ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2018 року Справа № 904/7821/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Антоніка С.Г.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Руденко С.О., довіреність № 2294 від 26.12.2017 р., адвокат;

від третьої особи: Конох Я.В., довіреність №42 від 08.08.2017 р.,

представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ментій Тетяни Миколаївни м. Кривий Ріг Дніпропетровська область на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.10.2017 року у справі №904/7821/17, ухвалене суддею Манько Г.В., повний текст якого складений 30.10.2017 року,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Фізичної особи-підприємця Ментій Тетяни Миколаївни

третя особа: Регіональне відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області

про виселення з приміщення нежитлової будівлі та стягнення заборгованості по пені і орендній платі у сумі 265 799 грн. 70 коп.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області звернулось Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариство "Українська залізниця" з позовною заявою до фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни, в якій (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 03.10.2017 року) просило:

- виселити фізичну особу - підприємця Ментій Тетяну Миколаївну з нежитлового вбудованого приміщення з прибудовою площею 347,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 прим. 77, яке належить Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця";

- стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати по укладеному договору оренди №12/02-3596-ОД від 15.09.2009р. за січень-травень 2017 року в розмірі 86 531 грн. 48 коп. та неустойку за квітень-травень 2017 року у розмірі 98 670 грн. 70 коп. Судові витрати у справі просить стягнути з відповідача.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2017 залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.10.2017 року по справі №904/7827/17 (головуючий суддя Манько Г.В.) позов задоволено повністю.

Виселено фізичну особу - підприємця Ментій Тетяну Миколаївну з нерухомого майна, а саме, нежитлового вбудованого приміщення з прибудовою площею 347,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 прим. 77, яке належить публічному акціонерному товариству "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5а, ідентифікаційний код 40075815).

Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариство "Українська залізниця" заборгованість з орендної плати по укладеному договору оренди № 12/02-3596-ОД від 15.09.2009 р. в розмірі 86 531 грн. 48 коп. та неустойку у розмірі 98 670 грн. 70 коп., судовий збір в сумі 4378 грн. 03 коп.

Означене рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що судом встановлено, що нерухоме майно, в якому знаходиться орендоване відповідачем приміщення за договором оренди № 12/02-3596-ОД від 15.09.2009 року було включено до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця", внаслідок чого позивач набув право власності на це майно та є стороною цього договору у якості орендодавця. Строк договору оренди сплинув 31.03.2017 року та більше не продовжувався сторонами. За період користування майном з січня по травень 2017 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 86 531 грн. 48 коп. Позивач повідомляв відповідача про закінчення терміну дії договору оренди та запропонував повернути майно протягом трьох робочих днів шляхом підписання акту приймання-передачі з одночасним погашенням заборгованості. До теперішнього часу вказаний розмір заборгованості залишився неоплаченим відповідачем, приміщення не повернуто. Враховуючи, що судом встановлено, що строк договору оренди закінчився 31.03.2017 року, нового договору оренди на спірне приміщення укладено не було, а орендар не повернув орендодавцю за актом приймання-передачі орендоване нерухоме майно, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 86 531 грн. 48 коп. та неустойки в розмірі 98 670 грн. 70 коп. за період квітень-травень 2017, а також підстав для виселення відповідача із орендованого приміщення. При цьому суд керувався положеннями статей 115, 329, 629 759, 760, 762, 770, 785 Цивільного кодексу України, статей 85, 173, 283-286, 291 Господарського кодексу України, статей 15, 17, 19, 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статей 2, 4, 5 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", статей 1, 4-5, 33-35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України тощо.

Не погодившись з зазначеним рішенням господарського суду Фізична особа-підприємець Ментій Тетяна Миколаївна звернулась до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. Вважає, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2017 не базується на нормах чинного законодавства України, прийняте на припущеннях, є незаконним й таким, що ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення відповідно до якого у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що при передачі нерухомого майна як вкладу до статутного (складеного) капіталу юридичної особи право власності на таке майно виникає з моменту державної реєстрації права за такою юридичною особою у Державному реєстрі речових права на нерухоме майно.

