КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2018 р. Справа№ 910/7647/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Чорної Л.В.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: Свірідов Д.М. - за договором;

від відповідача 2: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" на рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2017 (дата підписання 03.08.2017)

у справі № 910/7647/17 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект"

до 1) Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль"

2) Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

про визнання недійсним договору купівлі-продажу теплової енергії №05112015 від 05.11.2015

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль", Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про визнання недійсним договору купівлі-продажу теплової енергії №05112015 від 05.11.2015.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що договір №05112015 від 05.11.2015 року укладений між позивачем та відповідачем-1 в розвиток договору про спільну діяльність від 27.02.2007, а тому не повинен суперечити його нормам та повинен бути укладений в тій самій формі, оскільки змінює (доповнює) окремі положення договору про спільну діяльність. Проте, договір був підписаний лише ТОВ "СП "Стан-Комплект" та ДП "КТЦ" без погодження Міністерством енергетики та вугільної промисловості України. Також, згідно з умовами договору про спільну діяльність ТОВ "СП "Стан-Комплект" зобов'язувалось відшкодувати ДП "КТЦ" вартість теплової енергії на підставі розрахунку, а не на підставі договору купівлі-продажу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі № 910/7647/17 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі № 910/7647/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовані норми матеріального права. Так, позивач зазначає, що висновок суду про те, що договором про спільну діяльність не передбачено обов'язковість укладення, як додатку до нього, договору про купівлю-продаж теплової енергії, не відповідає обставинам справи та спростовується пунктом 4.2.7 договору про спільну діяльність. Скаржник вважає таким, що не відповідає дійсності висновок суду першої інстанції про те, що договір № 05112015 є самостійним договором та не пов'язаний з договором про спільну діяльність. Скаржник вказує, що в преамбулі Договору № 05112015 зазначено, що він укладений в розвиток Договору про спільну діяльність, а тому не повинен суперечити його нормам та повинен бути укладений в тій самій формі, оскільки змінює (доповнює) окремі положення Договору про спільну діяльність. Проте, всупереч положенням статті 654 ЦК України договір №05112015 від 05.11.2015 був підписаний лише позивачем та відповідачем-1 без погодження відповідачем-2.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2017 колегією суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Чорної Л.В., Хрипуна О.О. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" на рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі № 910/7647/17 до провадження, розгляд справи призначено на 04.10.2017.

04.10.2017 через канцелярію суду від відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

04.10.2017 через канцелярію суду від відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2017 розгляд справи відкладено на 18.10.2017.

Відповідно до розпорядження заступника начальника відділу Київського апеляційного господарського суду № 09-53/4116/17 від 17.10.2017 у зв'язку з участю судді Хрипуна О.О., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у круглому столі, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/7647/17.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.10.2017 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Чорної Л.В., Скрипки І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2017 прийнято справу № 910/7647/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" на рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2017 до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Чорна Л.В., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2017 розгляд справи відкладено на 08.11.2017.

Відповідно до розпорядження начальника управління Київського апеляційного господарського суду № 09-53/4403/17 від 08.11.2017 у зв'язку з участю судді Скрипки І.М., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у підготовці для підвищення кваліфікації, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/7647/17.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 08.11.2017 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В. суддів: Тищенко А.І., Чорної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2017 прийнято справу №910/7647/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" на рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2017 до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Тищенко А.І., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2017 розгляд справи відкладено на 06.12.2017.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Корсакової Г.В. на лікарняному, судове засідання, призначене на 06.12.2017, не відбулося.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 розгляд справи № 910/7647/17 призначено на 10.01.2018.

З 15 грудня 2017 року набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Відповідно до пп. 9 п. 1 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до розпорядження начальника управління Київського апеляційного господарського суду № 09.1-08/31/18 від 10.01.2018 у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Тищенко А.І., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/7647/17.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.01.2018 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В. суддів: Чорної Л.В., Хрипуна О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.01.2018 прийнято справу № 910/7647/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" на рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2017 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Корсакова Г.В., судді: Чорна Л.В., Хрипун О.О.

В судове засідання 10.01.2018 представники позивача та відповідача 2 не з'явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судовому засіданні 10.01.2018 представник відповідача 1 заявив усне клопотання про закриття апеляційного провадження на підставі п.п. 2 п. 1 ст. 264 ГПК України, з посиланням на те, що апеляційну скаргу підписано особою, яка не має право її підписувати.

