ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2018м. ДніпроСправа № 904/67/18
за позовом Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія", м. Київ в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія", м. Вільногірськ Дніпропетровської області

до Комунального підприємства "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, м. Вільногірськ Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у загальному розмірі 696 265,27 грн.

Суддя: Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання: Чернявська Е.О.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність №028/18 від 22 грудня 2017 року, юрисконсульт 1 категорії юридичного відділу

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №1 від 04 січня 2018 року, начальник юридичного відділу

С У Т Ь С П О Р У:

Публічне акціонерне товариство "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, яким просить, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх. №6709/18 від 13.02.2018), стягнути з Комунального підприємства "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області заборгованість по договору №008-2/15/КП від 11.01.2017 в сумі 696 265,27 грн., з яких:

- 534 001,75 грн. - основна заборгованість;

- 110 887,45 грн. - пеня;

- 11 137,68 грн. - 3% річних;

- 40 238,39 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №019-2/23/У від 18.01.2017 в частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги з приймання стічних вод на свої каналізаційні споруди у період з 01.01.2017 по 31.07.2017. У зв'язку з порушенням строків оплати наданих послуг позивачем на підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення 3% річних за період з 03.03.2017 по 24.01.2018 у розмірі 11 137,68 грн. та інфляційні втрати за період з квітня по грудень 2017 року у розмірі 40 238,39 грн. На підставі п.11.2 договору позивачем нараховано пеню у розмірі 110 887,45 грн. за період прострочки з 03.03.2017по 24.01.2018.

30 січня 2018 року до господарського суду надійшло клопотання Комунального підприємства "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про зменшення розміру пені мотивоване тим, що КП "Жилсервіс" знаходиться у важкому фінансовому стані, що пов'язано, в першу чергу, з заборгованістю держави перед підприємством у розмірі близько 1 800 000, 00 грн. станом на 01.01.2018 за житлово-комунальні послуги, на які надаються пільги і субсидії. Крім цього, заборгованість населення за житлово-комунальні послуги перед КП "Жилсервіс" становить станом на 01.01.2018 - 7 500 000,00 грн. Складна фінансова ситуація також частково спричинена тим, що розмір діючих тарифів на житлово-комунальні послуги, що надаються КП "Жилсервіс", не є економічно обґрунтованим через інфляційні процеси, які мають місце в державі. Таким чином, причиною порушення своїх зобов'язань за договором відповідачем сталося у результаті об'єктивних обставин, які не залежали від волі товариства, та вини відповідача у даному випадку немає.

Також, КП "Жилсервіс" зазначає, що арешт рахунків підприємства спричинить припинення діяльності підприємства, що потягне за собою тяжкі наслідки для міста, населення та підприємств. КП "Жилсервіс" є єдиним комунальним підприємством у місті, яке надає важливі житлово-комунальні послуги, такі як: забезпечення питною водою, централізоване водопостачання, вивіз сміття, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, прибирання міських територій, ритуальні послуги тощо. Крім цього, зобов'язання на КП "Жилсервіс" сплатити значний розмір пені потягне за собою невиплату заробітної плати працівникам підприємства, а це близько 160 осіб.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2018 відкрито провадження у справі №904/67/18; ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 31.01.2018.

У судовому засіданні 30.01.2018 представниками сторін надано письмову згоду про початок розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті. В судовому засіданні оголошено перерву до 13.02.2018.

У судовому засіданні 13.02.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

18.01.2017 між публічним акціонерним товариством "Обєднана гірничо - хімічна компанія", від імені якого виступає філія "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" публічного акціонерного товариства "Обєднана гірничо-хімічна компанія" (виробник) та Комунальним підприємством "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (споживач) укладений договір №019-2/23/У, відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, виробник бере на себе зобов'язання надати послугу з приймання від споживача стічних вод на свої каналізаційні споруди, відповідно до "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України" затверджених наказом №190 від 27.06.2008року Міністерства з питань ЖКГ України зі змінами та доповненнями (далі Правил), а споживач зобов'язується оплатити надані послуги.