Відповідач вказує, що відповідно до приписів статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право господарського відання, або право оперативного управління підлягає державній реєстрації, яке на даний час не зареєстроване за позивачем, а також те, що відповідно до вимог наказу №071 ПАТ "Українська залізниця" взагалі не мала права укладати будь-які договори, тобто ПАТ або його структурний підрозділ взагалі не може бути стороною даного спору, а додаткові договори, на які посилається суд у своєму рішенні, у відповідності до приписів ст. 83 ГПК України підлягали визнанню недійсними.

Зазначає, якщо орендодавець (власник) не направив рекомендованого листа про припинення оренди або не віддав нарочно, то фактично довести зворотне в суді буде неможливо оскільки судова практика Верховного Суду України свідчить про те, якщо немає опису вкладення поштового відправлення, то не можна чітко встановити якого змісту лист було відправлено адресату. Тобто з корінця рекомендованого поштового відправлення на ім'я "Ментій Т.М." та фіскального чеку неможливо встановити, що направлялося даним рекомендованим листом і чи взагалі це відправлення (без дати) стосується предмету спору, оскільки позивачем нараховується та отримується орендна плата, що свідчить про належне виконання договірних зобов'язань з боку відповідача та існування договірних зобов'язань.

Також зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що на момент підписання додаткової угоди між Товариством та орендарем статутний капітал товариства було сформовано у повному обсязі, а сума статутного капіталу відповідала сумі, вказаній в установчих документах Товариства. Крім того, на сайті Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку немає інформації, яка б підтвердила випуск акцій ПАТ "Українська залізниця". Враховуючи, що на момент укладення Додаткового договору від 10.03.2016, позивач не був власником переданого в оренду майна і не надав до справи жодного документу виникнення у нього цих прав на вказану дату, на думку скаржника, є всі підстави стверджувати, що останній не мав права укладати додаткові договори до договору до відповідної державної реєстрації своїх прав, а також ставити питання перед судом щодо стягнення на його користь 100% орендної плати.

Крім того, відповідач вказує, що доводи та посилання суду на лист №НИМ-07/316 від 13.04.2017 року, який нібито ФОП Ментій Т.М. отримала 05.05.2017 року є надуманими. З цього листа, зокрема, вбачається, що протокольним рішенням засідання ПАТ "Українська залізниця" від 29.03.2017 №Ц-57/25 ухвалено рішення про продовження дії договору оренди № 12/02-3596-ОД від 15.09.2009 року та інших договорів, тобто зазначене свідчить про виконання ФОП Ментій Т.М. усіх умов договору. Будь-якої мови про припинення строку дії Договору в зазначеному судом листі не йдеться; самих договорів, які нібито були додатком до цього листа, стороною позивача до суду не надано. Крім того, лист від 01.06.2017, на який також послався суд, не має ніякого юридичного значення для вирішення спору по суті, оскільки договір пролонговувався з 31.03.2017 у визначений законом спосіб та строк, а предметом позову є стягнення надуманої позивачем неустойки за квітень-травень 2017 року, а не за період після 01.06.2017; а рахунки-фактури, про які зазначено судом, навпаки підтверджують неодноразові доводи відповідача, що і до цього часу позивачем нараховується орендна плата і відповідні договірні зобов'язання діють, у зв'язку з продовженням дії строку договору у відповідності до вимог статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

З мотивувальної частини рішення, як і у випадку стягнення неустойки у сумі 98 670 гривен 70 копійок, так і у випадку стягнення основної заборгованості в розмірі 86 531 грн. 48 коп., неможливо встановити звідки судом взято таку заборгованість та за який період вона.

Також, суд - не обґрунтував у своєму рішенні стягнення подвійної орендної плати за період квітня-травня місяців 2017 року, тоді як за вказаний період (квітень-травень місяці) судом була стягнута орендна плата.

