РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.02.2018Справа № 910/23541/17
Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О., розглянувши в спрощеному провадженні справу

За позовом доТовариства з обмеженою відповідальністю "Амарі Україна" Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-інженерна компанія "Фортекс-Україна"
про стягнення 627 033,76 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Без повідомлення (виклику) учасників справи
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Амарі Україна" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-інженерна компанія "Фортекс-Україна" (надалі - відповідач) про стягнення суми заборгованості у розмірі 627 033,76 грн., з яких: 416 265, 60 грн. - загальна сума заборгованості за товар, 201 671, 45 грн. - загальна сума пені, 6 276, 61 грн. - загальна сума збитків від інфляції, 2 820, 10 грн. - загальна сума трьох відсотків річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов'язань з оплати товару за договором № АК-000136 від 09.02.2017 року, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 ГПК України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2018 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Суд також враховує положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Амарі Україна" (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-інженерна компанія "Фортекс - Україна" (Покупець) було укладено договір №АК-000136 (надалі - Договір), згідно умов якого Продавець взяв на себе зобов'язання продати Покупцю товар у відповідності до умов укладеного договору, а Покупець, в свою чергу, зобов'язався прийняти товар та здійснити його оплату (п. 1.1. Договору).

Пунктом 1.2. Договору сторони обумовили, що асортимент, кількість і ціна Товару, визначаються на підставі замовлення Покупця і вказуються або в накладній і а рахунку фактурі, які підписуються уповноваженими особами Продавця, або у Специфікації, підписаної Сторонами. Вказані документи є невід'ємними частинами даною Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору, загальна сума даного Договору складається із суми всіх накладних, відповідно до яких буде поставлено Товар.

Згідно п. 3.4. Договору Покупець зобов'язаний оплатити продавцю 100 % вартості продукції протягом 45 календарних днів з момент отримання товару перевізником.

Пунктом 3.8. Договору зазначено, що якщо на момент оплати товару курс Євро за курсом НБУ стосовно гривні зміниться більш ніж на 2% ніж курс договору, то Продавець має право змінити ціну товару відповідно до курсу гривні до Євро за курсом Національного банку України, з виставленням нового рахунку-фактури на неоплачену партію товару.

За своєю правовою природою між позивачем та відповідачем укладено договір поставки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. ст. 180, 181, 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), він вважається укладеним згідно частини 8 статті 181 ГК України, оскільки подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій видаткових накладних № АК-00003919 від 27.07.2017 на суму 7 350, 00 грн., АК-00003936 від 28.07.2017 на суму 4 947, 47 грн., АК-00004029 від 02.08.2017 на суму 5 841, 40 грн., АК-00004039 від 02.08.2017 на суму 377 401,46 грн., АК-00004139 від 08.08.2017 на суму 3 760, 08 грн., АК-00004243 від 14.08.2017 на суму 1 773,58 грн., АК-00004388 від 21.08.2017 на суму 3 363, 00 грн., АК-00004393 від 21.08.2017 на суму 2 600,32 грн., АК-00004028 від 02.08.2017 на суму 9 967, 01 грн., АК-00004032 від 02.08.2017 на суму 1 263,60 грн., АК-00004135 від 08.08.2017 на суму 12 349,04 грн., АК-00004172 від 09.08.2017 на суму 1 345,73 грн., АК-00004363 від 18.08.2017 на суму 2 767, 54 грн., АК-00004392 від 21.08.2017 на суму 24 495, 59 грн., АК-00004466 від 28.08.2017 на суму 630, 00 грн., АК-00003920 від 27.07.2017 на суму 81, 67 грн. позивачем було здійснено поставку товару відповідачеві на загальну суму 459 937, 49 грн.

Окрім того, позивач зазначає, що накладна № АК-00003919 від 27.07.2017 на загальну суму 7 350, 00 грн. була частково сплачена відповідачем 09.10.2017 у сумі 5 754, 23 грн., а також зазначає, що відповідачем була сплачена сума заборгованості за вищезазначеними накладними у загальному розмірі 59 000, 00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 359 від 16.11.2017 на суму 20 000, 00 грн., № 394 від 24.11.2017 на суму 25 000, 00 грн. та № 1 від 01.12.2017 на суму 14 000, 00 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за договором №АК-000136 від 09 лютого 2017 року, станом на момент розгляду справи склала 395 183, 26 грн.

Також позивач вказує на те, що по видатковій накладній № АК-00004039 від 02.08.2017 року строк оплати настав 15.09.2017 та по видатковій накладній № АК-00004388 від 21.08.2017 строк оплати настав 04.10.2017 та у зв'язку із тим, що курс Євро за курсом НБУ збільшився більше ніж на 2% ніж курс по Договору, позивач скористався правом та 13.10.2017, керуючись п. 3.8. Договору, виставив новий рахунок-фактуру №АК-00008666 на товар за видатковими накладними №ЛК-00004039 від 02.08.2017 та № АК-00004388 від 21.08,2017 року на суму 401 846, 80 грн.

З урахуванням вищезазначеного, позивач просить суд стягнути з відповідача 416 265, 60 грн. заборгованості за договором №АК-000136 від 09 лютого 2017 року, посилаючись також на акти звірки розрахунків за період 01.08.2017 - 19.12.2017.