У відповідності з п. 1.2. договору виробник бере на себе зобов'язання надати послугу з приймання від Споживача стічних вод на свої каналізаційні споруди в обсязі 1 620 тис. м3/рік по категоріям: населення - 1 500 тисяч метрів кубічних; бюджетні організації - 60 тисяч метрів кубічних; госпрозрахункові організації - 60 тисяч метрів кубічних.

При цьому, умовами договору передбачено, що облік приймання стічних вод виробником здійснюється засобами вимірювальної техніки, які пройшли державну метрологічну атестацію (повірку). Фактична кількість прийнятих стічних вод, узгоджується в акті приймання-передачі наданих послуг, який складається в останній день поточного місяця, підписується у двох примірниках уповноваженими представниками виробника й споживача та передається споживачу разом з рахунком, (п.п.3.1, 3.2 Договору).

Згідно з п.п. 10.1, 10.2 договір набирає чинності з 01.01.2017 та діє до 31.12 2017. Закінчення строку дії цього договору не звільняє жодну із сторін договору від виконання своїх зобов'язань по договору та від відповідальності за його порушення (невиконання та/або неналежне виконання), яке мало місце під час дії цього договору.

Так, на виконання умов вказаного договору, у період його дії з 01.01.2017 по 31.07.2017, виробник надав, а споживач прийняв послуги об'ємом 430384,327м3 на загальну суму 670 586,95 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №ОУс-000041 від 31.01.2017 на суму 1 698,08 грн., №ОУс-000042 від 31.01.2017 на суму 18 915,56 грн., №ОУс-000043 від 31.01.2017 на суму 1 030,60 грн., №ОУс-000083 від 28.02.2017 на суму 1 276,75 грн., №ОУс-000084 від 28.02.2017 на суму 22 975,88 грн., №ОУс-000085 від 28.02.2017 на суму 1 094,70 грн., №ОУс-000149 від 31.03.2017 на суму 7 231,34 грн., №ОУс-000150 від 31.03.2017 на суму 81 898,97 грн., №ОУс-000151 від 31.03.2017 на суму 463,32 грн., №ОУс-000158 від 31.03.2017 на суму 500,58 грн., №ОУс-000270 від 30.04.2017 на суму 131 645,87 грн., №ОУс-000370 від 31.05.2017 на суму 129 007,60 грн., №ОУс-000441 від 30.06.2017 на суму 136 727,54 грн., №ОУс-000515 від 31.07.2017 на суму 136 120,16 грн., складеними та підписаними сторонами відповідно до п. 3.2 договору.

На підставі вказаних актів, споживачу були виставлені відповідні рахунки-фактури для оплати отриманих ним послуг №ОУс-000041 від 31.01.2017 на суму 1 698,08 грн., №ОУс-000042 від 31.01.2017 на суму 18 915,56 грн., №ОУс-000043 від 31.01.2017 на суму 1 030,60 грн., №ОУс-000083 від 28.02.2017 на суму 1 276,75 грн., №ОУс-000084 від 28.02.2017 на суму 22 975,88 грн., №ОУс-000085 від 28.02.2017 на суму 1 094,70 грн., №ОУс-000149 від 31.03.2017 на суму 7 231,34 грн., №ОУс-000150 від 31.03.2017 на суму 81 898,97 грн., №ОУс-000151 від 31.03.2017 на суму 463,32 грн., №ОУс-000158 від 31.03.2017 на суму 500,58 грн., №ОУс-000270 від 30.04.2017 на суму 131 645,87 грн., №ОУс-000370 від 31.05.2017 на суму 129 007,60 грн., №ОУс-000441 від 30.06.2017 на суму 136 727,54 грн., №ОУс-000515 від 31.07.2017 на суму 136 120,16 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць, а згідно п.4.4 договору рахунки за надані послуги підлягають оплаті споживачем протягом 30-ти календарних днів після закінчення місяця, в якому надавалися послуги.

Позивач зазначає, що в порушення вказаних умов договору, відповідач свої зобов'язання не виконав, оплату за отримані у вказаний період послуги не здійснив.

В порядку досудового врегулювання спору 15.06.2017 (вх. № 659 від 20.06.2017), 15.08.2017 (вх. № 1008 від 15.08.2017) та 13.09.2017 (вх. № 1094 від 15.09.2017) позивачем були направлені, а відповідачем - отримані претензії про погашення заборгованості по зазначеному договору.

06.11.2017, 24.11.2017, 27.11.2017, 28.12.2017 та 09.01.2018 позивачем отримані грошові кошти від відповідача в рахунок погашення заборгованості по договору в загальній сумі 136 585,20 грн. (оплачені рахунки-фактури №ОУс000041, № ОУс000042, № ОУс000043, № ОУс000083, № ОУс000084, № ОУс000085, № ОУс000149, № ОУс000150, № ОУс000151).

Відтак, заборгованість відповідача перед позивачем по договору за період 01.01.2017 по 31.07.2017 складає 670 586,95 - 136 585,20 = 534 001,75 грн., що і є причиною виникнення спору.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч.1 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Доказів оплати заборгованості відповідач не надав, доводи, наведені позивачем в обґрунтування позову, не спростував, з розміром основного боргу погоджується.

За викладеного позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з приймання стічних вод у розмірі 534 001,75 грн. підлягає задоволенню.

Крім основного боргу, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 110 887,45 грн. та 3% річних у розмірі 11 137,68 грн. за загальний період з 03.03.2017 по 24.01.2018 та інфляційні втрати у розмірі 40238,39 грн. за період з 01.04.2017 по 31.12.2017.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перевірці нарахування 3% річних помилок не виявлено, у зв'язку з чим, вимога про стягнення 3% річних підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо нарахування інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Згідно п. 3.2. постанови пленуму Вищого Господарського Суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З наведених положень законодавства вбачається, що втрати від інфляції можуть бути нараховані починаючи з наступного місяця у якому мав бути здійснений платіж, тобто початком періоду є наступний місяць, за тим, що вказаний у розрахунку.

Якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобов'язання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується. Прострочення платежу за менший, ніж місяць, період, не тягне за собою таких нарахувань.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Вищого господарського суду України від 31.07.2017 у справі №905/1638/16 та від 18.04.2017 у справі №910/14833/16.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем заборгованість за січень оплачено 06.11.2017, за лютий останній платіж здійснено 27.11.2017, а відтак індекс інфляції за прострочку оплати за даними актами мав нараховуватися по жовтень 2017 (включно), при цьому позивачем нарахування здійснено по листопад 2017. Такої ж помилки допущено і при нарахуванні інфляційних втрат за прострочення оплати послуг за актом №ОУс-000150 від 31.03.2017, оскільки оплату відповідачем проведено 28.12.2017, а тому грудень 2017 не має включатися у період розрахунку.

Таким чином, вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню частково у розмірі 38 917,07 грн.

Згідно з ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 11.2 договору з урахуванням протоколу розбіжностей від 25.01.2017 споживач несе відповідальність за несвоєчасну оплату за надані послуги. Споживач сплачує виробнику пеню в розмірі 0,1 % від суми заборгованості, що діяла в період, за який нараховується пеня за кожен день такого прострочення, але розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалася пеня. Нарахування пені починається з першого дня прострочення та припиняється у день виконання споживачем своїх зобов'язань.

Судом встановлено, що позивачем допущено арифметичні помилки при нарахуванні пені за актами здачі-прийняття робіт №ОУс-000270 від 30.04.2017, №ОУс-000370 від 31.05.2017, №ОУс-000441 від 30.06.2017 та №ОУс-000515 від 31.07.2017, у зв'язку з чим, за розрахунком суду, розмір пені складає 83 534,29 грн.

Разом з цим, відповідачем заявлено клопотання про зменшення пені.

Відповідно до ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду. Якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.2 ст. 233 Господарського кодексу України якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з п.2.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду.

У підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 цієї постанови пленуму зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, зі змісту наведених норм можна зробити висновок, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу, пені), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Майновий стан сторін і соціальна значущість боржника має значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій.

