КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2018 р. Справа№ 910/10971/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.,

представників

від позивача не з'явився

від відповідача Конопліцький І.В.

від ДВС не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2017

по справі № 910/10971/16 (суддя Літвінова М.Є.)

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 1 140 813, 00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС) та клопотанням поновленням строку на оскарження постанов.

Так, скаржник просить суд поновити строк на оскарження постанов, визнати незаконними дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення, в межах виконавчого провадження ВП №52391009, постанови про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконавчого збору у розмірі 107 780, 18 грн, постанови про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" витрат виконавчого провадження у розмірі 136, 10 грн. Також просив, визнати недійсними постанови державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, винесені в межах виконавчого провадження ВП № 52391009 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконавчого збору у розмірі 107 780, 18 грн, постанови про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" витрат виконавчого провадження у розмірі 136, 10 грн.

Крім того, заявником подано додаткові вимоги про визнання незаконною бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві стосовно не закінчення виконавчого провадження ВП № 52391009, в зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення, згідно з наказом господарського суду міста Києва від 02.09.2016 №910/10971/16 та зобов'язання державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 52391009, в зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення, згідно з наказом господарського суду міста Києва від 02.09.2016 №910/10971/16. Зазначені вимоги прийнято судом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 по справі №910/10971/16 Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" поновлено процесуальний строк на оскарження рішень, дій та бездіяльності Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Задоволено скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Задовольняючи зазначену скаргу, місцевий господарський суд визнав причини пропуску строків на їх оскарження поважними, у зв'язку з чим поновив боржнику строки на подання скарги на дії ВДВС. Крім того, суд зазначив, що отримавши від боржника докази самостійної сплати стягнутої за виконавчим документом суми боргу, державним виконавцем, всупереч приписів п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", не прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. При цьому станом на 08.02.2017 (дата винесення оскаржуваних постанов) питання про повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження вирішено державним виконавцем не було. Відтак, на даній стадії виконавчого провадження у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанов про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. В той же час, суд встановив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання судового рішення, тоді як скаржник самостійно оплатив стягувачу зазначену у виконавчому документі суму боргу. Поряд з цим, в порушення приписів Інструкції, в постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження види та суми таких витрат державним виконавцем не зазначено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 по справі №910/10971/16 скасувати. В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено обов'язкового вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду, як на підставу для стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Крім того, апелянт зазначив, що добровільне чи самостійне виконання боржником рішення суду можливе лише до моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, в той час, як рішення суду в строк, наданий для самостійного виконання не виконано. Також, апелянт зазначив, що клопотання скаржника про збільшення позовних вимог не відповідає вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 26.12.2017 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 по справі № 910/10971/16 та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

15 січня 2018 року до Київського апеляційного господарського суду від ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив про безпідставність доводів апелянта, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 по справі № 910/10971/16 просив залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 призначено справу до розгляду 05.02.2018.

В судове засідання 05.02.2018 з'явився представник відповідача. Представники позивача та ДВС в судове засідання не з'явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.08.2016 по справі №910/10971/16 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" суму 3% річних в розмірі 75064 (сімдесят п'ять тисяч шістдесят чотири) грн. 02 коп., 986 809 (дев'ятсот вісімдесят шість тисяч вісімсот дев'ять) грн. 76 коп., інфляційних втрат та 15 928 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот двадцять вісім) грн. 11 коп. витрат по сплаті судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

На виконання зазначеного рішення 02.09.2016 видано відповідний наказ.

Згідно з частиною 1 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017) скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Місцевий господарський суд, оцінюючи доводи скаржника щодо поважності причин для поновлення строків на подання скарги на дії ВДВС, визнав причини пропуску строків на їх оскарження поважними та поновив Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" процесуальний строк на оскарження рішень, дій та бездіяльності Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві. В зазначеній частині ухвала місцевого господарського суду апелянтом не оскаржується.

30 вересня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52391009 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 02.09.2016 у справі № 910/10971/16.