Узагальнюючи свої вимоги, відповідач робить висновок, що позивач не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував надання відповідачу доказів переходу до нього прав у зобов'язанні, що у відповідності до статті 517 Цивільного кодексу України не давало змоги господарському суду Дніпропетровської області у примусовому порядку проводити будь-які стягнення з ФОП Ментій Т.М. до виконання позивачем свого обов'язку, передбаченого зазначеною нормою закону.

Позивач (ПАТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця") у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що судом першої інстанції були повно і всебічно встановлені та розглянуті обставини даної справи, досліджені надані сторонами докази та пояснення, на підставі чого прийнято законне і обґрунтоване рішення, буз будь-яких порушень норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області без змін.

Третя особа (РВ ФДМ України у Дніпропетровській області) у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що ПАТ "Українська залізниця" є акціонерним товариством, власником 100% акцій якого є держава; державне майно, яке внесено до статутного капіталу товариства, не передано у власність ПАТ "Українська залізниця", а статус державного не змінено; правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності ПАТ "Українська залізниця" на майно, що є об'єктом оренди за договором № 12/02-3596-ОД від 15.09.2009 року, відсутні. Регіональне відділення вважає, що оскільки сам договір оренди укладений з Регіональним відділенням як орендодавцем, то зміна власника орендованого майна є істотною, більш того на вимогу ст.ст. 636, 638, 651, 652 Цивільного кодексу України допускається лише за згодою сторін. Вказує, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що на момент підписання додаткової угоди між ПАТ "Українська залізниця" та орендарем статутний капітал Товариства було сформовано у повному обсязі, а сума статутного капіталу відповідала сумі, вказаній в установчих документах Товариства. Крім того зазначає, що на момент укладання спірної додаткової угоди корпоратизацію ПАТ "Українська залізниця" не було завершено, оскільки не виконані всі умови, які передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Просить апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.11.2017 року апеляційну скаргу у складі колегії суддів: головуючий суддя - Іванов О.Г. (доповідач) судді Березкіна О.В., Чимбар Л.О. було прийнято та призначено до розгляду на 07.12.2017 року.

07.12.2017 року на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів проведеного на виконання розпорядження керівника апарату Дніпропетровського апеляційного господарського суду Нурулаєвій Г.Ю. від 07.12.2017 року №2086/17 в зв'язку з перебуванням у відпустці судді Чимбар Л.О. призначено склад колегії у складі: головуючий суддя - Іванов О.Г. (доповідач) судді - Березкіна О.В., Антонік С.Г.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ментій Тетяни Миколаївни на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.10.2017 року у справі №904/7821/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Іванов О.Г. (доповідач) судді - Березкіна О.В., Антонік С.Г.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 року розгляд справи відкладено на 26.12.2017 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.12.2017 року розгляд справи було відкладено на 25.01.2018 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 року розгляд справи було відкладено на 07.02.2018 року у зв'язку з задоволенням клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Чергове клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з підстав необхідності обґрунтування позиції відповідача в письмовій формі й направлення заперечення позивачу та третій особі задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

В судовому засіданні 07.02.2018 року Дніпропетровським апеляційним господарським судом була оголошена вступна та резолютивна частина постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення представників сторін і третьої особи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

15.09.2009 року між Регіональним відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною (Орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-3596-ОД (а.с. 16-19).

Згідно пункту 1.1. договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно нежитлове вбудоване приміщення з прибудовою площею 347,4 кв.м., розміщене за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Кириленко, 14/77, на 1-му поверсі5-ти, що перебуває на балансі ДП "Придніпровська залізниця", вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку/актом оцінки на 7 вересня 2009 року і становить за незалежною оцінкою залишковою вартістю 970908 грн.

Відповідно до пункту 2.5 Договору у разі припинення цього Договору Майно повертається ОРЕНДАРЕМ Балансоутримувачу. Майно вважається поверненим Балиясоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання - передачі, копія якого надається ОРЕНДАРЕМ ОРЕНДОДАВЦЮ у місячний термін з дати його підписання.

Згідно пункту 3.6 договору Орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства -30% балансоутримувачу щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно до пункту 3.11 договору зобов'язання Орендаря за сплатою орендної плати забезпечуються у вигляді завдатку в розмірі не меншому, ніж орендна плата за три (базових) місяці оренди, який вноситься в рахунок плати за три останні місяці оренди.