При цьому, розмір, до якого штрафні санкції підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Відповідач обґрунтовує клопотання про зменшення пені, важким фінансовим становищем, що пов'язано, в першу чергу, із заборгованістю держави перед підприємством у розмірі близько 1800000 грн. станом на 01.01.2018 за житлово-комунальні послуги, на які надаються пільги і субсидії. Крім цього, заборгованість населення за житлово-комунальні послуги перед КП "Жилсервіс" становить станом на 01.01.2 грн. Складна фінансова ситуація також частково спричинена тим, що розмір діючих тарифів на житлово-комунальні послуги, що надаються КП "Жилсервіс", не є економічно обґрунтованим через інфляційні процеси, які мають місце в державі.

В підтвердження складного матеріального становища відповідачем надано баланс (звіт про фінансовий стан) від 31.12.2017 та звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017 рік.

Також, відповідач просить врахувати той факт, що позивачем не надано суду доказів, що підтверджують розмір збитків завданих неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань, наявності обставин, які мають істотне значення, що підтверджують ненавмисний характер невиконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем, вважаю суд має підстави для зменшення розміру пені.

При розгляді заяви про зменшення розміру штрафних санкцій суд має дослідити наявність чи відсутність виняткових обставин для звільнення винної сторони від відповідальності.

Проаналізувавши надані сторонами докази, зокрема надані відповідачем баланс (звіт про фінансовий стан) від 31.12.2017 та звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2017 рік, з яких вбачається, що збитки перевищують прибуток.

Суд звертає увагу, що розмір заявлених нарахувань (пені, 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 108 528,75 грн.) є непропорційно великим порівняно із наявною заборгованістю із основного боргу. При цьому, суд враховує періодичне внесення часткових платежів відповідачем в рахунок погашення боргу. Господарський суд зазначає, що загальна сума нарахувань не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України 904/5926/13

Оскільки при перерахунку судом нарахованих позивачем пені, її розмір зменшився, порівняно із заявленими до стягнення, то суд вважає адекватним зменшити пеню на 30%.

Відтак, розмір пені, який підлягає до стягнення складає 58 474,00 грн. (83534,29грн. х70%).

За викладеного, є правомірними позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 642 530,50 грн., з яких 534 001,75 грн. - основний борг, 58 474,00 грн. - пеня, 11 137,68 грн. - 3% річних та 38 917,07 грн. - інфляційні втрати.

При розподілі сум судового збору суд враховує, що відповідно до п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки (штрафу, пені) покладається на відповідача без урахування зменшення такої неустойки.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 10 013,86 грн.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про судовий збір" у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи.

13.02.2018 позивачем зменшено розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача 696 265,27 грн., відповідно розмір судового збору за вказаною вимогою складає 10 443,98 грн. Звертаючись до суду з позовом, позивачем згідно платіжного доручення №130522 від 18.12.2017 сплачено судовий збір у розмірі 11 362,49 грн.

Позивач, у заяві про зменшення позовних вимог просить повернути з державного бюджету надмірно сплачений судовий збір у розмірі 918,51 грн.

Таким чином, з державного бюджету підлягає поверненню судовий у розмірі 918,51 грн.

Пунктом 4 ч.6 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України визначено, у разі необхідності у резолютивній частині також вказувати про повернення судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Молодіжна, 53, ідентифікаційний код 36489096) на користь Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3, ідентифікаційний код 36716128) в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Степова, 1, ідентифікаційний код 39389830) основний борг у розмірі 534 001,75 грн., пеню у розмірі 58 474,00 грн., 3% річних у розмірі 11 137,68 грн., інфляційні втрати у розмірі 38 917,07 грн. та витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 10 013,86 грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повернути Публічному акціонерному товариству "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" (03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3, ідентифікаційний код 36716128) в особі філії "Вільногірський гірничо-металургійний комбінат" Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Степова, 1, ідентифікаційний код 39389830) із державного бюджету України переплачений судовий збір в розмірі 918,51 грн. (дев'ятсот вісімнадцять грн. 51 коп.), перерахований згідно платіжного доручення №130522 від 18.12.2017, оригінал якого міститься в матеріалах справи, про що видати ухвалу.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено - 14.02.2018.

Суддя Н.М. Євстигнеєва