КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2018 р. Справа№ 910/13390/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

секретар судового засідання: Іванов О.О.

за участю представників

позивача: Гребенченко О.А.;

відповідача: Сочавський А.З.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Дочірнього підприємства акціонерного товариства фірма "Рігонда сервіс" Українського регіонального техно-торговельного центра "Рігонда"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 25.10.2017

у справі №910/13390/17 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Дочірнього підприємства акціонерного товариства фірма "Рігонда

сервіс" Українського регіонального техно-торговельного центра

"Рігонда"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк

"Експобанк"

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство акціонерного товариства фірма "Рігонда-Сервіс" Український регіональний техно-торговельний центр "Рігонда" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Експобанк" (далі - відповідач) про визнання недійсним іпотечного договору від 23.08.2007, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироником О.В. та зареєстрований в реєстрі за №4932.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що оспорюваний правочин від імені позивача укладений без його відома і підписаний особою, яка не мала необхідного обсягу повноважень (цивільної дієздатності), що є передумовою для визнання вказаного правочину недійсним.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та непідтвердженість вимог позивача належними доказами. Зокрема, відповідач просив суд застосувати строк позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі №910/13390/17 у задоволенні позову було відмовлено, у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявив відповідач.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі №910/13390/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, внаслідок чого невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного по суті заявлених вимог рішення. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- до 27.07.2017 посаду директора позивача незаконно займав ОСОБА_1, який підписав від імені позивача спірний договір і тим самим заблокував можливість звернення позивача до суду протягом строку позовної давності. Вказана обставина підтверджується ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2007 у справі №34/64, якою позов було залишено без розгляду, оскільки останній був підписаний не уповноваженою особою;

- законним директором товариства позивача є ОСОБА_2., який відновив свої повноваження директора лише 27.07.2017 на підставі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.04.2017 у справі №826/26309/15 за позовом ОСОБА_2;

- позивач є дочірнім підприємством, створеним 29.01.1993 акціонерним товариством «Рігонда-Сервіс», яке є нерезидентом - юридичною особою, зареєстрованою за законодавством Латвійської Республіки;

- директором позивача з 15.02.1994 є ОСОБА_2., що підтверджено контрактом від 15.02.1994. Однак відповідно до постанови державного нотаріуса Регістру підприємств Латвійської Республіки Анди Дамбе від 16.05.2001 виключено з Регістру підприємств Латвійської Республіки АТ «Рігонда-Севіс», тобто засновник позивача ліквідований;

- оскільки законний директор позивача відновив свої повноваження лише в липні 2017 і відповідно саме з цього часу зміг реалізувати право на захист інтересів позивача після відновлення своїх повноважень як директора, тому в даному випадку строк позовної давності позивачем був пропущений з об'єктивних (поважних) причин;

- позивач в особі ОСОБА_2, вживав дії щодо оскарження Договору іпотеки протягом строку позовної давності, про що свідчить ухвала Господарського суду міста Києва від 27.05.2007 у справі №34/64.

Протоколом передачі справи раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) від 29.11.2017 для розгляду апеляційної скарги позивача було сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2017 (головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 01.02.2018.

29.01.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про необґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача та просив суд залишити скаргу без задоволення, посилаючись на підстави, ідентичні тим, які наводилися ним під час розгляду справи місцевим господарським судом.

30.01.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника у судове засідання, призначене на 01.02.2018.

В судове засідання 01.02.2018 представники сторін не з'явилися. Відповідач про причини неявки суду апеляційної інстанції не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2018 клопотання позивача було задоволено, розгляд справи відкладено на 15.02.2018.

05.02.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, обґрунтовуючи це тим, що відповідач знаходиться у процедурі ліквідації і відповідно до ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку Фонд гарантування вкладів фізичних осіб приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. При цьому до ліквідаційної маси банку включається будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. За твердженням відповідача, нерухоме майно за оспорюваним у даній справі Договором іпотеки від 23.08.2007, який є забезпеченням виконання кредитного договору входить до ліквідаційної маси банку і у випадку задоволення позову розмір ліквідаційної маси зменшиться, що негативно вплине на права кредитора - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що рішення у справі №910/13390/17 може вплинути на права та обов'язки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, зокрема, задоволення його кредиторських вимог.