Зггідно пункту 3.12 договору у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу.

Пунктом 5.18 Договору передбачено, що орендар, у разі наміру продовжити строк дії договору оренди, зобов'язаний не пізніше ніж за місяць до закінчення терміну дії договору оренди подати Орендодавцю та Балансоутримувачу про це заяву з документами щодо виконання умов договору оренди (дозвіл пожежників, копія договору страхування державного майна, платіжні доручення про сплату страхового платежу та ін.). У разі неподання Орендарем до Орендодавця заяви на протязі встановленого цим пунктом договору терміну, або відмови орендодавця від продовження строку дії договору оренди на новий перша, договір припиняє свою дію, а Орендар зобов'язаний виселитися у день, визначений за договором, як кінцевий термін дії договору оренди, та надати Орендодавцю акт повернення орендованих площ балансоутримувачу. У разі невиконання цієї умови договору оренди Орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування майном за час прострочення.

Відповідно до пункту 10.7 договору Реорганізація Орендодавця або перехід права власності на орендоване Майно третім особам не є підставою для зміни або припинення чинності цього Договору, і він зберігає свою чинність дим нового власника орендованого Майна (його правонаступників).

Згідно пункту 10.13 Договору якщо Орендар не виконує обов'язку щодо повернення Майна після припинення договору, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування Майном за час прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що 15 вересня 2009 року між Регіональним відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною було підписано Акт приймання - передачі в оренду нежитлові вбудовані приміщення їдальні, що знаходиться на балансі ДП "Придніпровська залізниця" (а.с. 20).

15.09.2011 року між Регіональним відділенням ФДМ України по Дніпропетровській області та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною було укладено Додаткову угоду до Договору якою визначено наступну умову: "Цей Договір є пролонгованим з 15.09.2011 рокупо 14.09.2013 року (а.с. 21).

19.03.2014 року між Регіональним відділенням ФДМ України по Дніпропетровській області та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною було укладено Додаткову угоду до Договору якою визначено наступну умову: "Цей Договір є пролонгованим з 01.01.2014р. по 31.12.2014р." (а.с. 26).

14.11.2014 року між Регіональним відділенням ФДМ України по Дніпропетровській області та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною було укладено Додаткову угоду до Договору якою визначено наступну умову: "Цей Договір є пролонгованим з 01.01.2015р. по 31.03.2015р."(а.с. 28).

26.02.2015 року між Регіональним відділенням ФДМ України по Дніпропетровській області та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною було укладено Додаткову угоду до Договору якою визначено наступну умову: "Цей Договір є пролонгованим з 01.04.2015р. до моменту створення (реєстрації) Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", але не більш ніж по 28.02.2018р."(а.с. 29-30).

10.03.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною було укладено Додатковий договір до Договору оренди нерухомого (або іншого) майна від 15.09.2009 року №12/02-3596-ОД яким визначено наступну умову: "Орендодавцем майна за договором від 15.09.2009р. є ПАТ "Укрзалізниця. Термін дії Договору оренди продовжено по 31.03.2016р."(а.с. 31-32).

10.03.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною було підписано акт приймання - передачі в оренду нерухомого майна (а.с. 33).

18.03.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною було укладено Додаткову угоду до Договору якою визначено наступну умову: " Цей Договір діє до 30 червня 2016р. включно"(а.с. 35).

18.07.2016р року між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною було укладено Додаткову угоду до Договору якою визначено наступну умову: " Цей Договір діє з 01 липня по 31 липня 2016р."(а.с. 36).

25 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною було укладено Додаткову угоду до Договору якою визначено наступну умову: " Орендна плата з 01.10.2016р. становить 23 367грн. без ПДВ"(а.с. 37).

29.11.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" та Фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною було укладено Додаткову угоду до Договору якою визначено наступну умову: "Договір діє з 01 листопада 2016р. по 31 березня 2017р. включно" (а.с. 39).

