КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2018 р. Справа№ 911/2567/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Майданевича А.Г.

За участю секретаря судового засідання: Бойко І.О.

За участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 01.02.2018.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

на рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2017 (повний текст рішення складено 16.11.2017)

у справі № 911/2567/17 (судя Бабкіної В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

до Приватного акціонерного товариства "ФАКЕЛ"

про стягнення 92 102 077,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Київської області звернулось з позовом Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" до Приватного акціонерного товариства "ФАКЕЛ" про стягнення 92 102 077,58 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконанує свої зобов'язання в частині своєчасного виконання робіт в обсягах, визначених договором про закупівлю робіт за державні кошти № 101201225 від 22.12.2010 р. та технічним завданням (в редакції додаткової угоди № 7 від 30.10.2015 р.). При цьому, на думку позивача, оскільки вказаний договір припинив свою дію, то і підстава для отримання відповідачем від позивача авансових платежів на загальну суму 73999200,00 грн. відпала, у зв'язку із чим позивач просив стягнути з відповідача 73 999 200,00 грн., сплачених позивачем за невиконаний відповідачем обсяг робіт, як безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів, та 18102877,58 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, а також судовий збір.

Рішенням Господарського суду Київської області від 06.11.2017 у справі №911/2567/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2017 у справі № 911/2567/17 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не досліджено всіх обставин справи та не надано належної оцінки доказам у справі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник наголосив що суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого та безпідставного висновку про те, що оскільки між сторонами існують визначені законом правовідносини, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату за виконані за договором роботи, то вимога про стягнення з відповідача перерахованих коштів як безпідставно отриманих в силу статті 1212 ЦК України є необґрунтованою, внаслідок чого у задоволенні позовних вимог судом було відмовлено.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" у справі №911/2567/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Тищенко А.І. та Майданевича А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 21.12.2017.

18.12.2017 представник позивача через відділ забезпечення документообігу автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів подав клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та просив відкласти розгляд справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2017 залучено до участі у справі Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та розгляд справи №911/2567/17 відкладено на 25.01.2018.

18.01.2018 представник третьої особи через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надав письмові пояснення щодо обставин справи, в яких третя особа підтримала доводи апеляційної скарги ПАТ "УКРТРАНСГАЗ", просила скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" задовольнити в повному обсязі; 25.01.2018 представник відповідача подав клопотання про приєднання до справи доказів (документів) та відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2017 розгляд справи №911/2567/17 відкладено на 01.02.2018.

31.01.2018 представник відповідача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів подав клопотання про приєднання документів, яке колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів справи.

01.02.2018 представник позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів подав пояснення щодо відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 01.02.2018 представники позивача та третьої особи надали пояснення по суті спору, підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2017 скасувати та прийняти нове рішення яким, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 01.02.2018 представник відповідача надав пояснення по суті спору, заперечував проти доводів апеляційної скарги з мотивів викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2017 залишити без змін.

Колегією суддів на підставі ч. 7 ст. 270 ГПК України надано учасникам судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке учасниками справи реалізовано.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.10.2010 між Дочірньою компанією "УКРТРАНСГАЗ" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" (замовник) та Відкритим акціонерним товариством "ФАКЕЛ", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "ФАКЕЛ" (виконавець), було укладено договір про закупівлю робіт за державні кошти № 101201225.

Згідно із пунктом 1.1 договору відповідач зобов'язується у 2010-2012 роках виконати роботи, зазначені в пункті 1.2 цього договору, а позивач - прийняти і оплатити такі роботи.

Відповідно до пункту 1.2 договору найменування роботи: дослідження та розробки в галузі металургії, обробки металів, виробництва машин та устаткування (розроблення та впровадження у виробництво дослідно-промислових зразків типових блочних автоматичних газорозподільних станцій типу АГРС-5; АГРС-10; АГРС-30). Вимоги до виконання робіт зазначені в Технічному завданні, яке наведено в додатку 1 до цього договору. Роботи виконуються виконавцем в обсязі і строки, зазначені в Технічному завданні. Використання результатів робіт, отриманих позивачем за цим договором, здійснюється на об'єктах відокремлених підрозділів позивача.

Крім того, сторонами було укладено низку додаткових угод до договору про закупівлю робіт за державні кошти, саме - від 25.01.2011 р., від 14.11.2011 р., від 28.04.2012 р., від 29.09.2012 р., від 30.11.2012 р., від 03.12.2014 р., від 30.10.2015 р., якими сторони змінювали його умови, тому досліджувалася його кінцева редакція.

Пунктом 3.1 договору визначено, що ціна договору визначається кошторисом і становить 76099200,00 грн.

Відповідно до пункту 4.1 договору оплата робіт здійснюється замовником у відповідності до календарного плану, який наведений в додатку 1 до цього договору. Кінцева оплата по кожному з етапів здійснюється протягом 45 днів з моменту підписання сторонами актів приймання-передачі робіт. Розрахунки здійснюються у безготівковій формі із застосуванням платіжних доручень.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи банківських виписок та платіжних доручень, позивачем на користь відповідача за договором № від 22.10.2010 р. було перераховано кошти на загальну суму 73999200,00 грн.

Згідно із пунктом 5.1 договору строк виконання робіт: з дати укладення цього договору до 31.12.2015. Строки виконання робіт зазначені в календарному плані виконання робіт, який наведений в додатку 1 до цього договору.

30.10.2015 між сторонами було укладено додаткову угоду № 7, якою сторони внесли зміни у додаток 2 Технічне завдання (Календарний план виконання робіт), виклавши його у новій редакції. Так, згідно Календарного плану в редакції від 30.10.2015 роботи мали виконуватись в чотири етапи, причому строк виконання робіт 3 етапу вартістю 3100000,00 грн. (сформована згідно пунктів 11, 12 рахунку ціни на розробку та впровадження на виробництві дослідно-промислового зразку АГРС-5, АГРС-10 та АГРС-30) був передбачений до 21.12.2015 р. Строк виконання робіт 4 етапу вартістю 2100000,00 грн. (сформована згідно пунктів 13, 15 розрахунку ціни на розробку та впровадження на виробництві дослідно-промислового зразку АГРС-5, АГРС-10, АГРС-30) був передбачений до 31.12.2015 р. Строк оплати був визначений протягом 45 днів з моменту підписання сторонами актів приймання-передачі робіт.

27.06.2012 між сторонами було підписано та скріплено печатками Акт № 1/1 здавання-приймання 1 етапу за договором № 101201225 від 22.12.2010 р. (в частині АГРС-5); Акт № 1/2 здавання-приймання 1 етапу за договором № 101201225 від 22.12.2010 р. (в частині АГРС-10) та Акт № 1/3 здавання-приймання 1 етапу за договором № 101201225 від 22.12.2010 р. (в частині АГРС-30).

30.10.2013 між позивачем та відповідачем було підписано та скріплено печатками Акт № 2-1/1 здавання-приймання послуг 2 етапу за договором № 101201225 від 22.12.2010 р. (в частині АГРС-5); 23.12.2013 р. було підписано Акт № 2-1/2 здавання-приймання послуг 2 етапу за договором № 101201225 від 22.12.2010 р. (в частині АГРС-10) та 27.12.2012 р. було підписано Акт № 2-1/3 здавання-приймання 2 етапу за договором № 101201225 від 22.12.2010р. (в частині АГРС-30).

В свою чергу, роботи 3 етапу виконавцем було виконано лише в частині АГРС-5 на суму 1000000,00 грн., про що сторонами 20.10.2015 р. складено, підписано та скріплено печатками Акт № 4-3 здавання-приймання послуг 3-го етапу за договором № 101201225 від 22.12.2010 р. (в частині АГРС-5).

За 3 етапом невиконаними залишились роботи по АГРС-10, АГРС-30 загальною вартістю 2100000,00 грн.

За етапом 4 виконавець мав виконати роботи по АГРС-5, АГРС-10, АГРС-30 загальною вартістю 2100000,00 грн. до 31.12.2015, проте роботи по етапу 4 виконані не були.

Зазначені вище обставини були встановлені рішенням господарського суду Київської області від 26.04.2016 р. у справі № 911/791/16.