В судовому засіданні 15.02.2018 представник відповідача підтримав вищевказане клопотання та просив суд його задовольнити.

В судовому засіданні 15.02.2018 представник позивача заперечував проти клопотання відповідача, зазначаючи про його недоцільність та необґрунтованість.

Колегія суддів вирішила відмовити в задоволенні клопотання відповідача, оскільки в порушення ст. 50 Господарського процесуального кодексу України відповідачем не наведено обставин, які б з огляду на предмет спору у даній справі (недійсність правочину) та відсутність конкретних майнових вимог до відповідача свідчили про те, що судове рішення у справі №910/13390/17 може вплинути на права та/або обов'язки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В судовому засіданні 15.02.2018 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі №910/13390/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

В судовому засіданні 15.02.2018 представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було ухвалено з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 15.02.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

23.08.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний банк "Експобанк", правонаступником якого є відповідач, як іпотекодержателем, та позивачем, як іпотекодавцем, було укладено іпотечний договір (далі - Договір іпотеки), який було нотаріально посвідчено Мироником О.В. нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №4932 (том справи - 1, аркуші справи - 17-18).

За умовами Договору іпотеки (п.п.1.1, 1.2) забезпечується іпотекою виконання іпотекодавцем зобов'язань за договором кредиту. За умовами договору кредиту іпотекодавець, зокрема, зобов'язаний повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 750 000,00 доларів США до 22.08.2010, сплачувати нараховані проценти за користування кредитом у розмірі, що встановлений договором кредиту, неустойку у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту і цим договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги. Для забезпечення своїх зобов'язань за договором кредиту іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку наступне майно: нежилі приміщення №№1-7 групи приміщень №45 (в літ. А) загальною площею 111,30 кв.м. та нежилі приміщення №№1, 2, 3 (групи приміщень №50), з №1 по №12 (групи приміщень №51) (в літ. Б) загальною площею 154,40 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі дублікату договору купівлі-продажу нежилого приміщення, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г. 09.07.2007 за №1888, дублікат зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 09.07.2007, замість втраченого договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого Шепелюк О.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 08.09.2006 в реєстрі за № 3643, договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 1557726, право власності за яким зареєстроване КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації" 01.08.2007 у реєстровій книзі №64п-121 за номером 5446-п, договору купівлі-продажу нежилого приміщення, посвідченого 19.04.2007 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г., реєстровий №1250. Договір зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за №2038978, право власності зареєстровано в КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації" 09.07.2007 у реєстровій книзі №16п-136 за №2299-п. Предмет іпотеки за цим договором передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, у тому числі тими, що не можуть бути відокремлені від предмету іпотеки без його пошкодження або зниження його вартості (системи опалення, газо- та/або енергопостачання, водопроводу та каналізації, заповнення дверних та віконних пройм тощо). Вартість предмету іпотеки за згодою сторін цього договору становить 5 050 000 грн., що за офіційним курсом НБУ становить 1 000 000 доларів США.

Право іпотеки виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Право іпотеки припиняється виконанням забезпечених іпотекою зобов'язань за договором кредиту, а також в інших випадках, передбачених законами України. У разі часткового виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за договором кредиту, іпотека зберігається у попередньому обсязі (розділ 3 Договору іпотеки).

За порушення цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства України та цього договору (п.6.1 Договору іпотеки).

В п.8.1 Договору іпотеки передбачено, що останній набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та його нотаріального посвідчення, і діє до припинення права іпотеки.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав про те, що відповідно до Статуту позивача (п.4.2) підприємство управляється директором, який призначається та звільняється від посади наказом президента АТ "Рігонда-Сервіс". При призначенні директора на посаду з ним укладається договір (контракт), в якому обумовлюються права, обов'язки і відповідальність директора підприємства.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.04.2017 у справі №826/26309/15 задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 та зобов'язано Шевченківську районну у м. Києві державну адміністрацію внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про скасування записів про заміну свідоцтва про державну реєстрацію на підставі втрати свідоцтва про державну реєстрацію (номер запису 2013131 від 18.06.2007 року) та про заміну керівника на ОСОБА_1 та засобів зв'язку на телефон та телефакс НОМЕР_1 (номер запису 3013131 від 19.06.2007 року). Зобов'язано Шевченківську районну у м. Києві державну адміністрацію внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про зміну відомостей про керівника юридичної особи. Стягнуто з Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_2 974,40 грн. Окрім того, названим судовим рішенням було встановлено наступне:

- 18.06.2007 державному реєстратору Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації третьою особою подано документи для зміни свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи у зв'язку з його втратою, а саме квитанція, що підтверджує внесення плати за публікацію повідомлення про втрату або заміну свідоцтва про державну реєстрацію, квитанція, яка підтверджує внесення реєстраційного збору за заміну свідоцтва про державну реєстрацію у зв'язку з його втратою або пошкодженням, заява про заміну свідоцтва про державну реєстрацію у зв'язку з його втратою від 18.06.2007, довіреність від 24.05.2007 б/н за підписом Державного підприємства ОСОБА_2 На підставі поданих документів державним реєстратором було здійснено заміну свідоцтва про державну реєстрації дочірнього підприємства акціонерного товариства фірми "Рігонда-Сервіс" Український регіональний техно-торговельний центр "Рігонда" на нове;

- 19.06.2007 державному реєстратору Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації третьою особою подано документи для внесення до єдиного державного реєстру змін до відомостей про керівника юридичної особи, а саме реєстраційна картка "форма №4" від 19.06.2007, довіреність від 14.06.2007 б/н за підписом директора підприємства ОСОБА_1., завірену копію наказу президента АТ фірма "Рігонда-Сервіс" Краже А. від 25.05.2007 про призначення директором дочірнього підприємства акціонерного товариства фірми "Рігонда-Сервіс" Український регіональний техно-торговельний центр "Рігонда" ОСОБА_1;

- на підставі поданих документів державним реєстратором було внесено до ЄДР зміни відомостей про керівника дочірнього підприємства акціонерного товариства фірми "Рігонда-Сервіс" Український регіональний техно-торговельний центр "Рігонда", а саме змінено ОСОБА_2 на ОСОБА_1

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.10.2008 у справі №10/104 визнано протиправними реєстраційні дії №3013131 від 19.06.2007 та №2013131 від 18.06.2007, проведені Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією, щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному реєстрі стосовно зміни керівника, засобів зв'язку, заміни свідоцтва про державну реєстрацію у зв'язку з його втратою та зобов'язано Шевченківську районну у місті Києві державну адміністрацію внести до Єдиного державного реєстру записи про скасування записів про заміну свідоцтва про державну реєстрацію на підставі втрати свідоцтва про державну реєстрацію (номер запису 2013131 від 18.06.2007) та про зміну керівника на ОСОБА_1 та засобів зв'язку на телефон та телефакс НОМЕР_1 (номер запису 3013131 від 19.06.2007).

Вищезгаданим судовим рішенням було встановлено, що відповідно до умов Контракту від 15.02.1994, укладеного між АТ фірма "Рігонда-сервіс" та ОСОБА_2, останнього призначено на посаду директора Дочірнього підприємства акціонерного товариства фірми "Рігонда-Сервіс" Український регіональний технологічний центр "Рігонда". Наказом президента АТ фірма "Рігонда-сервіс" Краже А. від 25.05.2007 №678 звільнено ОСОБА_2 та призначено директором Дочірнього підприємства акціонерного товариства фірми "Рігонда-Сервіс" Український регіональний технологічний центр "Рігонда" ОСОБА_1

До матеріалів вищеназваної адміністративної справи надано копії листа Краже А., в якому він повідомляв про те, що в травні 2007 року ним не видавався і не підписувався наказ про звільнення ОСОБА_2 Окрім того, АТ фірма "Рігонда-сервіс" 16.05.2001 виключена з реєстру підприємств Латвійської республіки та довідки, виданої Реєстром підприємств Міністерства юстиції Латвійської республіки, відповідно до якої АТ фірма "Рігонда-сервіс" 16.05.2001 вилучена з реєстру підприємств.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що спірний Договір іпотеки був укладений без відома позивача та підписаний особою, яка не мала необхідного обсягу повноважень (цивільної дієздатності) на вчинення такого правочину, у зв'язку з чим просив суд визнати Договір іпотеки недійсним.

Місцевий господарський відмовив в задоволенні позову, зазначивши про те, що позивачем було пропущено законодавчо встановлений строк позовної давності, про застосування якого заявив відповідач.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають як фактичним обставинам справи, так і вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В ч.1, п.2 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені ст. ст. 215, 216 Цивільного кодексу України, ст. ст. 207, 208 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (аналогічна правова позиція наведена в п.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. (із змінами та доповненнями) «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, в силу припису наведеної статті правомірність правочину презюмується і обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Як уже зазначалося вище, позивач вважає, що спірний Договір іпотеки було укладено без його відома та особою, яка не мала достатнього обсягу повноважень на укладення названого правочину, а саме ОСОБА_1., який не призначався на посаду директора Дочірнього підприємства акціонерного товариства фірма "Рігонда сервіс" Українського регіонального техно-торговельного центра "Рігонда" (позивача у даній справі), а тому вказана особа не мала права розпоряджатися належним позивачу майном.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Відповідно до ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, необхідно враховувати, що письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта. Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В матеріалах справи наявна копія постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.04.2017 у справі №826/26309/15 (том справи - 1, аркуші справи - 21-24) за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Шевченківського району РСГТУЮ у м. Києві Лінцової В.Ю., Головного територіального управління юстиції місті Києві, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа - Дочірнє підприємство акціонерного товариства фірма "Рігонда-Сервіс" Український регіональний техно-торговельний центр "Рігонда" про зобовязання вчинити дії, якою позов було задоволено. Зобов'язано Шевченківську районну у м. Києві державну адміністрацію:

- внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про скасування записів про заміну свідоцтва про державну реєстрацію на підставі втрати свідоцтва про державну реєстрацію (номер запису 2013131 від 18.06.2007) та про заміну керівника на ОСОБА_1 та засобів зв'язку на телефон та телефакс НОМЕР_1 (номер запису 3013131 від 19.06.2007);

- внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про зміну відомостей про керівника юридичної особи.

При цьому у вказаному рішенні адміністративного суду було встановлено, що директором Дочірнього підприємства акціонерного товариства фірма "Рігонда-Сервіс" Українського регіонального техно-торговельного центра "Рігонда" є ОСОБА_2, який був призначений на підставі контракту від 15.02.1994. Наказу про його звільнення та призначення директором ОСОБА_1 президентом АТ фірма "Рігонда-сервіс" Краже А. не видавалось.

Вищевказані обставини носять преюдиційний характер та не підлягають повторному доведенню під час розгляду справи №910/13390/17.

Належних та допустимих доказів, які б спростовували встановлені постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.04.2017 у справі №826/26309/15 обставини не надано.

З урахуванням наданих до матеріалів справи доказів та пояснень, колегія суддів дійшла висновку про те, що на дату підписання спірного Договору іпотеки ОСОБА_1, який підписав вказаний правочин від імені позивача, як його директор, не був призначений на посаду директора товариства позивача, а відтак не мав повноважень на укладення та підписання від імені позивача Договору іпотеки, а також здійснення будь-яких дій відносно нерухомого майна позивача.

В ст. 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази і пояснення учасників судового розгляду підтверджують висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог позивача.

Водночас, відповідач подав заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог позивача і з цього приводу судом було встановлено наступне.

Позовна давність, за визначенням ст. 256 Цивільного кодексу України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Згідно зі ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як було з'ясовано судом, позовну заяву, яка розглядається у даній справі, було подано до місцевого господарського суду 10.08.2017, про що свідчить відбиток календарного штампу канцелярії суду на першому аркуші позову (том справи - 1, аркуш справи - 13).

Позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним Договору іпотеки, укладеного 23.08.2007, тобто поза межами трирічного строку позовної давності (майже через 10 років).

