РІШЕННЯ

13 лютого 2018 року Справа № 913/995/17

м. Харків Провадження №6/913/995/17

Господарський суд Луганської області в складі головуючого судді Марченко Ю.І.

з участю секретаря судового засідання Богуславської Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Лисичанської міської ради Луганської області (вулиця імені ОСОБА_1, м.Лисичанськ, Луганська область, 93100)

до Комунального підприємства Лисичанська житлово експлуатаційна контора №1 (вулиця імені ОСОБА_2, м.Лисичанськ, Луганська область, 93100)

про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно

в засіданні брали участь:

від позивача - представник не прибув,

від відповідача представник не прибув.

в с т а н о в и в:

Лисичанська міська рада Луганської області звернулася до Господарського суду Луганської області з позовом до Комунального підприємства Лисичанська житлово експлуатаційна контора №1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилається на те, що з метою державної реєстрації прав Лисичанської міської ради не нежиле вбудоване приміщення, розташоване за адресою: м.Лисичанськ, вул. Гетьманська (стара назва Красногвардійська), 63, у 2005 році Фондом комунального майна Лисичанської міської ради було доручено Лисичанському комунальному підприємству Бюро технічної інвентаризації провести правову реєстрацію за Лисичанською міською радою приміщення щодо отримання свідоцтва про право власності.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 28.12.2017 позовну заяву Лисичанської міської ради Луганської області до Комунального підприємства Лисичанська житлово експлуатаційна контора №1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно - залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків заяви.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 15.01.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №913/995/17. Призначено справу в порядку загального позовного провадження на 13 лютого о 10 годині 00 хвилин.

Від позивача 12.02.2018 на адресу суду надійшла заява б/н від 06.02.2018 про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, надав заяву №78 від 29.01.2018, за змістом якої просить розглянути справу без участі представника, позов визнає в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Сторони правом на участь своїх представників у судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 13 та ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням Лисичанської міської ради Луганської області №712 від 22.12.1998 встановлено, що рішення про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, які не мають власника або власник яких невідомий, а також обєктів, що перебувають комунальній власності приймає Фонд комунального майна Лисичанської міської ради, начальник якого засвідчує свідоцтво про право власності на ці обєкти. До того ж цим рішенням доручено Лисичанському державному малому комунальному підприємству «Бюро технічної інвентаризації» здійснювати підготовку матеріалів та проекти рішення виконкома про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна відповідно до заяв власників.

На підставі вищевказаного рішення, Фондом комунального майна Лисичанської міської ради було видано наказ №256 від 01.06.2005, за яким начальнику Лисичанської комунальної установи «Бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_3 було доручено проведення правової реєстрації нежитлового вбудованого приміщення загальною площею 272,0 кв.м., розташованого на першому поверсі чотирьохповерхового житлового будинку за адресою: м. Лисичанськ, вул. Красногвардійська, 63 за Лисичанською міською радою з видачею свідоцтва про право власності Лисичанському комунальному підприємству «Житлово-експлуатаційна контора №1».

На виконання вимог наказу №256 від 01.06.2005, державним реєстратором ЛКП «БТІ» ОСОБА_4 було підготовлено свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія САА №368365 від 06.06.2005, за яким встановлено право власності на приміщення за двома власниками: Лисичанською міською радою та Лисичанським комунальним підприємством «ЖЕК №1» (а.с. 12).

На підставі вказаного свідоцтва реєстратором ЛКП «БТІ» ОСОБА_4 було проведено державну реєстрацію права власності на нежитлове вбудоване приміщення, розташованого за адресою: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Красноармійська, буд. 63, що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7460109 від 08.06.2005 (а.с. 13).

Таким чином, як зазначає позивач, на даний час у відомостях Реєстру прав власності на нерухоме майно містяться відомості щодо двох власників вищезазначеного обєкту нерухомого майна.

Крім того, матеріали справи містять лист №127 від 27.04.2017 Лисичанського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації», в якому останній зазначає, що 08.06.2005 реєстратором ЛКП «БТІ» було проведено реєстрацію права власності не нежитлове вбудоване приміщення за адресою: м. Лисичанськ, вул. Гетьманська (колишня вул. Красногвардійська), буд. 63. У графі «Власники» помилково було зазначено як власника Лисичанське комунальне підприємство «ЖЕК №1», оскільки дане підприємство є лише балансоутримувачем. Власником вказаного обєкта є Лисичанська міська рада. (а.с. 11).

Відділом адміністративних послуг Лисичанської міської ради, до повноважень якого віднесено здійснення повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, листом від 12.09.2017 №2793/10-13 надано розяснення щодо неможливості досудового врегулювання даного спору.

Як вже зазначалось, відповідач позовні вимог визнав в повному обсязі за заявою №78 від 22.01.2018.

Оцінивши матеріали справи та доводи сторін у їх сукупності, суд прийшов до наступного.

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності з приписами 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справ доказів; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 та ст. 329 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Законом України від 17.07.1997 №475/97 ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 та Перший протокол до Конвенції, а відтак, в силу статті 9 Конституції України, вони є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу.

Підставою для виникнення права власності на нежитлове вбудоване приміщення та внесення запису до реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно є наказ Фонду комунального майна №256 від 01.06.2005.

Зі змісту наказу Фонду комунального майна №256 від 01.06.2005 вбачається, що право власності на нежитлове вбудоване приміщення закріплене лише за Лисичанською міською радою.

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.06.2005, крім Лисичанської міської ради власником нежитлового вбудованого приміщення, розташованого за адресою: м. Лисичанськ, Луганська область, вул. Красногвардійська, буд. 63, вказане Лисичанське комунальне підприємство «ЖЕК №1», що суперечить змісту наказу Фонду комунального майна №256 від 01.06.2005.

Вищенаведене свідчить про обмеження права територіальної громади м. Лисичанська вільно володіти, розпоряджатися та користуватися своєю власністю в повному обсязі, встановленого наказом №256 від 01.06.2005.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує юридичний факт виникнення права власності на нерухоме майно.

У даних спірних правовідносинах Свідоцтво, як правовстановлюючий документ, суперечить вимогам актів цивільного законодавства та нормам Конвенції.

Разом з цим, визнання Свідоцтва, яке суперечить вимогам діючого законодавства України, недійсним, найбільш відповідає змісту порушення і характеру порушеного права власності лисичанської міської ради на відповідне майно, оскільки такий документ не є правовим актом і не може бути скасований.

На підставі викладеного, вимога позивача про визнання недійсним Свідоцтва як правовстановлюючого документу, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, у разі задоволення позову покладається на відповідача.

В порядку ч.4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 13, 73, 74, 86, 233, 237-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1.Позовні вимоги Лисичанської міської ради Луганської області до Комунального підприємства Лисичанська житлово експлуатаційна контора №1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним свідоцтво про право власності від 06.06.2005 серія САА №368365 в частині належності Лисичанському комунальному підприємству «Житлово експлуатаційна контора №1» права власності на нежитлове вбудоване приміщення загальною прлощею 272,00 кв.м., розташованого за адресою: м. Лисичанськ, Луганська область, вул. Гетьманська (колишня назва Красногвардійська), 63.

3. Стягнути з Комунального підприємства Лисичанська житлово експлуатаційна контора №1 (93100, м. Лисичанськ, Луганська область, вул. ім. В. Сосюри, буд. 328, ) на користь Лисичанської міської ради Луганської області (93100, Луганська область, м.Лисичанськ, вул. ім. М.Грушевського, буд.7, ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1600 грн. 00 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Дата виготовлення повного тексту та підписання рішення 15.02.2018.

Суддя Ю.І. Марченко