ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.02.2018

Справа № 910/23394/17

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О., розглянувши в спрощеному провадженні справу

За позовом

до

Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про

стягнення 13 970, 97 грн.

Суддя Підченко Ю.О.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (надалі – позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі – відповідач) про стягнення суми збитків, які виникли у зв’язку із незбереженням вантажу при перевезенні в розмірі 13 970, 97 грн.

Позов мотивований тим, що відповідачем було допущено часткову втрату вантажу, який перевозився ним відповідно до залізничної накладної 47355490 від 02.10.2017, згідно умов договору №1970/ДФ/10017 від 25.12.2015, що був укладений між позивачем та відповідачем та це спричинило заподіяння позивачеві збитків у розмірі вартості втраченого вантажу.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.01.2017 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив.

22.01.2018 відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позов, в якому він просив у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі та стягнути суму збитків з вантажовідправника – приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", оскільки останнім не були вжиті заходи щодо збереження вантажу перед його відправленням.

Окрім того, 22.01.2018 відповідачем через канцелярію суду надано клопотання про залучення до розгляду у справі в якості відповідача-2 приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат".

Між тим, в силу ч 1. ст. 48 ГПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача.

За таких обставин, в суду відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про залучення до розгляду у справі в якості відповідача-2 приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", оскільки законодавством не передбачено права відповідача звертатися до суду із такими клопотаннями.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

25 грудня 2015 року між Публічним акціонерними товариством "Українська залізниця" (Виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (Вантажовласник) було укладено договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізним транспортом послуги № 1970/ДФ/10017 (надалі – Договір № 1970/Дф/10017), предметом якого є надання виконавцем вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно п. 2.2 Договору № 1970/Дф/10017, Виконавець зобов'язується приймати до перевезення та видавати вантажі Вантажовласника, подавати під навантаження (вивантаження) вагони (контейнери) згідно із затвердженими планами і заявками вантажовласника.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Пунктом 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 визначено, що накладна (залізнична) є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони – одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення.

Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

Так, на виконання умов договору №2016-003/0/789, укладеного 31.03.2016 між приватним акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (Покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Метінвест Холдинг" (Постачальник), згідно договору перевезення, оформленого залізничною накладною №47355490 від 02.10.2017 за груповою відправкою на адресу позивача (одержувач вантажу, графа « 4» залізничної накладної) надійшов вантаж – окатки залізорудні, вантажовідправник (графа « 1» накладної) – приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Кривий Ріг.

Згідно з ч. 2 ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Згідно із статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники – за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України (надалі – Статут).

За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно з пунктом 105 Статуту, залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Абзацом першим ст. 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 129 Статуту передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Так, 04 жовтня 2017 року на станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці був складений комерційний акт №485604/964. про недостачу вантажу в вагоні №59128751 в кількості 5 450 кг., про що в основній залізничній накладній №47355490 від 02.10.2017 була зроблена відповідна відмітка.

У комерційному акті №485604/964 зазначено, що: «Навантаження у вагоні нижче бортів на 700-900мм. холмоподібне. Поверхня вантажу не маркована. Над 3-4 люками мається воронкоподібне поглиблення розміром 1000ммХ1000ммХ600мм вглиб вагону. На хребтовій балці видні сліди просипання вантажу. Течі вантажу на ст. Маріуполь-Сортувальний немає Вагон у технічному відношенні не справний – у 4-му люку мається зазор між розвантажним люком і кузовом вагону до 40мм».

З урахуванням вищезазначеного, позивач вказує на те, що відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов'язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв'язку з чим зобов'язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі 13 970, 97 грн., заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу.

Приписами статті 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ст. 114 Статуту недостача маси вантажу, з огляду на яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто вантажу під час перевезення.

Згідно з п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, норма природної втрати і граничного розходження становить 1%, тобто в даному перевезенні – 644,5 кг.

Отже, з урахуванням норми природної втрати (5 450 кг – 644,5 кг) та виходячи з вартості 1 тонни вантажу, визначеної у рахунку-фактурі № 91742547 від 02.10.2017, вартість нестачі вантажу в обсязі 4 805, 5 кг становить 13 970, 97 грн.

У пункті 5 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу зазначено, що перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов'язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів.

У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із "шапкою"). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої.

Згідно з пунктом 1.2 Правил перевезення вантажів навалом і насипом, вантажі, які не потребують захисту від атмосферних опадів (руда, вугілля, щебінка тощо), перевозяться у відкритому рухомому складі та у спеціальних вагонах.

Пунктом 31 Статуту визначено зокрема, що залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках – продезінфіковані вагони та контейнери Придатність вагонів для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Як вбачається з накладної № 47355490, завантаження здійснено вантажовідправником.

Відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов (п. 32 Статуту Залізниць).

Водночас, відповідно до п. п. "а" п. 111 Статуту, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Так, у випадках, коли під завантаження поданий несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання. Якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника. Винятки з цього правила можуть мати місце тоді, коли з матеріалів справи вбачається, що технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу.

Таким чином, відповідачем, як перевізником, в порушення приписів чинного законодавства, під завантаження було подано технічно несправний вагон, в той час як вантажовідправник – приватне акціонерне товариство "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", в порушення приписів чинного законодавства, не відмовився від використання несправного вагону.

Підсумовуючи вищенаведені норми законодавства та фактичні обставини справи, приймаючи до уваги доводи позивача та відповідача і встановивши, що перевізник подав під завантаження технічно несправний вагон, а вантажовідправник не відмовився від використання такого несправного вагону, виходячи з характеру технічної несправності вагону, а саме – наявності зазору між розвантажним люком і кузовом вагону до 40мм, таку несправність міг встановити як відповідач, так і вантажовідправник, суд дійшов висновку про те, що нестача вантажу виникла внаслідок дій як відповідача, так і вантажовідправника – приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат".

В силу положень ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд вважає відповідальність відповідача та вантажовідправника – приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" у спричиненні збитків рівною, у зв’язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 13 970, 97 грн. збитків, які виникли у зв’язку із незбереженням вантажу при перевезенні підлягають задоволенню частково, в розмірі 50 % від суми понесених позивачем збитків – на суму 6 985, 48 грн.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 178, 232, 233, 237, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (м. Маріуполь, вул. Левченка, 1; ідентифікаційний код 00191129) вартість нестачі вантажу у розмірі 6 985 грн. 48 коп. та 800 грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 16.02.2018 року.

Суддя Ю.О. Підченко