За результатами розгляду справи № 911/791/16 за позовом ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" до ПрАТ "ФАКЕЛ" про зобов'язання вчинити дії та стягнення 525000,00 грн., рішення в якій залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 13.09.2016, було зобов'язано ПрАТ "ФАКЕЛ" виконати умови договору про закупівлю робіт за державні кошти № 101201225 від 22.12.2010 в частині виконання робіт етапу 3 (в частині АГРС-10, АГРС-30) та етапу 4 в обсягах, визначених Технічним завданням (додаток № 1 до договору) та Календарним планом (додаток № 2 до договору), а також сплатити позивачу 150000,00 грн. пені, 150000,00 грн. штрафу та 9253,00 грн. судового збору.

Згідно із статтею 326 Господарського процесуального кодексу України, рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судовим рішенням у справі № 911/791/16, яке набрало законної сили, встановлено, що станом на день ухвалення рішення 26.04.2016 р. відповідачем згідно договору № 101201225 від 22.12.2010 р. було виконано етап 1, етап 2 та частину етапу 3 робіт, загальна вартість яких становить 71899200,00 грн., і не виконано частину робіт етапу 3 та етапу 4, загальна вартість яких становить 4200000,00 грн.

На виконання рішення господарського суду Київської області від 26.04.2016 у справі № 911/791/16 та умов договору № 101201225 від 22.12.2010, відповідачем було закінчено частину невиконаних робіт етапу 3 (в частині АГРС-10, АГРС-30), які були передані позивачу за актом № 3/3 від 15.07.2016 на суму 1100000,00 грн., та актом № 3/2 від 08.08.2016 на 1000000,00 грн., та які позивачем було оплачено згідно платіжних доручень № 12811 від 08.09.2016 на суму 1100000,00 грн. та № 12876 від 12.09.2016 на суму 1000000,00 грн., відповідно до яких в призначенні платежу позивачем було вказано - оплата науково-технічної продукції згідно з актом № 3/3 від 15.07.2016 та згідно акту 3/2 від 08.08.2016 відповідно.

Загальна вартість зазначених робіт складає 44299200,00 грн. і становить частину всіх фактично виконаних за договором та переданих відповідачем позивачу робіт та обладнання загальною вартістю 73999200,00 грн.

Окрім того, як зазначає відповідач, останнім було виконано етап 4 робіт, у зв'язку з чим ПрАТ "ФАКЕЛ" на адресу ПАТ "УКТРАНСГАЗ" на розгляд і погодження листом № 106/135 від 14.03.2017 р. було надіслано Акти здавання-приймання виконаних робіт № 5/1 на суму 700000,00 грн., № 5/2 на суму 700000,00 грн., № 5/3 на суму 700000,00 грн., рахунки-фактури № ФЛ-0000006 на суму 700000,00 грн. від 16.01.2017 р., № ФЛ-0000007 на суму 700000,00 грн. від 16.01.2017, № ФЛ-0000008 на суму 700000,00 грн. від 16.01.2017 р. (копії долучено до матеріалів справи), а також копії експертних висновків № 46.04.08.4292.16/4672, № 46.04.08.4293.16/4673, № 46.04.08.4294.16/4674.

З наявного в матеріалах справи опису вкладення в цінний лист з фіскальним чеком № 3215 від 15.03.2017 р. та рекомендоване повідомлення про вручення представнику ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" від 21.04.2017 поштового відправлення за № 752 вбачається, що вказані документи та акти були отримані ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" 21.04.2017.

Згідно із пунктом 5.3 договору виконавець виконує передбачені цим договором роботи у відповідності до Технічного завдання, умов цього договору.

Відповідно до пункту 5.4 договору результати робіт, перелік технічної та іншої документації, які виконавець повинен оформити та передати замовнику (при виконанні окремих етапів робіт чи робіт в цілому), визначається Технічним завданням, цим договором.

Пунктом 5.13 договору визначено, що виконавець зобов'язаний передати, а замовник прийняти повністю завершені роботи (етапи робіт). Невиконання або неналежне виконання виконавцем хоча б одного етапу робіт вважається невиконанням робіт в цілому.

Згідно із пунктом 5.14 договору виконавець зобов'язаний заздалегідь, але не пізніше ніж за п'ять днів, повідомляти замовника про готовність робіт (етапів робіт) до їх здачі.