Пунктом 2 зазначеної постанови скаржнику надано строк для самостійного виконання постанови до семи днів з моменту її винесення (отримання).

Вищевказана постанова про відкриття виконавчого провадження отримана скаржником 12.10.2016.

Згідно з платіжним дорученням № 4008287 від 26.10.2016 скаржник перерахував на рахунок стягувача заборгованість в сумі 1 077 801, 89 грн., стягнуту за виконавчим документом.

02 листопада 2016 року скаржник звернувся до державного виконавця з заявою № 14/5-2095В про закінчення виконавчого провадження, в зв'язку з оплатою заборгованості.

Колегія суддів приймає до уваги, що доказів виконання рішення суду, у наданий державним виконавцем строк, боржником до Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві не подано.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі, рішення згідно з виконавчим документом.

В той же час, всупереч п.9 ч.1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" постанову про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем не прийнято.

В подальшому, 08.02.2017 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 136, 10 грн, на підставі статті 42 Закону України "Про виконавче провадження", а також постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 107780,18 грн, на підставі статей 3, 27, 40 Закону України "Про виконавче провадження".

05 жовтня 2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (надалі - Закону України «Про виконавче провадження») та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5 (надалі - Інструкція).

За приписами п. 7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

В той же час, оскільки питання про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, в межах виконавчого провадження №52391009, до 05.10.2016, вирішено державним виконавцем не було, з огляду на положення п. 7 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», дане питання підлягає вирішенню у порядку, встановленому саме положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За змістом ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня, з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження), виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 8 Розділу ІІІ Інструкції стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня, з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження), виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом. Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Таким чином, за змістом наведених положень законодавства, питання про стягнення з боржника виконавчого збору може бути вирішено державним виконавцем або на стадії відкриття виконавчого провадження (про що зазначається у відповідній постанові про відкриття виконавчого провадження), або (якщо виконавчий збір не стягнуто) при поверненні виконавчого документа стягувачу чи закінченні виконавчого провадження.

Так само, зі змісту ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається що постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, у разі необхідності примусового стягнення з боржника таких витрат, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум, згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату винесення оскаржуваних постанов, питання про повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження вирішено державним виконавцем не було. Відтак, на даній стадії виконавчого провадження у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанов про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а відповідні дії виконавця положенням законодавства не відповідають.

При цьому, колегія суддів зазначає, що пунктом 2 Розділу VI Інструкції визначено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження.

Однак, в порушення наведених приписів Інструкції, в постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 08.02.2017 (у розмірі 136,10 грн), види та суми таких витрат державним виконавцем не зазначено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Доводи про які зазначає апелянт в апеляційній скарзі колегією суддів визнано безпідставними, оскільки ґрунтуються на невірному тлумаченні норм Закону та суперечать п. 7 прикінцевих та перехідних положень Закону, у зв'язку з чим не приймаються судом до уваги. До того ж, в даній постанові державний виконавець послався на положення саме Закону України Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Щодо клопотання скаржника про збільшення позовних вимог, яке задоволено судом, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 9.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XII1 ГПК тощо.

Частиною 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017) передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Як вбачається з матеріалів справи, в заяві про збільшення позовних вимог скаржник просить визнати незаконною бездіяльність Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві стосовно не закінчення виконавчого провадження ВП № 52391009 та зобов'язати державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 52391009, в зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення, згідно з наказом господарського суду міста Києва від 02.09.2016 № 910/10971/16.

Дослідивши предмет та підстави, на яких ґрунтується скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, а також враховуючи, що заява скаржника про зміну вимог скарги подана до початку розгляду скарги по суті, колегія суддів прийшла до висновку про обґрунтованість задоволення останньої.

Таким чином, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом повно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, ухвалу суду прийнято відповідно до вимог матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 по справі №910/10971/16 без змін.

2.Матеріали справи №910/10971/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Поновити дію ухвали Господарського суду міста Києва від 30.10.2017.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.02.2018.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна