РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.02.2018Справа № 910/17976/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М. за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

За позовом Приватного підприємства «ПАВО ГРУП»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА»

про стягнення шкоди в сумі 752 804,81 євро, що еквівалентно 23 629 720,92 грн.

Та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА»

До Приватного підприємства «ПАВО ГРУП»

Про стягнення неустойки за несвоєчасне повернення об'єкта оренди за договором

Представники сторін:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом): Нагаївська Н.В., Марченко М.М. - по дов.

від відповідача (позивача за зустрічним позовом): Миколюк А.М., Романчук В.В. - по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «ПАВО ГРУП» звернулось до Господарського суду міста Києва Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» про стягнення шкоди в сумі 752 804,81 євро, що еквівалентно 23 629 720,92 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем вимог чинного законодавства та умов договору оренди нерухомого майна від 20.04.2014р. в частині вчинення перешкод у доступі до об'єкта оренди, внаслідок чого, за твердженнями Приватного підприємства «ПАВО ГРУП», останньому було завдано збитків внаслідок псування та закінчення встановленого терміну придатності товару, який розміщувався у приміщенні, що передано у строкове платне користування позивача на підставі вказаного вище договору.

Ухвалою від 18.10.2017р. порушено провадження по справі №910/17976/17 та призначено її розгляд справи на 13.11.2017р.

Заперечуючи проти задоволення первісного позову відповідач посилався на його доказову необґрунтованість, а також відсутність у діях Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» всіх складових збитків.

Ухвалою від 06.11.2017р. прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» до Приватного підприємства «ПАВО ГРУП» про стягнення неустойки за несвоєчасне повернення об'єкту оренди за договором №МА170/14 від 20.05.2014р. в розмірі 36 421 372,89 грн. до спільного розгляду з первісним позовом.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилався на порушення Приватним підприємством «ПАВО ГРУП» приписів чинного законодавства та умов укладеного між сторонами договору оренди в частині повернення приміщення орендодавцю після припинення правочину.

Заперечуючи проти задоволення зустрічних позовних вимог, відповідач за зустрічним позовом посилався на чинність укладеного між сторонами правочину, відсутність у Приватного підприємства «ПАВО ГРУП» обов'язку повернути об'єкт оренди за договором №МА170/14 від 20.05.2014р. у строк, який визначено орендодавцем, а отже, безпідставність нарахування неустойки за порушення строків повернення приміщення.

У судовому засіданні 13.11.2017р. судом було розглянуто та відмовлено в задоволенні заяв Приватного підприємства «ПАВО ГРУП» та Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» про забезпечення первісного та зустрічного позовів й оголошено перерву до 20.11.2017р.

У судовому засіданні 20.11.2017р. було оголошено перерву до 29.11.2017р.

У судовому засіданні 29.11.2017р. було оголошено перерву до 06.12.2017р.

У судовому засіданні 06.12.2017р. оголошено перерву до 27.12.2017р.

Ухвалою від 06.12.2017р. строк розгляду справи було продовжено на 15 календарних днів.

Ухвалою від 27.12.2017р. постановлено розгляд справи №910/17976/17 здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 17.01.2018р.

У судовому засіданні 17.01.2018р. судом було відкладено підготовче засідання у справі на 29.01.2018р.

У підготовчому засіданні 29.01.2018р. судом було розглянуто та відмовлено в задоволенні клопотання позивача за первісним позовом про призначення судової експертизи з огляду на те, що судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тоді як в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору, а, судом самостійно може бути встановлено всі обставини, які є необхідними для правильного вирішення спору. До того ж, судом також враховано, що чинним Господарським процесуальним кодексом України передбачено право сторін надавати висновки експертів у порядку подання доказів, однак, позивачем за первісним позовом означеного права реалізовано не було.

Ухвалою від 29.01.2018р. закрито підготовче провадження та призначено справу №910/17976/17 до судового розгляду по суті у судовому засіданні 05.02.2018р.

У судовому засіданні 05.02.2018р. представниками позивача було підтримано первісний позов, проти задоволення зустрічного позову надано заперечення.

Представниками відповідача було надано заперечення проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримано в повному обсязі.

В судовому засіданні 05.02.2018р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується первісний та зустрічний позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

20.05.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» (орендодавець) та Приватним підприємством Донецька Асоціація Незалежних підприємств «Авіакомпанія АНП» (правонаступником якого згідно з рішенням власника №31 від 26.02.2016р. є Приватне підприємство «ПАВО ГРУП») (орендар) було укладено договір №МА170/14 оренди нерухомого майна, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування частину будівлі МПТ, а саме: нежитлове приміщення №2046 на другому поверсі загальною площею 270 кв.м, іменовані далі «Об'єкт оренди», у відповідності з Правилами МПТ, додатком №3 до даного договору (Технічна сертифікація об'єкта оренди), що погоджується сторонами не пізніше моменту передачі об'єкта оренди орендарю по акту №1 приймання-передачі в орендне користування об'єкта оренди (акт №1).