Розглянувши заявлене клопотання, колегія суддів його відхилила, як необґрунтоване.

Згідно з п. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Пунктами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача 2, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27.02.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-російське підприємство "Стан-Комплект" правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" (учасник-2) та Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль" (учасник 1) укладено договір про спільну діяльність. Даний договір був погоджений та підписаний Міністерством палива та енергетики України (правонаступником якого є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.03.2009 у справі №50/112 затверджена мирова угода між ТОВ "Спільне українсько-російське підприємство "Стан-Комплект" та Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль", відповідно до якої сторонами визнано укладеною і затвердженою додатковою угоду до договору про спільну діяльність.

На виконання договору про спільну діяльність ТОВ "СП "Стан-Комплект" встановило в котельній №1 ДП "КТЦ" когенераційну установку на базі парової турбіни з протитиском типу Р-12-35/5М та електрогенератора типу Т-12-2-УЗ електричною потужністю 12 МВт.

Встановлене електрогенеруюче обладнання, яке є власністю ТОВ "СП "Стан- Комплект", у відповідності з умовами договору про спільну діяльність приєднано до мереж та обладнання ДП "КТЦ" та складає з ними єдиний технологічний комплекс.

Згідно з Сертифікатом відповідності від 22.02.2010 № ДП000063, виданим Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, технічне переоснащення котельні №1 з встановленим електрогенеруючим обладнанням як закінчений будівництвом об'єкт відповідає проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, підтверджено його готовність до експлуатації.

Відповідно до п. 4.2.7 договору про спільну діяльність ТОВ "СП "Стан-Комплект" зобов'язалось відшкодовувати ДП "КТЦ" вартість ресурсів, що використовуються для виробництва електричної енергії, на підставі розрахунку, який складається учасниками письмово та є невід'ємною частиною (додатком) до цього договору.

Як зазначено позивачем, на виконання п.4.2.7 договору про спільну діяльність між державним підприємством "Криворізька теплоцентраль" та товариством з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" укладено договір купівлі-продажу теплової енергії №05112015 від 05.11.2015.

За доводами позивача, договір № 05112015 укладений в розвиток договору про спільну діяльність, а тому він не повинен суперечити його нормам та повинен бути укладений в тій самій формі, оскільки змінює (доповнює) окремі положення договору про спільну діяльність. Проте, всупереч положенням статті 654 ЦК України договір № 05112015 був підписаний лише ТОВ "СП "Стан-Комплект" та ДП "КТЦ" без погодження Міністерством енергетики та вугільної промисловості України. Крім того, згідно з умовами договору про спільну діяльність ТОВ "СП "Стан- Комплект" зобов'язалось відшкодовувати ДП "КТЦ" вартість теплової енергії на підставі розрахунку, а не на підставі договору купівлі-продажу. ДП "КТЦ", користуючись своїм монопольним становищем та відсутністю технічних можливостей у ТОВ "СП "Стан-Комплект" змінити постачальника теплової енергії, нав'язало умови постачання теплової енергії ТОВ "СП "Стан-Комплект" на підставі окремого договору та ще й за тарифом, який містить економічно необґрунтовані витрати, що є порушенням статті 20 Закону України "Про теплопостачання". ТОВ "СП "Стан-Комплект" отримує теплову енергію безпосередньо на території ДП "КТЦ", а тому останнє не несе витрати на транспортування теплової енергії та не несе втрат тепла у мережах. При відшкодуванні вартості теплової енергії на підставі розрахунку за договором про спільну діяльність, сторони мали б можливість здійснювати розрахунок економічно обґрунтованих витрат, дотримуючись вимог чинного законодавства України.

З огляду на зазначене, позивач просить визнати договір купівлі-продажу теплової енергії №05112015 від 05.11.2015 недійсним на підставі ст. ст. 203, 215, 654 Цивільного кодексу України.