Між тим, посилання позивача на збільшення ціни за двома зазначеними вище накладними до 401 846, 80 грн. у зв'язку із збільшенням курсу Євро за курсом НБУ більш ніж на 2% є необґрунтованим, оскільки, по перше - позивачем не надано суду доказів виставлення відповідачеві рахунку-фактури №АК-00008666, на підставі якого позивач підвищив ціну товару, а по-друге - позивачем не надано суду жодного обґрунтованого розрахунку ціни товару у Євро та даних щодо підвищення курсу Євро, на підставі яких можна достовірно визначити, яким чином була підвищена ціна товару у гривнях.

Посилання позивача на акти звірки розрахунків, що окрім того не підписані і не завірені з боку відповідача, є безпідставним, оскільки акт є суто бухгалтерським документом, за яким бухгалтерії підприємств-учасників певних господарських операцій звіряють бухгалтерський облік цих операцій (у контексті визначення дебіторської або кредиторської заборгованості), а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Згідно ч. 1. ст. 73 та ч. 1 ст. 78 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, доведеною є сума заборгованості відповідача в розмірі 395 183, 26 грн.

Доказів сплати вищезазначеної заборгованості відповідачем суду не надано.

Статтями 525, 526 ЦК України, що кореспондуються за змістом з положеннями ст. 193 ГК України, передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Товар згідно умов договору №АК-000136 від 09 лютого 2017 року є обґрунтованими частково та підлягають задоволенню на суму 395 183, 26 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язання з оплати товару за договором №АК-000136 від 09 лютого 2017 року, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати на загальну суму 6 276, 61 грн. за відповідні періоди прострочення по кожній накладній згідно наданого розрахунку та 2 820, 10 грн. 3% річних - по накладній № АК-00004039 від 02.08.2017 за загальний період з 16.09.2017 по 20.12.2017, з урахуванням її часткової оплати.

Перевіривши, поданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд приходить до висновку, що він є обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з оплати товару за договором №АК-000136 від 09 лютого 2017 року підлягають задоволенню за, розрахунком позивача, який здійснено відповідно до умов договору вимог Закону та умов Договору.

Відповідно до положень ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно п. 6.2. Договору за прострочення термінів оплати Покупець сплачує Продавцю пеню в розмірі 0,5% від вартості товару, за кожний день прострочення

На підставі вищевикладених норм закону та умов договору у зв'язку з порушенням відповідачем виконання зобов'язань з оплати у визначений договором строк за поставлений товар позивачем нараховано пеню в розмірі 0,2 % вартості несплаченого товару за кожен день прострочення на загальну суму за відповідні періоди прострочення по кожній накладній згідно наданого розрахунку.

Водночас, в силу статей 1, 3 Закону "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, позовні вимоги в частині стягнення пені, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з оплати вартості товару за договором №АК-000136 від 09 лютого 2017 року на підставі ст. ст. 230, 231 ГК України підлягають задоволенню частково - в розмірі 28 850, 06 грн. за вказані позивачем періоди та за розрахунком суду, що відповідає вимогам Закону - з розрахунком пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в періоди, вказані позивачем у розрахунках.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Статтею 123 ГПК України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами п. п. 1-2 ст. 126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Крім того, ч. 4-5 зазначеної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як свідчать матеріали справи, у зв'язку з порушенням відповідачем прав та інтересів позивача, останній звернувся до адвоката Могильової Ірини Анатоліївни, метою надання йому юридичних послуг з приводу захисту інтересів в суді за позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-інженерна компанія "Фортекс-Україна", про що було укладено відповідний договір № 24 від 24.11.2017 про надання правової допомоги.

Факт надання юридичних послуг адвокатом Могильовою Іриною Анатоліївною підтверджується наявним в матеріалах справи копією Акта № 16012018 від 16.01.2018 про надання послуг по договору № 24 від 24.11.2017, копією рахунку-фактури № 16012018 від 16.01.2018 та копією платіжного доручення №5466 від 16.01.2018 на суму 8 400, 00 грн.

Враховуючи викладене, а також те, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та сума таких витрат підтверджується матеріалами справи, а відповідач в порядку, визначеному п. 5 ст. 126 ГПК України не звертався до суду з клопотанням про їх зменшення, суд приходить до висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягнувши з останнього на користь позивача 5 889, 42 грн. витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката.

Відповідно до положень статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 237, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Амарі Україна" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-інженерна компанія "Фортекс-Україна" (03141, м. Київ, вул. Амосова Миколи, 2, кім. 56; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Амарі Україна" (03083, м. Київ, вул. Пирогівський шлях, 34; ) 395 183 грн. 26 коп. загальної суми заборгованості за товар, 28 850 грн. 06 коп. загальної суми пені., 6 276 грн. 61 коп. загальної суми збитків від інфляції, 2 820 грн. 10 коп. трьох відсотків річних, 6 496 грн. 95 коп. судового збору та 5 889 грн. 42 коп. витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог про стягнення загальної суми заборгованості за товар та про стягнення пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 16.02.2018 року.

Суддя Ю.О. Підченко