У преамбулі до договору визначено, що МТП (Міжнародний пасажирський термінал) - це нежитловий будинок, який знаходиться за адресою: 03036, м.Київ, вул.Медова, 2, що має власну необхідну інфраструктуру та дозволяє орендареві використовувати об'єкт оренди й здійснювати в ньому свою діяльність відповідно до мети і умов даного договору.

За умовами п.1.2 договору №МА170/14 від 20.05.2014р. приміщення, що передається в оренду орендарю, це нежитлові приміщення загальною площею 270 метрів квадратних у будівлі МПТ, що знаходяться за адресою: м.Київ, вул. Медова, 2. План розміщення об'єкту оренди визначається у додатку №1 до цього договору. Приміщення, що передаються в оренду орендарю належать орендодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 21.12.2012р., зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації витяг про державну реєстрацію прав від 30.10.2012р. №36047256, реєстраційний номер: 35007985, номер запису: 10689-П в книзі 226п-144. Право власності на нерухоме майно зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві 19.04.2013р., індексний номер витягу 2658944, реєстраційний номер об'єктів нерухомого майна 0.

Відповідно до п.1.4 договору №МА170/14 від 20.05.2014р. об'єкт оренди може використовуватися орендарем винятково для здійснення господарської діяльності, обумовленої сторонами в додатку №2 до даного договору (цільове призначення об'єкта оренди).

У п. 2.1. договору вказано, що орендодавець зобов'язаний, зокрема: передати орендарю об'єкт оренди на умовах та в строки, зазначені п. 4.1. даного договору; належним чином виконувати всі умови даного договору; не втручатись в господарську діяльність орендаря; не чинити перешкод в користуванні об'єктом оренди при виконанні орендарем всіх умов даного договору; вживати всіх залежних від нього заходів для забезпечення тепло, водо- і електрозабезпечення обєкту оренди; приймати від орендаря плату в строки і на умовах, визначених даним договором.

Відповідно до п. 2.2 укладеного між сторонами правочину орендодавець має право, зокрема: вимагати від орендаря використовувати об'єкт оренди виключно за призначенням, передбаченим додатком 2 до даного договору; отримувати від орендаря щомісячно орендну плату та інші платежі у відповідності з умовами даного договору.

За умовами п. 2.3 договору №МА170/14 від 20.05.2014р. орендар зобов'язаний, зокрема: в строк, передбачений даним договором, прийняти від орендодавця в орендне користування об'єкт оренди і не ухилятись від підписання акту №1; своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, експлуатаційні платежі, компенсацію комунальних платежів та інші платежі, передбачені даним договором, відновлювати суму гарантійного платежу в розмірі, вказаному в п. 5.3.2. даного договору, у відповідності з умовами даного договору; дотримуватись і виконувати Правила МПТ, включаючи всі внесені до них зміни та доповнення, якщо такі зміни та доповнення, доведені до відома орендаря; здійснити нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію договору за власний рахунок; належним чином виконувати всі умови даного договору.

Пунктом п. 2.4 договору №МА170/14 від 20.05.2014р. передбачено, що орендар має право, зокрема: використовувати об'єкт оренди згідно з умовами даного договору за умови своєчасної оплати орендних та інших платежів та його належного, згідно з цільовим призначенням використання.

За умовами п. 3.1 договір вступає в силу з 20.05.2014р. і діє до 20.05.2019р. (включно).

Згідно п. 5.1 договору орендар зобов'язаний сплачувати орендодавцю гарантійний платіж, оренду плату, експлуатаційні платежі, відшкодування витрат за комунальні послуги та інші платежі, визначені даним договором (у тому числі, штрафні санкції і відшкодування збитків, у разі настання обставин, визначених даним договором). Вартість послуг, а також інші показники, які застосовуються у цьому договорі, наводяться в еквіваленті до долару США на підставіст. 524 Цивільного кодексу України, з врахуванням довготермінової дії цього договору, нестабільності політичної ситуації та національної валюти в Україні на час укладання договору, а також на підставі необхідності елімінувати курсові коливання валют та внаслідок неможливості визначення курсу гривні до долара США на весь термін дії цього договору. При цьому, сторони договору, на основі вказаних в ньому валютних показників, проводять розрахунки та здійснюють бухгалтерське відображення всіх операцій, що повязані з виконанням цього договору, в національній валюті України, якщо інше не буде передбачено чинним законодавством на момент здійснення таких розрахунків або операцій.