Причиною спору у даній справі є незгода відповідача визнати факт припинення дії спірного договору оренди нерухомого майна за закінченням строку його дії 31.03.2017 року та зволікання орендаря щодо повернення позивачеві орендованого майна, а також несплата орендної плати з січня 2017 року та неустойки за прострочку повернення майна.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що судом встановлено, що строк договору оренди закінчився 31.03.2017 року, нового договору оренди на спірне приміщення укладено не було, а орендар не повернув орендодавцю за актом приймання-передачі орендоване нерухоме майно, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 86 531 грн. 48 коп. та неустойку у розмірі 98 670 грн. 70 коп., а також підстав для виселення відповідача із орендованого приміщення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Правовідносини сторін виникли з приводу користування державним майном за договором оренди.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

Так стаття 759 Цивільного кодексу України визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" передбачено утворення на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" встановлено, що статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 затверджено Статут публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Статут).

Пунктом 2 Статуту встановлено, що товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до пункту 20 Статуту, товариство має у власності майно, що внесене до його статутного капіталу, та/або інше майно, набуте ним на підставах, що не заборонені законодавством. Товариство здійснює володіння, користування та розпорядження таким майном згідно з метою своєї діяльності з урахуванням вимог законодавства та цього Статуту.

Пунктом 33 Статуту передбачено, що товариство здійснюючи право власності, володіє, користується та розпоряджається належним йому майном і вчиняє стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству, Статуту та меті діяльності підприємства.

Судом встановлено, що згідно витягу з протоколу №1 засідання ПАТ "Укрзалізниця" від 06.11.2015, датою початку фінансово-господарської діяльності ПАТ "Укрзалізниця" було визначено 01.12.2015.

Відповідно до Положення про регіональну філію "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", затвердженого рішенням правління ПАТ "Укрзалізниця" від 16.11.2015 (протокол №5), відокремленим підрозділом товариства є регіональна філія "Придніпровська залізниця", до якої в процесі реорганізації перейшли всі майнові права та обов'язки державного підприємства "Придніпровська залізниця".

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" передбачено, що внесення нерухомого майна залізничного транспорту до статутного капіталу товариства може здійснюватися на підставі обліку майна на балансах Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств залізничного транспорту відповідно до законодавства без попередньої державної реєстрації права власності на таке майно.

Відповідно до частини 2 статті 5 вказаного Закону, переоформлення правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, внесені до статутного капіталу товариства, здійснюється протягом двох років з дня державної реєстрації товариства; державна реєстрація прав на нерухоме майно, внесеного до статутного капіталу товариства, здійснюється на підставі передавального акту та акту оцінки майна залізничного транспорту, внесеного до статутного капіталу товариства. Передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту є документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу товариства.

Згідно з передавальним актом від 03.08.2015, затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015 року, орендоване майно за договорами оренди передане державним підприємством "Придніпровська залізниця" до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця".

На підставі Зведеного переліку майна державного підприємства "Придніпровська залізниця", що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця", затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015, майно за адресою: м. Кривий Ріг, вул.Іскрівська, 126, площею 141,0 кв. м було включено до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця".

Згідно положень статті 329 Цивільного кодексу України, юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до статті 85 Господарського кодексу України, статті 115 Цивільного кодексу України, господарське товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Отже, з наявних в матеріалах даної справи доказів та аналізу вищенаведених норм законодавства, судом першої інстанції правильно встановлено, що з 21.10.2015 ПАТ "Укрзалізниця" набуло право власності на нерухоме майно, що є об'єктом оренди за договором № 12/02-3596-ОД від 15.09.2009 року, як таке, що передано до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця".

Частиною 1 статті 770 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Аналогічні положення закріплені в частині 2 статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка передбачає, що у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов'язки за договором оренди.

Безпосередньо умовами пункту 10.7 договору оренди № 12/02-3596-ОД від 15.09.2009 року встановлено, що перехід права власності на майно третім особам не є підставою для зміни або припинення чинності цього договору, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступника) (а.с. 18 зв.).