Відповідач 1 в запереченнях на позовну заяву з вимогами позивача не погоджується та вказує, зокрема, на те, що ані Договором про спільну діяльність, ані нормами чинного законодавства України не передбачено необхідність погодження договору купівлі-продажу теплової енергії зі споживачем безпосередньо Міністерством енергетики та вугільної промисловості України. Договір про спільну діяльність та договір про купівлю-продаж теплової енергії є самостійним договором з визначеним предметом, правами та обов'язками сторін. Стаття 654 Цивільного кодексу України не стосується договірних відносин між Позивачем та Відповідачем щодо договору про купівлю-продаж теплової енергії, оскільки договір про купівлю-продаж теплової енергії укладається на виконання ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», п. 4 Правил користування тепловою енергією, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 № 1198, не змінює умови договору про спільну діяльність від 27 лютого2007 року, не стосується положень щодо розриву договору про спільну діяльність, а визначає окремі зобов'язання та виключно механізм поставки теплової енергії, ціну теплової енергії та строки сплати позивачем за отриману теплову енергію.

Відповідач 2 заперечуючи проти позову у відзиві на позов посилається, зокрема, на те, що відповідно до п. 4-2 та 20 ст. 6 Закону України «Про управління об'єктами державної власності», уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, приймають рішення у випадках, визначених законами України, про надання згоди на вчинення державним унітарним підприємством господарського зобов'язання, щодо якого є заінтересованість, та значного господарського зобов'язання або про відмову в наданні такої згоди та несуть встановлену законами України відповідальність за прийняття таких рішень, погоджують підприємствам, установам, організаціям, що належать до сфери їх управління, а також господарським товариствам, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, повноваження з управління корпоративними правами держави яких він здійснює, договори про спільну діяльність, договори комісії, доручення та управління майном, зміни до них та контролюють виконання умов цих договорів. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року № 296 затверджено Порядок укладення державними підприємствами, установами організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном (далі-Порядок).

Пунктом 1 даного Порядку визначено, що цей Порядок визначає механізм укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків (далі - суб'єкт господарювання), договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном.

На виконання п. 3.1.3 Договору про спільну діяльність між ПАТ «Криворізька ТЕЦ» та TOB «СП «Стан-Комплект» укладено Договір від 05.11.2015 року № 05112015 купівлі-продажу теплової енергії. Пунктом 1 Договору № 05112015 передбачено зобов'язання ПАТ «Криворізька ТЕЦ» як теплопостачальної організаціії-продавця продавати споживачу-покупцю TOB «Спільне українсько-російське підприємство «Стан-Комплект» теплову енергію в обсягах необхідних для роботи турбогенератора, встановленого відповідно до Договору про спільну діяльність. Відповідач 2 зазначає, що Договір купівлі продажу від 05.11.2015 року укладений виключно для власних потреб TOB «СП «Стан- Комплект» та ПАТ «Криворізька теплоцентраль», а отже не повинен був погоджуватись із Міненерговугілля.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу теплової енергії № 05112015 від 05.11.2015 року містить всі істотні умови, визначені ч. 1 ст. 638 ЦК України, підписаний сторонами та скріплений печатками, та є всі підстави вважати договір укладеним на умовах, які викладені в договорі. Договір купівлі-продажу теплової енергії є окремим договором, а не зміною договору про спільну діяльність та не стосується його розірвання, а тому, за висновком суду, посилання позивача на статтю 654 ЦК України є безпідставним.

Отже, зважаючи на встановлені обставини справи та враховуючи положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду та виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Цією статтею визначено перелік способів судового захисту, одним із яких є визнання правочину недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарському суду належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, зокрема, відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З матеріалів справи вбачається, що 27.02.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-російське підприємство "Стан-Комплект" правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" (учасник-2) та Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль" (учасник 1) укладено договір про спільну діяльність. Даний договір був погоджений та підписаний Міністерством палива та енергетики України (правонаступником якого є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України).

Відповідно до п.1.1 договору про спільну діяльність, учасники зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення спільної мети, в строки, порядку та на умовах, визначених цим договором.

Спільною метою учасників за цим договором є виробництво електричної енергії на основі енергії пари, шляхом встановлення на території учасника-1 джерела електричної енергії - електрогенеруючого обладнання (п.1.2 договору про спільну діяльність).

