 - АДРЕСА_1, 02091.