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що у зв'язку з переходом до позивача права власності на майно, яке є об'єктом оренди, в силу вимог закону, відбулася заміна сторони у зобов'язанні, внаслідок чого до позивача перейшли права та обов'язки орендодавця по Договору оренди № 12/02-3596-ОД від 15.09.2009 року, в тому числі, і право вимагати сплати орендних платежів, тобто, прав кредитора у зобов`язанні.

При цьому суд першої інстанції правильно відхилив, як необґрунтовані, доводи Третьої особи (Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області) про те, що заміна сторони у Договорі оренди № 12/02-3596-ОД від 15.09.2009 року мала відбуватися за обов'язковою участю попереднього кредитора, тому що у даному випадку заміна сторони за договором оренди відбулася в силу вимог закону, зокрема, статті 770 Цивільного кодексу України, статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", які не передбачають необхідність оформлення відповідної заміни шляхом укладення окремого тристороннього договору.

Так матеріалами справи підтверджено, що листом від 10.12.2015 №НГ-9-1/103 регіональна філія "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" повідомила Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про здійснення державної реєстрації публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 21.10.2015 та надала зведений перелік майна ДП "Придніпровська залізниця", що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця", затверджений Міністром інфраструктури України від 18.08.2015, до якого, зокрема, увійшло майно за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Кириленка, буд. 14 прим. 77, площею 347,4 кв. м. (а.с. 77-83).

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" листом від 31.12.2015 №Ц-1/2-3/885-15 надало Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Дніпропетровській області реєстри договорів оренди майна, що увійшли до статутного капіталу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", відповідно до якого майно за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Кириленка, буд. 14 прим. 77, передане в оренду Відповідачу відповідно до Договору № 12/02-3596-ОД від 15.09.2009 року, увійшло до статутного капіталу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (а.с. 84-89).

За наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент укладення між позивачем та відповідачем Додаткового договору від 10.03.2016 року до Договору оренди нерухомого майна № 12/02-3596-ОД від 15.09.2009 року Регіональне відділення Фонду Державного майна України вже не було стороною цього договору, а відтак означений додатковий договір не порушує прав останнього.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що при передачі нерухомого майна як вкладу до статутного (складеного) капіталу юридичної особи право власності на таке майно виникає з моменту державної реєстрації права за такою юридичною особою у Державному реєстрі речових права на нерухоме майно, оскільки відповідно до приписів статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право господарського відання, або право оперативного управління підлягає державній реєстрації, яке на даний час не зареєстроване за позивачем, колегія суддів відхиляє як хибні, так як частина 2 статті 5 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" містять прямі приписи, що передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту є документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу Товариства.

Тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ПАТ "Українська залізниця" або його структурний підрозділ взагалі не мали права укладати додаткові договори до вказаного договору оренди до відповідної державної реєстрації своїх прав, а також ставити питання перед судом щодо стягнення на його користь 100% орендної плати, а укладені між сторонами додаткові договори, на які посилається суд у своєму рішенні, у відповідності до приписів ст. 83 ГПК України підлягають визнанню недійсними - є безпідставними.

Відносно посилання відповідача на відсутність доказів передання первісним кредитором новому кредиторові документів, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, а відтак на право боржника не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні, як це встановлює стаття 517 Цивільного кодексу України, то колегія суддів відхиляє ці заперечення відповідача проти позову, як необґрунтовані, оскільки укладаючи Додатковий договір від 10.03.2016 сторони безпосередньо в умовах цього договору відзначили, що заміна сторони орендодавця відбувається у зв'язку з утворенням Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорт у загального користування" від 23.02.2012 №4442-VI та встановлено за згодою сторін, що орендодавцем майна, визначеного Договором оренди № 12/02-3596-ОД від 15.09.2009 року є ПАТ "Укрзалізниця".

Таку обставину, що означений Договір оренди фактично виконувався його сторонами до 31.03.2017, позивач та відповідач наразі перед судом не заперечують.