Відповідно до п. 5.2.2 договору №МА170/14 від 20.05.2014р. (в редакції додаткової угоди від 04.03.2015р.) орендар сплачує орендодавцю орендну плату за користування обєктом оренди за використання 1-го кв.м. загальної площі обєкта оренди за 1 календарний місяць згідно таблиці №1, в залежності від пасажиропотоку: за 1-й рік оренди 2495,88грн. (без податку на додану вартість) за 1 м.кв. (еквівалент 214,00доларів США); за 2-й рік оренди 2752,46грн. (без податку на додану вартість) за 1 м.кв. (еквівалент 236,00доларів США); за 3-й рік оренди 3032,38грн. (без податку на додану вартість) за 1 м.кв. (еквівалент 260,00доларів США); за 4-й рік оренди 3035,61грн. (без податку на додану вартість) за 1 м.кв. (еквівалент 286,00доларів США); за 5-й рік оренди 3673,84грн. (без податку на додану вартість) за 1 м.кв. (еквівалент 315,00доларів США). У разі якщо пасажиропотік на виліт за останні 12 місяців, що передує календарному місяцю складає: більше 800000 чоловік орендар сплачує орендну плату у розмірі, визначеному в п. 5.2.2. договору; 00 чоловік до орендної ставки застосовується знижка 20%; 00 чоловік до орендної ставки застосовується знижка 25%; до 500000 чоловік до орендної ставки застосовується знижка 35%.

За умовами п. 9.2. договору №МА170/14 від 20.05.2014р. кожна із сторін має право в односторонньому порядку достроково розірвати цей договір шляхом направлення відповідного письмового повідомлення про це іншій стороні. Повідомлення від орендодавця чи орендаря про дострокове розірвання цього договору повинно бути направлено іншій стороні не пізніше ніж за 60 календарних днів до настання дати розірвання цього договору.

Згідно п. 9.4. договору №МА170/14 від 20.05.2014р. орендодавець вправі відмовитись від цього договору, якщо орендар прострочив сплату місячної орендної плати більше ніж на 30 календарних днів. У разі відмови орендодавця від цього договору, договір є розірваним з моменту одержання орендарем відповідного письмового повідомлення орендодавця про відмову від цього договору та орендар зобов'язаний протягом 5 робочих днів з моменту отримання такого письмового повідомлення від орендодавця звільнити об'єкт оренди та повернути його орендодавцю за актом №2.

Відповідно до п. 9.6. договору, його дія припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено, і недосягнення сторонами згоди щодо умов подовження строку його дії; знищення об'єкту оренди; достроково за згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства орендаря; випадків, передбачених п.п. 5.3., 9.2., 9.3., 9.4., 9.5., 12.3. даного договору.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №МА170/14 від 20.05.2014р. оренди нерухомого майна, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Як свідчать матеріали справи, 20.05.2014р. Товариством з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» було передано, а Приватним підприємством Донецька Асоціація Незалежних Підприємців «Авіакомпанія АНП» (правонаступником якого згідно з рішенням власника №31 від 26.02.2016р. є Приватне підприємство «ПАВО ГРУП») прийнято в орендне користування об'єкт оренди - нежитлові приміщення загальною площею 270 метрів квадратних у будівлі МПТ, що знаходяться за адресою: м.Київ, вул. Медова, 2, про що складено та підписано відповідний акт №1 приймання-передачі.

З матеріалів справи вбачається, що листом №М-1.1-14-924 від 29.11.2016р. Товариством з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» було повідомлено орендаря про дострокове розірвання договору оренди на підставі п. 9.2. договору та висловлено вимогу про звільнення об'єкта оренди не пізніше 27.01.2017р.

13.01.2017р. Приватним підприємством «ПАВО ГРУП» направлено орендодавцю лист №12 від 12.01.2017р., в якому зазначено про ненадання згоди на дострокове припинення договору оренди та відсутність підстав для застосування п. 9.2. договору.

Листом №М-1.1-14-48 від 20.01.2017р. орендодавцем повторно повідомлено орендаря про дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна на підставі п. 9.2. договору з вимогою звільнити об'єкт оренди не пізніше 27.01.2017р.

23.01.2017р. позивачем за первісним позовом у відповідь на вищевказаний лист повторно повідомлено відповідача про незгоду з достроковим розірванням договору оренди нерухомого майна №МА170/14 від 20.05.2014р.

Наразі, за твердженнями позивача за зустрічним позовом, договір №МА170/14 від 20.05.2014р. припинив свою дію внаслідок одностороннього його розірвання за ініціативою орендодавця у порядку п.9.2 вказаного правочину, а отже, у орендаря виник обов'язок з повернення об'єкта оренди, який останнім виконано не було. Означені обставини, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА», є належною підставою для стягнення з орендаря неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю згідно ст.785 Цивільного кодексу України за період з січня 2017р. (за п'ять днів) по липень 2017р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку, що зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» задоволенню не підлягає. При цьому, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За приписами ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

У п.5.4 Постанови №12 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» зазначено, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Виходячи з системного аналізу норми ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України суд дійшов висновку, що підставою для застосування передбаченого нею заходу відповідальності є саме невиконання орендарем свого обов'язку з повернення орендодавцю предмета оренди у порядку та строки, визначені відповідним законом.