Відповідно до пункту 5.17 договору приймання і оцінка виконаних робіт здійснюється замовником згідно з вимогами Технічного завдання, умов договору та чинного законодавства України.

Замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати виконані роботи, приймати виконані роботи згідно з актами приймання-передачі робіт, передати виконавцеві необхідну для виконання робіт інформацію (п. 6.1.1 - 6.1.3 договору).

Підпунктами 6.3.1, 6.3.3 договору визначено, що виконавець зобов'язаний забезпечити виконання робіт в обсязі та строки, встановлені цим договором. У разі необхідності одержати на власний ризик і за свій рахунок дозвільні документи для виконання робіт, передбачених цим договором.

Згідно із підпунктами 6.4.1 п. 6.4 договору виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за виконані роботи.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що оскільки виконання відповідачем робіт в цілому в термін до 31.12.2015 за договором не було здійснено, а строк дії договору, на думку позивача, закінчився, то з урахуванням пункту 5.13 договору, він має право на повернення суми авансового платежу в розмірі 73999200,00 грн. та стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із частиною 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно із статтею 892 Цивільного кодексу України за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов'язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов'язується прийняти виконану роботу та оплатити її. Договір може охоплювати весь цикл проведення наукових досліджень, розроблення та виготовлення зразків або його окремі етапи.

Статтею 894 Цивільного кодеку України визначено, що виконавець зобов'язаний передати, а замовник прийняти та оплатити повністю завершені науково-дослідні або дослідно-конструкторські та технологічні роботи. Договором можуть бути передбачені прийняття та оплата окремих етапів робіт або інший спосіб оплати. Плата за виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських робіт та технологічних робіт, встановлена договором, може бути зменшена замовником залежно від фактично одержаних результатів порівняно з результатами, передбаченими договором, якщо це не залежало від замовника, а можливість такого зменшення та його межі були передбачені домовленістю сторін.

Виконавець за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт зобов'язаний виконати роботи відповідно до погодженої із замовником програми (техніко-економічних показників) або тематики і передати замовникові результат у строк, встановлений договором та негайно інформувати замовника про виявлену неможливість одержати очікувані результати або недоцільність продовжувати роботу (ст. 897 ЦК України).

Як вже зазначалося, між сторонами підписано акти № 1/1 від 27.06.2012 р., № 1/2 від 22.12.2010 р., № 1/3 від 22.12.2010 р. здавання-приймання по виконанню 1 етапу робіт за договором № 101201225 від 22.12.2010 р., акт № 2-1/1 від 30.10.2013 р., № 2-1/2 від 23.12.2013 р., № 2-1/3 від 27.12.2012 р. здавання-приймання послуг по виконанню 2 етапу робіт за договором № 101201225 від 22.12.2010 р., а також акти № 4-3 від 20.10.2015 р., № 3/3 від 15.07.2016 р. та акт № 3/2 від 08.08.2016 р. здавання-приймання послуг по виконанню 3 етапу робіт за договором № 101201225 від 22.12.2010 р., відповідно до яких відповідачем здано, а позивачем прийнято роботи етапів 1, 2 та 3, загальною вартістю 73999200,00 грн.

Таким чином, відповідач отримав оплату за передані позивачу роботи етапу 1, етапу 2, 3 на загальну вартість 73999200,00 грн., які виконані відповідно до договору.

Позивач в своїх доводах посилається на пункт 5.13 договору, яким визначено, що невиконання або неналежне виконання відповідачем хоча б одного етапу робіт вважається невиконанням робіт в цілому, що, на думку позивача, є підставою для повернення грошових коштів, сплачених за вже виконані роботи.

Відповідно до пункту 6.3.7 укладеного сторонами договору обов'язок виконавця повернути замовнику сплачені ним грошові кошти за роботи встановлено у разі, якщо цей договір був розірваний до отримання робіт замовником.

Згідно із пунктом 5.24 договору, у випадку розірвання цього договору замовник оплачує фактично виконані та прийняті роботи.

Укладаючи договір, сторони визначили умову для виникнення у виконавця обов'язку з повернення сплачених замовником коштів, а саме - розірвання договору до отримання робіт замовником.