За вимогами частини 1, частини 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 3 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" також встановлено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Обов'язок орендаря своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату встановлений у пункті 5.2. Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 12/02-3596-ОД від 15.09.2009 року.

В силу вимог частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Між тим матеріалами справи, а саме: розрахунками заборгованості (а.с.143, 144), рахунками-фактурами (а.с. 145-150), підтверджено, що за період користування майном з січня по травень 2017 року, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з орендної плати та з відшкодування витрат балансоутримувача у загальному розмірі 86 531 грн. 48 коп. (з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог). Ця обставина не спростована відповідачем належними доказами.

За приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

За встановлених судом обставин, які свідчать про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань зі сплати орендної плати, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 86 531 грн. 48 коп., яка визначена як заборгованість з орендної плати, є обґрунтованими, тому правильно були задоволені судом першої інстанції.

Щодо обставин, пов'язаних з припиненням дії договору оренди, судом першої інстанції правильно встановлено, що у відповідності до умов Додаткового договору від 29.11.2016 року сторони погодили строк дії договору оренди з 01 листопада 2016 року по 31 березня 2017 року включно (а.с. 39).

Відповідно до частини 1 статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Пунктом 10.9. Договору оренди обумовлено, що чинність цього договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

У пункті 10.1. Договору оренди сторони встановили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов цього Договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу або декларації наданої органом пожежного нагляду та узгодження Балансоутримувача, Договір, за заявою орендаря щодо продовження терміну дії, може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у Договорі.

Обґрунтовуючи свої вимоги про виселення відповідача зі спірного приміщення позивач вказував, що у своєму листі від 13.04.2017 за вих. №НИМ-07/316 Криворізька дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Придніпровська залізниця" повідомила відповідача про необхідність по терміну завершення договору оренди повернути майно балансоутримувачу протягом трьох робочих днів, шляхом підписання акту приймання-передачі, з одночасним погашенням заборгованості по орендній платі та відшкодування витрат балансоутримувача.

Направлення вказаного вище листа 21.04.2017 підтверджується відповідним фіскальним чеком, а отримання цього листа 05.05.2017 відповідачем підтверджено рекомендованим відправленням, які є в матеріалах справи (а.с. 40-41 т.1), що спростовує доводи відповідача про відсутність заяв позивача заяви про припинення договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору.

Втім колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що як вбачається зі змісту листа позивача від 13.04.2017 за вих. №НИМ-07/316, цим листом відповідача насамперед було повідомлено, що протокольним рішенням засідання ПАТ "Українська залізниця" від 29.03.2017 №Ц-57/25 ухвалено рішення про продовження дії договору оренди № 12/02-3596-ОД від 15.09.2009 року та інших договорів, при цьому запропоновано погодити внесення змін до договорів і повернути підписані і скріплені печаткою додаткові договори до 24.04.2017 шляхом передачі через балансоутримувача орендованого майна. До додатку до листа були додані додаткові договори.

Також у цьому листі відзначено, що за вимогою ПАТ "Укрзалізниця", відповідачу необхідно по терміну завершення договорів оренди повернути майно балансоутримувачу протягом трьох робочих днів, шляхом підписання акту приймання-передачі, з одночасним погашенням заборгованості по орендній платі та відшкодування витрат балансоутримувача.

Таким чином, означений лист позивача містить дві пропозиції: першу - про внесення змін до договору оренди на інших умовах, викладений в проекті додаткової угоди, яка додається до цього листа, та другу - по терміну завершення договору оренди за вимогою позивача повернути майно.

За таких обставин слід визнати доведеним факт прийняття керівним органом позивача рішення про продовження дії договору оренди.

Разом із цим колегія суддів вважає, що вказаний вище лист позивача є лише пропозицією про зміну умов договору оренди на умовах, які були викладені в проекті відповідного додаткового договору.

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, оскільки судом встановлено з матеріалів даної справи, що відповідач не прийняв вказану вище пропозицію позивача і між сторонами не був укладений відповідний додатковий договір, яким продовжено строк дії договору оренди, слід визнати, що строк дії договору оренди припинений 31.03.2017 року.