Таким чином, при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, позивачем, а у даному випадку позивачем за зустрічним позовом, повинно бути доведено виникнення у орендаря обов'язку з повернення об'єкта оренди орендодавцю, строк виконання якого настав, а також його невиконання відповідачем у порядку та строки, визначені умовами відповідного договору оренди.

Проте, всупереч наведеного вище, позивачем за зустрічним позовом, наявності означених обставин у сукупності суду належними та допустимими у розумінні ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами доведено не було.

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» на те, що договір №МА170/14 від 20.05.2014р. припинив свою дію внаслідок одностороннього розірвання за ініціативою орендодавця у порядку п.9.2 вказаного правочину, а отже, і виникнення внаслідок цього у орендаря обов'язку з повернення об'єкта оренди, строк виконання якого настав, суд до уваги не приймає виходячи з наступного.

Зі змісту приписів ст. 1, ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 759, ч. 3 ст. 760 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 4, ч. 6 ст. 283 Господарскього кодексу України вбачається, що Цивільним кодексом України встановлені загальні положення про найм (оренду), а особливості регулювання майнових правовідносини, які виникають між суб'єктами господарювання і пов'язані з укладенням, виконанням та припиненням договорів оренди, передбачені Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 283 Господарскього кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За умовами п. 9.2. договору №МА170/14 від 20.05.2014р. кожна із сторін має право в односторонньому порядку достроково розірвати цей договір шляхом направлення відповідного письмового повідомлення про це іншій стороні. Повідомлення від орендодавця чи орендаря про дострокове розірвання цього договору повинно бути направлено іншій стороні не пізніше ніж за 60 календарних днів до настання дати розірвання цього договору.

Відповідно до п. 9.6. договору №МА170/14 від 20.05.2014р. його дія припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено, і недосягнення сторонами згоди щодо умов подовження строку його дії; знищення обєкту оренди; достроково за згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства орендаря; випадків, передбачених п.п. 5.3., 9.2., 9.3., 9.4., 9.5., 12.3. даного договору.

За приписами ч. 1 ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Частиною 2 ст. 291 Господарського кодексу України визначено, що договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об'єкта оренди; ліквідації суб'єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об'єкта оренди.

Приписами ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу України унормовано, що на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст. 188 цього Кодексу.

Статтею 783 Цивільного кодексу України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Частиною 1 ст. 782 Цивільного кодексу України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Згідно із частинами 2 та 3 ст. 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Поряд з цим, ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України передбачає, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як зазначалось судом, листом №М-1.1-14-924 від 29.11.2016р. Товариством з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» було повідомлено орендаря про дострокове розірвання договору оренди на підставі п. 9.2. договору та висловлено вимогу про звільнення об'єкта оренди не пізніше 27.01.2017р.

13.01.2017р. Приватним підприємством «ПАВО ГРУП» направлено орендодавцю лист №12 від 12.01.2017р., в якому зазначено про ненадання згоди на дострокове припинення договору оренди та відсутність підстав для застосування п. 9.2. договору.

Листом №М-1.1-14-48 від 20.01.2017р. орендодавцем повторно повідомлено орендаря про дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна на підставі п. 9.2. договору з вимогою звільнити об'єкт оренди не пізніше 27.01.2017р.

23.01.2017р. позивачем за первісним позовом у відповідь на вищевказаний лист повторно повідомлено відповідача про незгоду з достроковим розірванням договору оренди нерухомого майна №МА170/14 від 20.05.2014р.

Наразі, матеріалами справи підтверджується, що у провадженні Господарського суду Донецької області перебувала справа №910/2823/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» до Приватного підприємства «ПАВО ГРУП» про виселення Приватного підприємства «ПАВО ГРУП» з орендованого нежитлового приміщення №2046, загальною площею 270 кв. м, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Медова, 2 та зобов'язання передати орендоване приміщення Товариству з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» по акту №2 згідно договору оренди нерухомого майна №МА170/14 від 20.05.2014р. й за зустрічним позовом Приватного підприємства ПАВО ГРУП» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» про визнання права користування нежитловим приміщенням №2046 на 2-му поверсі загальною площею 270,00кв.м, що розташовано в будівлі Міжнародного пасажирського терміналу (А) за Приватним підприємством «ПАВО ГРУП» шляхом направлення погодження на видачу перепусток працівникам Приватного підприємства «ПАВО ГРУП» для проходження режимної зони, зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням шляхом вселення Приватного підприємства «ПАВО ГРУП» до нежитлового приміщення, надання можливості безперешкодного доступу (проходу, проїзду) до орендованого майна, здійснення госпродарської діяльності в нежитловому приміщенні згідно договору оренди №МА170/14 від 20.05.2014р., відновлення прав та повноважень на перетин режимної зони у відповдіності до додатку №6 до договору оренди «Правила роботи орендарів в Міжнародному пасажирському терміналі «А».