В своїй апеляційній скарзі позивач зазначав про те, що законний директор позивача відновив свої повноваження лише в липні 2017 і відповідно саме з цього часу зміг реалізувати право на захист інтересів позивача після відновлення своїх повноважень як директора, а тому в даному випадку строк позовної давності позивачем був пропущений з об'єктивних (поважних) причин.

Водночас, як вірно зазначив місцевий господарський суд у своєму рішенні, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що до винесення постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.04.2017 у справі №826/26309/15 позивач не знав або не міг знати про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Зокрема, у справі наявна копія постанови слідчого в ОВС СУ ГМВС України в м. Києві про проведення виїмки від 28.10.2008 у зв'язку із порушенням кримінальної справи №18-00336 за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст. 358 та ч.4 ст. 190 КК України (том справи - 1, аркуш справи - 19). Згідно з названою постановою у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. проведено виїмку оригіналу іпотечного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, і посвідченого 23.08.2007 вказаним приватним нотаріусом, а також оригіналів всіх документів, що стали підставою для посвідчення названого Договору іпотеки.

Окрім того, з наданих до матеріалів справи документів вбачається, що позивач неодноразово звертався до суду з позовами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Експобанк» про визнання недійсним Договору іпотеки, але ухвалами Господарського суду міста Києва від 27.05.2009 та від 26.03.2012 у справі №34/69 позовні заяви були залишені без розгляду.

Колегією суддів враховано доводи апеляційної скарги відносно того, що фактично законний директор позивача - ОСОБА_2. відновив свої повноваження лише в липні 2017 і відповідно саме з цього часу зміг реалізувати право на захист інтересів підприємства позивача.

Дійсно, в Статуті позивача в редакції 1993 року (із змінами від 2000 року), копію якого надано до матеріалів справи (том справи - 1, аркуші справи - 162-177), зазначено про те, що підприємство управляється директором. Директор призначається та звільняється з посади наказом президента АТ «Рігонда-сервіс» (п.4.2 Статуту позивача).

Позивач зазначав про те, що засновник Дочірнього підприємства акціонерного товариства фірма "Рігонда-Сервіс" Українського регіонального техно-торговельного центру "Рігонда" (позивача у даній справі) - АТ «Рігонда-Севіс» (підприємство Латвійської Республіки) ліквідовано з 16.05.2001.

Натомість в матеріалах справи відсутні жодні пояснення та докази відносно того, чи були припинені повноваження президента АТ «Рігонда-Севіс» внаслідок ліквідації вказаного товариства, а у разі, якщо припинені, то кому передано повноваження президента АТ «Рігонда-Севіс» щодо призначення директора Дочірнього підприємства акціонерного товариства фірма "Рігонда-Сервіс" Українського регіонального техно-торговельного центру "Рігонда" та чи взагалі було вирішено питання щодо особи, яка після ліквідації засновника позивача уповноважена здійснювати управління підприємством.

Окрім того, у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (том справи - 1, аркуші справи - 187-192) зазначено про те, що органами управління юридичної особи позивача є загальні збори. Будь-які пояснення з цього приводу в матеріалах справи також відсутні.

Таким чином, в даному випадку позивачем не підтверджено належними та допустимим доказами, що окрім ОСОБА_2, жодна особа не мала повноважень здійснювати управління підприємством позивача після ліквідації його засновника, зокрема, право на звернення до суду в інтересах підприємства чи право видачі довіреності та не підтверджено врегулювання питання щодо передачі повноважень засновника з моменту його ліквідації (2001 рік) і до сьогодні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не може вважати наведені позивачем обставини поважними причинами пропуску строку позовної давності, а тому погоджується з місцевим господарським судом в тому, що позивач був обізнаний з фактом порушення його прав ще з 2007-2008 років, але позов про недійсність Договору іпотеки подав лише у 2017 році, тобто поза межами строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявив відповідач, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 76, 129, 269, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства акціонерного товариства фірма "Рігонда сервіс" Українського регіонального техно-торговельного центра "Рігонда" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі №910/13390/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 у справі №910/13390/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/13390/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова

Повний текст постанови складено 16.02.2018