ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2018 р.Справа № 922/4013/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Закопайло О.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група", м.Київ
до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега- гарант", м.Харків
про стягнення 51168,84грн.
за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - ОСОБА_1, довіреність №29-08/2 від 29.08.2017

ОСОБА_2, довіреність №25-10/1 від 25.10.2017

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі за текстом - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Гарант" (далі за текстом - відповідач) про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 51168,84грн.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що у відповідності до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України до нього, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-2700/16-2225 від 14.03.2016, у межах фактичних витрат, перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

18 грудня 2017 року від відповідача надійшов відзив, в якому він проти позову заперечив, посилаючись на те, що позивачем всупереч вимогам чинного законодавства не надано висновку експерту щодо розрахунку розміру збитків, заподіяних ПІІ "ВІП-Рент" внаслідок пошкодження автомобіля. Також, позивачем не надано повного тексту договору, що унеможливлює оцінити правильність здійснених розрахунків при визначенні розміру страхового відшкодування.

15 січня 2018 року від позивача надійшла заява №11/17091 від 11.01.2018, в якій він заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві. Зокрема, позивач вказує, що автотоварознавчого дослідження позивачем не замовлялося, а тому відповідний висновок експерта відсутній. При цьому, вказує, що виплата страхового відшкодування проводилась на підставі акту виконаних робіт по ремонту транспортного засобу та видаткової накладної, які підтверджують фактичні затрати понесені потерпілою стороною на ремонт транспортного засобу. Відповідно до вимог ст.ст.993, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача у межах фактичних витрат (суми страхового відшкодування, виплаченого потерпілій особі), перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за регресними вимогами, тобто, до особи винної у скоєнні ДТП. Оскільки її відповідальність була застрахована у відповідача, то відповідно, до відповідача.

В судовому засідання 25.01.2018 оголошено перерву до 26.01.2018.

В призначене судове засідання позивач свого представника не направив. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В своїй заяві №11/17091 від 11.01.2018 просив розглядати справу за відсутності його представника.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали доводи, викладені у відзиві, просили в задоволенні позову відмовити.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представників відповідача, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

Як вказує позивач у позові, 14 березня 2016 року між ним, як страховиком, та ПІІ "ВІП-Рент", як страхувальником, укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-2700/16-2225, предметом якого є страхування транспортного засобу "Мазда" державний реєстраційний №АА5019МА.

25 червня 2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Мазда", державний реєстраційний №АА5019МА під керуванням водія ОСОБА_3 та транспортного засобу "ВАЗ" державний реєстраційний №АЕ5242НР під керуванням водія ОСОБА_4

Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15.08.2016 у справі №200/13260/16-п встановлено, що під час даної ДТП водій ОСОБА_4 порушила п.12.3 Правил дорожнього руху України, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КпАП України, у звязку з чим притягнута до адміністративної відповідальності. Дана постанова набрала законної сили 26.08.2016.

Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль "Мазда", держномер АА5019МА, отримав пошкодження, що підтверджується вищевказаної постановою районного суду, а також наявним в матеріалах справи актом огляду пошкодженого транспортного засобу від 29.06.2016.

30 червня 2016 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

14 вересня 2016 року позивачем на підставі акту виконаних робіт №242/1 від 31.08.2016 та видаткової накладної №РН-42 від 31.08.2016 було складено страховий акт №ДККА-51402 та розрахунок суми страхового відшкодування до нього, відповідно до яких сума страхового відшкодування склала 53168,84грн.

На підставі даного страхового акту позивач перерахував страхувальнику 53168,84грн., що підтверджується платіжним дорученням №16829 від 15.09.2016.

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу "ВАЗ" державний реєстраційний №АЕ5242НР застрахована у ПАТ "Страхова компанія "Мега-гарант", згідно полісу АЕ/8421930. Відповідно до даного полісу відповідач взяв на себе обов'язок щодо відшкодування шкоди майну третіх осіб в межах 100000,00грн., розмір франшизи - 2000,00грн.

26 квітня 2017 року позивач направив відповідачу заяву №11/15955 від 21.04.2017 на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу, в якій на підставі статей 993, 1191 ЦК України статей 20, 27 Закону України "Про страхування" просив сплатити суму в розмірі 53168,84грн.

Дана заява отримана представником відповідача 11.05.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач залишив дану заяву без реагування та вказані грошові кошти позивачу не перерахував.

У зв'язку з викладеним, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 51168,84грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв'язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Відповідно до норм ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як безпосередній її заподіювач, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

При цьому, згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Отже, до обов'язків відповідача належить виплата страхового відшкодування виключно з урахуванням коефіцієнту зносу. Вищенаведене повністю узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленої в постанові від 22 березня 2017 року по справі №3-1304гс16.

Натомість розмір шкоди завданої транспортному засобу визначено позивачем на підставі акту виконаних робіт №242/1 від 31.08.2016 та видаткової накладної №РН-42 від 31.08.2016 ТОВ "ТВК "Автолайф", в яких коефіцієнт зносу не застосовувався.

Крім того, в пункті 36.2 статті 36 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема, зазначено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Аналіз цієї норми права дозволяє дійти висновку про те, що за загальним правилом шкода, заподіяна потерпілому внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу, повинна бути оцінена шляхом проведення експертизи. Закон також визначає, що є винятки з цього правила - оцінка шкоди може бути здійснення без проведення експертизи, якщо за результатами огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування.

Однак, в матеріалах справи відсутній висновок експерта щодо розрахунку розміру збитків, у тому числі з урахуванням коефіцієнту зносу, заподіяних ПІІ "ВІП-Рент" внаслідок пошкодження авто "Мазда", реєстраційний номер №АА5019 МА.

Як зазначив позивач у своїй заяві від 10.01.2018 №11/17091, така експертиза ним не замовлялася та не проводилася.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази досягнення сторонами, за результатами огляду пошкодженого автомобіля, згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру страхового відшкодування, яке в даному випадку має відшкодувати відповідач.

У зв'язку з цим, суд зазначає про передчасність і недоведеність позовних вимог, а тому підстави для їх задоволення відсутні.

Щодо посилань позивача на положення ст. 1191 ЦК України та доводів стосовно того, що він набув до відповідача права регресу, суд зазначає наступне.

Відповідно правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі №6-112цс13 та від 17.02.2016 року у справі №6-2471цс15 до позивача відповідно положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" перейшло право вимоги в межах виплаченого страхового відшкодування до особи, винної в заподіянні збитків або його страховика за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. На правовідносини, що склалися між сторонами, розповсюджується норми, які регулюють суброгацію (заміну особи у зобов'язані, у даному випадку боржника). Регресних зобов'язань відповідно положень ст.1191 ЦК України у даному випадку не виникло, оскільки зобов'язання щодо відшкодування шкоди спричиненої внаслідок ДТП виплатою страхового відшкодування не припиняється, переходить лише право вимоги до відповідача.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 05.02.2018 р.

Суддя ОСОБА_5