Рішенням від 16.05.2017р. Господарського суду Донецької області по справі №910/2823/17 у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням №2046 на другому поверсі загальною площею 270, 00 кв.м, що розташовано в будівлі Міжнародного пасажирського терміналу (А) шляхом забезпечення безперешкодного входження (та/або проїзду) Приватного підприємства «ПАВО ГРУП» та його перебування в ньому (вселення): здійснення господарської діяльності в нежитловому приміщенні згідно договору оренди №МА170/14 від 20.05.2014р., відновлення прав та повноважень на перетин режимної зони у відповідності до додатку №6 до договору оренди №МА170/14 від 20.05.2014р. «Правила роботи орендарів в Міжнародному пасажирському терміналі «А». В решті зустрічних позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» на користь Приватного підприємства «ПАВО ГРУП» 1600,00 грн. судового збору.

Постановою від 23.08.2017р. Донецького апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Донецької області від 16.05.2017р. змінено, викладено абзац третій резолютивної частини даного рішення в наступній редакції: «Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням № 2046 на другому поверсі, загальною площею 270,00 кв.м., що розташовано в будівлі Міжнародного пасажирського терміналу (А)». В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 16.05.2017р. у справі № 910/2823/17 залишено без змін.

Постановою від 11.12.2017р. Вищого господарського суду України касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» залишено без задоволення; постанову від 23.08.2017р. Донецького апеляційного господарського суду у справі №910/2823/17 залишено без змін.

Частиною 4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах).

Отже, постанова від 23.08.2017р. Донецького апеляційного господарського по справі №910/2823/17 має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують.

У вказаному судовому акті судом було встановлено, що орендарем на пропозицію орендодавця про дострокове розірвання спірного договору оренди №МА170/14 від 20.05.2014р., висловлену у вказаних вище судом листах, згоди не надавалось, об'єкт оренди за актом-прийому-передачі не повернуто, тобто між сторонами не було досягнуто згоди щодо дострокового розірвання договору оренди нерухомого майна №МА170/14 від 20.05.2014р.

Під час розгляду вказаної справи судом було встановлено, що сторонами спір про розірвання вищевказаного господарського договору оренди на вирішення суду не передавався.

У межах справи №910/2823/17 судом було встановлено, що договір №МА170/14 від 20.05.2014р. є чинним, а строк його дії до 20.05.2019р. (включно).

Наразі, суд зазначає, що станом на момент вирішення спору у справі №910/17976/17 доказів наявності судового рішення про розірвання договору оренди нерухомого майна №МА170/14 від 20.05.2014р. матеріали також справи не містять.

Одночасно, посилання відповідача за первісним позовом на обставини, встановлені Господарським судом міста Києва в межах справи №910/1797/17, не спростовують обставин чинності договору №МА170/14 від 20.05.2014р., які встановлені судом у справі №910/2823/17, оскільки фактично предметом спору у справі №910/1797/17 були вимоги Приватного підприємства «ПАВО ГРУП» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» про визнання недійсними пунктів 9.2. та 9.4. договору оренди нерухомого майна №МА170/14 від 20.05.2014р. та визнання за позивачем права користування орендованим на підставі означеного договору приміщенням площею 270,00 м.кв., розташованим за адресою: м. Київ, вул. Медова, буд. 2.

У межах вказаної справи, судом лише було надано правову оцінку відповідності 9.2. та 9.4. договору оренди нерухомого майна №МА170/14 від 20.05.2014р. вимогам чинного законодавства, проте, ніяким чином не обставинам припинення вказаного правочину внаслідок одностороннього його розірвання.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного у сукупності, у суду відсутні підстави вважати договір №МА170/14 від 20.05.2014р. припиненим у січні 2017р. внаслідок одностороннього розірвання останнього на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА», а посилання відповідача на обставини, встановлені Господарським судом міста Києва в межах справи №910/1797/17, не спростовують обставин чинності договору вказаного правочину.

Пунктом 2.4 договору №МА170/14 від 20.05.2014р. передбачено право орендаря використовувати об'єкт оренди згідно з умовами даного договору.

У п.3.1 укладеного між сторонами правочину зазначено, що договір вступає в силу з 20.05.2014р. і діє по 20.05.2019р. (включно).

Тобто, з огляду на приписи ч.1 ст.631 Цивільного кодексу України, згідно яких строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, та умови укладеного між сторонами правочину, суд дійшов висновку щодо наявності у орендаря права користування об'єктом оренди протягом строку дії договору №МА170/14 від 20.05.2014р.