Як вбачається зі змісту наступного листа позивача від 01.06.2017 №268/ДН-2 (а.с. 42-45 т.1) позивач прямо вказує відповідачу на ту обставину, що ПАТ "Укрзалізниця" не отримані надіслані йому поштою 04.05.2017 додаткові договори до договорів оренди (серед яких зазначено й договір оренди № 12/02-3596-ОД від 15.09.2009 року), що термін дії цих договорів, згідно додаткових договорів від 28.11.2017, закінчився 31.03.2017 та що ПАТ "Укрзалізниця" відповідачу необхідно по терміну завершення договорів повернути майно балансоутримувачу протягом трьох робочих днів, шляхом підписання акту приймання-передачі з одночасним погашення заборгованості по орендній платі та відшкодування витрат балансоутримувача.

Наведені вище обставини спростовують доводи відповідача про те, що термін дії договору вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Посилання відповідача на те, що про поновлення строку дії договору свідчить те, що позивач продовжував нарахування орендної плати після спливу строку дії договору, також не спростовують факту припинення договору 31.03.2017 року, оскільки відповідно до умов пункту 3.12. Договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно, закінчення строку дії договору оренди не звільняє Орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо вона виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Відповідно до положень статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Оскільки надана відповідачем суду апеляційної інстанції копія Додаткового договору від 19.06.2017 року до Договору оренди № 12/02-3596-ОД від 15.09.2009 року має виправлення кінцевої дати строку дії договору, та вищезазначене виправлення не обумовлено надписом «виправлено» і не підтверджено підписами уповноважений осіб на цьому договорі, із зазначенням дати виправлення, колегія суддів вважає копію Додаткового договору від 19.06.2017 року неналежним доказом, який не може свідчити про поновлення строку дії договору № 12/02-3596-ОД.

Не укладення між сторонами відповідного додаткового договору про продовження терміну дії договору оренди має наслідком виникнення у відповідача обов'язку з повернення позивачу орендованого майна, в порядку визначеному пунктом 10.11. Договору оренди, а саме протягом трьох робочих днів.

Доказів повернення спірних приміщень відповідач суду не надав.

Із наданого позивачем до матеріалів справи Акту від 01.06.2017 (а.с. 51) вбачається, що в будівлі, яка є об'єктом оренди, ведеться торговельна діяльність, товар, обладнання та інвентар знаходяться в орендованих приміщеннях.

За вказаних обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача про виселення відповідача із спірного приміщення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо решти вимог позивача про стягнення з відповідача неустойки судом встановлено, що в пункті 5.18. Договору оренди сторони обумовили, що у разі неподання орендарем до Орендодавця заяви на протязі встановленого цим пунктом договору терміну, або відмови орендодавця від продовження строку дії договору оренди на новий термін, договір припиняє свою дію, а Орендар зобов'язаний виселитися у день, визначений договором, як кінцевий термін дії договору, та надати Орендодавцю акт повернення орендованих площ балансоутримувачу. У разі невиконання цієї умови договору оренди Орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування майном за час прострочення.

В пункті 10.13. Договору оренди сторони також обумовили, що якщо орендар не виконує обов'язку щодо повернення майна після припинення договору орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування Майном за час прострочення.

За розрахунком позивача неустойка у розмірі подвійної орендної плати за несвоєчасне повернення майна за період з 01.04.2017 по 31.05.2017 (квітень - травень) становить суму 98 670 грн. 70 коп. (а.с.17 т.1).

Оскільки відповідач не заперечує факту не повернення орендованого майна у визначеному позивачем періоді, за який нараховано неустойку, доказів сплати неустойки суду не надав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми 98 670 грн. 70 коп. неустойки в судовому порядку.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про повне задоволення позовних вимог. Тому передбачених статтями 277-279 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281, 282, 283 ГПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ментій Тетяни Миколаївни м. Кривий Ріг Дніпропетровська область - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.10.2017 року у справі № 904/7821/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 12.02.2018 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Березкіна

Суддя С.Г. Антонік