Пунктом 3.2.7 договору про спільну діяльність передбачено, що учасник 1 (відповідач 1) зобов'язується забезпечити подачу до встановленого електрогенеруючого обладнання пари та інших ресурсів, необхідних для належної роботи цього обладнання.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про теплопостачання" основними обов'язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

05.11.2015 між Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль" (теплопостачальна організація-продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" (споживач-покупець) укладено договір №05112015 про купівлю-продаж теплової енергії.

Відповідно до п.1.1 договору купівлі-продажу, за цим договором теплопостачальна організація - продавець бере на себе зобов'язання продавати споживачу-покупцю теплову енергію, а споживач - покупець зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію.

Згідно п. 1.2. договору купівлі-продажу теплової енергії сторони зобов'язуються керуватись цим договором, чинним законодавством України та наступними нормативними актами: Закон України «Про теплопостачання», Закон України «Про електроенергетику», Правила технічної експлуатації електричних станцій і мереж» ГКД 34.290.507-2003; Правила технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджені наказом Мінпаливенерго України № 71 від 14.02.2007; Правила користування тепловою енергією", затверджені Постановою Кабінету міністрів України №1198 від 03.10.2007; Правила устройства електричних установок (ПУЕ).

Згідно з ч. 4 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Таким чином, укладення договору купівлі-продажу теплової енергії є обов'язковим саме для споживача теплової енергії.

Статтею 275 Господарського кодексу України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

При цьому відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

В силу статті 24 Закону України "Про теплопостачання" своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є одним з основних обов'язків споживача теплової енергії.

Відповідно до статті 277 Господарського кодексу України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду. Правила користування тепловою енергією, якщо інше не передбачено законом, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Такими правилами у сфері теплопостачання є Правила користування тепловою енергією, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007 р. (далі - Правила).

Згідно пункту 4 Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Як визначено у статті 67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на підставі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Згідно з частинами 3, 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що укладання господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо, зокрема, існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання, чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими норма нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Стаття 180 Господарського кодексу України передбачає, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто, згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до положень ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Враховуючи те, що договір купівлі-продажу теплової енергії № 05112015 від 05.11.2015 року містить всі істотні умови, визначені ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, підписаний сторонами та скріплений печатками, є всі підстави вважати договір укладеним на умовах, які викладені в договорі.

Таким чином, договір купівлі-продажу теплової енергії є окремим договором, а не зміною договору про спільну діяльність та не стосується його розірвання.

Постановою КМУ від 11.04.2012 №296 «Про затвердження Порядку укладення державними підприємствами, установами організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном» передбачено погодження з органом управління, до якого належить державне підприємство, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ні договором про спільну діяльність, ні нормами чинного законодавства України (яке діяло на момент укладення договору) не передбачено необхідність погодження договору купівлі-продажу теплової енергії зі споживачем безпосередньо Міністерством енергетики та вугільної промисловості України.

Частиною 1 статті 654 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ст. 654 Цивільного кодексу України не стосується договірних відносин між позивачем та відповідачем щодо договору про купівлю-продаж теплової енергії, оскільки договір про купівлю-продаж теплової енергії укладається на виконання ст. 24 Закону України "Про теплопостачання", п. 4 Правил користування тепловою енергією, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 року № 1198, не змінює умови договору про спільну діяльність від 27 лютого 2007 року, не стосується положень, щодо розірвання договору про спільну діяльність, а визначає окремі зобов'язання та виключно механізм поставки теплової енергії, ціну теплової енергії та порядок розрахунків позивачем за отриману теплову енергію.

Колегія суддів зазначає, що саме лише посилання у преамбулі договору №05112015 від 05.11.2015 на те, що він укладається в розвиток чинного договору про спільну діяльність від 27.02.2007, не дає підстав вважати його таким, що змінює, припиняє або доповнює окремі положення договору про спільну діяльність, оскільки він врегульовує правовідносини, які є відмінними від правовідносин спільної діяльності.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що договір про спільну діяльність та договір про купівлю-продаж теплової енергії є самостійними договорами з визначеним предметом, правами та обов'язками сторін. Отже, посилання позивача на недотримання вимог статті 654 ЦК України є безпідставним.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи та враховуючи положення чинного законодавства, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, у зв'язку з чим правомірно відмовив в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 233, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СП "Стан-Комплект" на рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі № 910/7647/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 18.07.2017 у справі № 910/7647/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/7647/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді Л.В. Чорна

О.О. Хрипун