За умовами п.2.3 договору №МА170/14 від 20.05.2014р. орендар зобов'язаний повернути орендодавцю об'єкт оренди на умовах та в строки передбачені даним договором, і не ухилятись від підписання акту №2.

Пунктом 4.3 укладеного між сторонами правочину передбачено, що орендар передає орендодавцю об'єкт оренди в день закінчення строку дії даного договору або дострокового розірвання даного договору. Передача об'єкту оренди оформлюється актом №2, який складається в двох примірниках та підписується уповноваженими представниками сторін, та скріплюється печатками сторін.

Тобто, з наведеного вище полягає, що умовами договору №МА170/14 від 20.05.2014р. визначено, що передумовою виникнення у орендаря обов'язку з повернення об'єкта оренди є саме припинення укладеного між сторонами правочину.

Судом зазначалось, що відповідно до п. 9.6. договору №МА170/14 від 20.05.2014р. його дія припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено, і недосягнення сторонами згоди щодо умов подовження строку його дії; знищення об'єкту оренди; достроково за згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства орендаря; випадків, передбачених п.п.5.3, 9.2, 9.3, 9.4, 9.5, 12.3 даного договору.

Отже, з огляду на відсутність підстав вважати договір №МА170/14 від 20.05.2014р. припиненим у січні 2017р., суд дійшов висновку щодо необґрунтованості та юридичної неспроможності тверджень Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» про відсутність у орендаря права користування об'єктом оренди у період з січня 2017р. (останні п'ять днів) по липень 2017р., а отже, і відсутність підстав для застосування до Приватного підприємства «ПАВО ГРУП» наслідків порушення наймачем обов'язку щодо повернення речі, що передбачені ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» до Приватного підприємства «ПАВО ГРУП» про стягнення неустойки за несвоєчасне повернення об'єкта оренди за договором в сумі 36 421 372,89 грн.

Виходячи з принципу повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, суд також дійшов висновку стосовно відмови в задоволенні первісного позову Приватного підприємства «ПАВО ГРУП» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» про стягнення шкоди в сумі 752 804,81 євро, що еквівалентно 23 629 720,92 грн. При цьому, суд виходив з наступного.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, до обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги входять, зокрема, факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на порушення інтересу позивача, на захист якого подано позов, або утверджують за собою право, яке належить позивачу тощо, тобто ті, які свідчать про те, що право (інтерес) позивача порушене або оспорюється. Зазначені обставини входять до підстав позову і підлягають дослідженню, оскільки, суд, приймаючи рішення, має встановити чи мають місце факти порушення чи оспорення суб'єктивного матеріального права чи інтересу, на захист якого подано позов.

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таким чином, з урахуванням вимог вказаної статті, відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні наслідки. Одночасно, для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

За приписом ст.22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права.

Збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Одночасно, відповідно до ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є наслідком порушення зобов'язання. За таких обставин, можливість використовувати відшкодування збитків як засіб захисту порушених прав виникає у юридичних осіб із самого факту невиконання обов'язку, порушення цивільних прав.

Упущена вигода - це розрахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на даних бухгалтерського та податкового обліку, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання певних грошових сум чи інших цінностей, якщо інший учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення.

У будь-якому випадку для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками, вина боржника. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань. Одночасно, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень. Вказану позицію наведено в Оглядовому листі №01-06/20/2014 від 14.01.2014р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків».

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Отже, при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення збитків, позивачем повинно бути доведено наявність протиправної поведінки Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА», обставини завдання збитків, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками й вину заподіювача збитків.

При цьому, судом прийнято до уваги, що у відповідності до приписів ч.2 ст.614 Цивільного кодексу України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Тобто, з наведеного вбачається, що чинним законодавством встановлено презумпцію вини.

Наразі, обґрунтовуючи вимоги про стягнення з відповідача збитків позивач посилався на невиконання орендодавцем умов договору №МА170/14 від 20.05.2014р. оренди нерухомого майна, зокрема п.п.2.1.2-2.1.4, 2.1.6, що полягає у створенні перешкод у доступі до орендованого приміщення та припиненні електропостачання на об'єкті оренди внаслідок чого, за твердженнями позивача, останньому було завдано збитків у розмірі вартості зіпсованого товару та товару, строк придатності якого закінчився, в сумі 303 012, 77 євро та в сумі неодержавного прибутку в розмірі 449 792,04 євро, що загалом становить 752 804,81 євро.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позивачем за первісним позовом не доведено суду наявності в діях відповідача всіх складових збитків, а отже, і доказову необгрунтованість первісного позову. При цьому, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Об'єктом оренди згідно преамбули до договору №МА170/14 від 20.05.2014р. є частина площі будівлі міжнародного пасажирського терміналу, яка може бути не обмежена або неповністю обмежена стінами; розташована згідно з планом (додаток №1 до договору) із визначенням розмірів і меж, площею що включає в себе площу конструктивних елементів та систем забезпечення будівлі, в якій розміщений об'єкт оренди.