Слід зауважити, що доказів розірвання договору до моменту отримання робіт замовником матеріали справи не містять.

Водночас, посилання позивача на те, що умова наведеного вище п. 5.13 договору є підставою для повернення відповідачем отриманих за договором коштів, оцінюється судом критично, оскільки умовами договору не визначено наслідків для застосування п. 5.13 договору в частині тієї умови, що невиконання хоча б одного етапу робіт є невиконанням робіт в цілому.

З приводу посилань позивача на те, що 31.12.2015 р. договір припинив свою дію, а тому зобов'язання відповідача щодо виконання робіт також є припиненими, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно із статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином у відповідності до статті 599 ЦК України, а також у разі існування інших підстав, визначених статтями 600-609 ЦК України.

Разом з тим, постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 р. у справі № 911/791/16 було встановлено, що договір № 101201225 від 22.12.2010 р. із додатками та додатковими угодами є чинним, докази визнання цього договору недійсним або розірвання у матеріалах справи відсутні, отже невиконані відповідачем зобов'язання за договором № 101201225 від 22.12.2010 не є припиненими.

Таким чином, твердження позивача, що у зв'язку зі спливом строку дії договору зобов'язання між сторонами також припинились, є необґрунтованим.

Будь-яких інших підстав повернення грошових коштів, отриманих відповідачем за фактично прийняті позивачем виконані етапи робіт, ані договором, ані чинним законодавством не передбачено.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Відповідно до частини 1 стаття 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

В своїх посиланнях позивач зазначає, що оскільки ПрАТ "ФАКЕЛ" не було виконано у визначений договором строк взяті на себе зобов'язання в частині 4-го етапу виконання робіт, і договір підряду припинив свою дію, то підстава для набуття відповідачем грошових коштів в оспорюваній сумі відпала, у зв'язку з чим кошти підлягають поверненню позивачу саме на підставі статті 1212 ЦК України.

Крім того, частиною 1 статті 1212 ЦК України передбачено звуження застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач набув грошові кошти в сумі 73999200,00 грн. за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

Доводи позивача стосовно повернення позивачу грошових коштів у розмірі 73999200,00 грн., сплачених позивачем як авансові платежі за договором, у зв'язку з тим, що правова підстава у відповідача для володіння такими грошовими коштами відпала з наступного дня після припинення дії договору, що був підставою для їх набуття відповідачем, також не знаходять свого підтвердження.

Таким чином, посилання позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем без достатніх правових підстав в розумінні статті 1212 ЦК України є таким, що суперечить наведеним приписам законодавства та матеріалам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено, що перераховані ним за виконані відповідачем роботи за договором № 101201225 від 22.12.2010 грошові кошти відповідач набув без достатньої правової підстави, а підстав для задоволення вимоги про стягнення з відповідача 73999200,00 грн. немає.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 18102877,58 грн. проценти за користування чужими грошовими коштами на підставі приписів частини 2 статті 1214 ЦК України та статтей 536 ЦК України.

З її змісту вбачається, що зазначена позовна вимога є похідною від вимоги про стягнення з ПрАТ "ФАКЕЛ" безпідставно набутих грошових коштів, таким чином правові підстави для її задоволення також є відсутніми.

Крім того, посилання позивача на постанову Вищого господарського суду України від 10.02.2010 у справі № 3/55 пд є безпідставними, оскільки, як вбачається зі змісту даної постанови, спір у вказаній справі стосувався грошових коштів, отриманих за роботи, до виконання яких відповідач в межах строку дії договору не приступив. Тоді як в справі 911/2567/17, грошові кошти позивач сплатив за фактично виконану роботу.

Таким чином, набуття однією із сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним, аналогічний правовий висновок викладений Верховним судом України у постанові від 02.10.2013 справа №6-88цс13.

Закінчення строку дії договору не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину дана правова позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України від 24.04.2017 справа № 905/3178/15.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо залишення позовних вимог ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" без задоволення у повному обсязі.

Доводи, які наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" на рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2017 у справі № 911/2567/17 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2017 у справі № 911/2567/17 підлягає залишенню без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 06.11.2017 у справі № 911/2567/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/2567/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст складено та підписано 06.02.2018.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

А.Г. Майданевич