Одночасно, за умовами додатку №2 до договору №МА170/14 від 20.05.2014р. цільовим призначенням об'єкта оренди є магазин безмитної торгівлі.

У п.2.1 договору №МА170/14 від 20.05.2014р. вказано, що орендодавець зобов'язаний, зокрема: передати орендарю об'єкт оренди на умовах та в строки, зазначені п. 4.1. даного договору; належним чином виконувати всі умови даного договору; не втручатись в господарську діяльність орендаря; не чинити перешкод в користуванні об'єктом оренди при виконанні орендарем всіх умов даного договору; вживати всіх залежних від нього заходів для забезпечення тепло, водо- і електрозабезпечення об'єкту оренди; приймати від орендаря плату в строки і на умовах, визначених даним договором.

Судом зазначалось, що згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України постанова від 23.08.2017р. Донецького апеляційного господарського по справі №910/2823/17 має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують.

У межах вказаної справи судом було встановлено, що 01.01.2016р. Комунальним підприємством Міжнародний аеропорт Київ (Жуляни) (аеропорт) та Приватним підприємством Донецька асоціація незалежних підприємців Авіакомпанія АНП (платник) укладено договір №3-2016 про надання послуг з виготовлення та видачі перепусток Комунальним підприємством Міжнародний аеропорт Київ (Жуляни), за умовами якого аеропорт надає комплекс послуг з виготовлення та видачі перепусток встановленого зразка, що надають право на санкціонований доступ до контрольованої зони підприємства (на закриту для вільного доступу та перебування територію) персоналу за заявкою платника, а також послугу з супроводу територією контрольваної зони підприємства персоналу та транспортних засобів платника (у разі потреби та при наявності у платника відповідної разової перепустки) за заявкою платника, а платник сплачує надані послуги в порядку і на умовах договору.

Додатковою угодою № 1 до договору №3-2016 від 01.01.2016р. сторонами внесено зміни до договору та погоджено у всьому тексті договору №3-2016 від 01.01.2016р. замінити Приватне підприємство Донецька асоціація незалежних підприємців Авіакомпанія АНП на Приватне підприємство «ПАВО ГРУП».

Строк дії договору до 31.01.2017р. (з урахуванням умов додаткової угоди №3 від 28.11.2016р.)

В переліку документів, необхідних для укладення даного договору, міститься, зокрема, копія договору щодо здійснення діяльності на території Міжнародного аеропорту Київ (Жуляни) як підстави для перебування у режимній зоні. (Додаток 1 до Положення №К-4.1-06-02 від 21.01.2016р.)

Судом було встановлено, що листом №М-1.1-14-930/1 від 30.11.2016р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» повідомило Комунальне підприємство Міжнародний аеропорт Київ (Жуляни) про дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна №МА170/14 від 20.05.2014р. та направлення вимоги орендарю про звільнення об'єкту оренди не пізніше 27.01.2017р.

З представлених до матеріалів справи документів вбачається, що внаслідок цієї дії орендодавця, третя особа листом №К-4.1-02-26/1 від 31.01.2017р. повідомила Приватне підприємство «ПАВО ГРУП» про тимчасове призупинення з 01.02.2017р. дії усіх видів перепусток позивача на підставі листа №М-1.1-14-930/1 від 30.11.2016р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» до вирішення питань щодо продовження або підписання нових договорів оренди приміщень під виробничу діяльність позивача (за первісним позовом) в Міжнародному аеропорту Київ (Жуляни).

Тобто, з огляду на висновки суду щодо відсутності підстав вважати припиненим внаслідок одностороннього розірвання договору оренди нерухомого майна №МА170/14 від 20.05.2014р., суд зазначає, що у орендодавця у січні - липні 2017р. були чинними обов'язки не чинити перешкод в користуванні об'єктом оренди при виконанні орендарем всіх умов даного договору; вживати всіх залежних від нього заходів для забезпечення тепло, водо- і електрозабезпечення об'єкту оренди, отже, обставини, встановлені у межах справи №910/2823/17, а саме направлення Комунальному підприємству Міжнародний аеропорт Київ (Жуляни) повідомлення про припинення договору та припинення електропостачання, що призвело до обмеження доступу орендаря до об'єкту оренди, свідчать про наявність і діях відповідача за первісним позовом ознак неправомірної поведінки. Однак, матеріалами справи підтверджується, що фактично правовідносини сторін з оренди нежитлового приміщення №2046 на другому поверсі загальною площею 270 у м.Київ, вул.Медова, 2 припинились внаслідок вчинення сторонами односторонніх правочинів, як то припинення оплати орендних платежів, обмеження доступу до об'єкту оренди.

Судом зазначалось, що обов'язковими складовими предмету доказування у спорах про стягнення збитків є причинно - наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками.

Наразі, на підтвердження розміру завданих збитків позивачем представлено до матеріалів справи довідки про залишок товару по магазину Duty Free філіалу Жуляни Приватного підприємства «ПАВО ГРУП», перелік зіпсованого товару в магазині Duty Free філіалу Жуляни Приватного підприємства «ПАВО ГРУП», довідку щодо фінансового результату по філіалу Жуляни Приватного підприємства «ПАВО ГРУП» за період з 01.11.2016р. по 31.01.2017р., Наказ №107-од від 27.10.2016р. Приватного підприємства «ПАВО ГРУП» «Про проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів в магазині безмитної торгівлі «Duty Free» філіалу Жуляни», інвентаризаційні описи №40 від 27.10.2016р., №39 від 27.10.2016р., митні декларації на товар, оборотно-сальдові відомості за період з 01.11.2016р. - 31.03.2017р.

Суд звертає увагу сторін, що частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред'явлення таких роз'яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

В свою чергу, обов'язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Проте, за висновками суду, представлені позивачем за первісним позовом докази не є достеменним свідченням завдання Приватному підприємству «ПАВО ГРУП» збитків у заявленому до стягнення розмірі саме внаслідок протиправних дій відповідача.

Наразі, збитки в сумі 303012,77 євро, на думку позивача, полягають у вартості зіпсованого товару та товару із закінченим терміном придатності.

Однак, всупереч принципу змагальності сторін та обов'язку з доказування, заявником не представлено суду належних та допустимих доказів того, що зіпсований товар чи товар, строк придатності якого закінчився, станом на момент звернення до суду за захистом своїх прав, міг бути реалізований Приватним підприємством «ПАВО ГРУП».

При цьому, закінчення строку придатності товару ніяким чином не може бути наслідком протиправних дій відповідача за первісним позовом, оскільки під терміном придатності слід розуміти термін, встановлений виробником товару, протягом якого органолептичні, фізико-хімічні, медико-біологічні та інші показники товару в разі дотримання відповідних умов зберігання повинні відповідати вимогам нормативних документів.

Разом з цим, позивачем також не представлено до матеріалів справи належних та допустимих доказів обставин псування товару саме внаслідок дій відповідача.

До того ж, достатніх доказів того, що товар позивача втратив свої якісні показники саме внаслідок обмеження орендодавцем доступу орендаря до об'єкта оренди позивачем суду не представлено, отже, у суду відсутні підстави достеменно вважати, що збитки в сумі 303012,77 євро було завдано саме діями Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА».

До того ж, представлені інвентаризаційні описи також не є належними доказами знаходження та обсягу й категорій товару, який знаходився у об'єкті оренди саме у період з 28.01.2017р. по 12.10.2017р., оскільки останні було складено у жовтні 2016р., за який, в тому числі, позивачем подано довідку щодо фінансового результату по філіалу Жуляни Приватного підприємства «ПАВО ГРУП» за період з 01.11.2016р. по 31.01.2017р., яка фактично свідчить про реалізацію товару і як наслідок отримання прибутку.

З приводу заявленого до стягнення позивачем розміру неодержаного прибутку, суд вважає за доцільне звернути увагу на наступне.

Як вказувалось судом, упущена вигода - це розрахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на даних бухгалтерського та податкового обліку, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання певних грошових сум чи інших цінностей, якщо інший учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень.

Наразі, суд зазначає, що посилання позивача за первісним позовом на середньоденну виручку магазину безмитної торгівлі «Duty Free» філіалу Жуляни на підтвердження розміру недоотриманого прибутку не є достеменним доказом того, що у період з 28.01.2017р. по 12.10.2017р. Приватним підприємством «ПАВО ГРУП» було б отримано саме такий прибуток від реалізації товару, що і у попередній період. Тобто, позивачем не доведено суду належними та допустимими у розумінні ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами, що останній повинен був і міг отримати відповідний прибуток, а лише неправомірні дії Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» стали єдиною причиною позбавлення позивача можливості отримання відповідних результатів господарської діяльності.

За таких обставин, враховуючи викладене вище у сукупності, з огляду на позбавлення первісного позову належного доказового обґрунтування, насамперед, в частині наявності причинно - наслідкового зв'язку між збитками та протиправною поведінкою, а також розміру упущеної вигоди, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Приватного підприємства «ПАВО ГРУП» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕР-АВІА» про стягнення шкоди в сумі 752 804,81 євро, що еквівалентно 23 629 720,92 грн.

Всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

З огляду на приписи ст.129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення як первісного, так і зустрічного позовів, судові витрати на оплату судового збору підлягають залишенню за особами, які їх понесли.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні первісного позову в повному обсязі.

2. Відмовити в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 14.02.2018р.

Суддя Спичак О.М.