КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2018 р. Справа№ 910/4413/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зеленіна В.О.

За участю секретаря судового засідання Москаленко Г.С.

представників сторін:

від позивача - Вичівська О.Ю. дов. № 8501/15/1 від 27.12.17

Тодосієнко В.М. дов. № 8494/15/1 від 27.12.17

від відповідача - Свистунов А.В дов. № б/н від 22.01.18

від третьої особи - Башаров В.Є. ордер КС320754 від 09.01.18

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»
на рішенняГосподарського суду міста Києва
від 12.09.2017 року
у справі№ 910/4413/17 (головуючий суддя: Смирнова Ю.М., судді: Головатюк Л.Д., Літвінова М.Є.)
за позовомДержавної іпотечної установи
доПублічного акціонерного товариства «Дельта Банк»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання права на припинення зобов'язання та визнання припиненим зобов'язання

ВСТАНОВИВ:

Державна іпотечна установа (далі - позивач) звернулася з даним позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - відповідач, ПАТ «Дельта Банк») за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - третя особа, ФГВФО) у якому просила:

- визнати право на припинення зобов'язання перед відповідачем щодо сплати відсоткового доходу за п'ятий та шостий відсотковий періоди за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року зарахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- визнати припиненими зобов'язання перед відповідачем щодо сплати відсоткового доходу за п'ятий та шостий відсоткові періоди за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року (з урахуванням клопотання про виправлення описок, поданого 23.06.2017).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАТ «Дельта Банк» є боржником Державної іпотечної установи за Договором банківського рахунку № 26/995-070 від 27.02.2013 (далі - Договір банківського рахунку), а Державна іпотечна установа є боржником Банку по виплаті відсоткового доходу за п'ятий та шостий відсоткові періоди за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року. Листами від 29.06.2016 та від 27.12.2016 з посиланням на ст. 601 Цивільного кодексу України та п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач звернувся до відповідача із заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 161 291 973,10 грн. Однак, відповідачем факт припинення зобов'язань позивача перед відповідачем щодо сплати відсоткового доходу шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог заперечується.

Відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки облігації серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3», емітовані Державною іпотечною установою, на загальну суму 1 808 918 429,50 грн., виявлені та включені до складу ліквідаційної маси ПАТ «Дельта Банк», проведення спірного зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить приписам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2. Також відповідач зазначає, що умовами договору договірне списання коштів з рахунків позивача можливе виключно у випадках несвоєчасних розрахунків клієнта за Договором банківського рахунку, у зв'язку з чим абз. 2 п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюється на спірні правовідносини.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/4413/17 позов задоволено частково.

Визнано припиненим зобов'язання Державної іпотечної установи перед ПАТ «Дельта банк» щодо сплати відсоткового доходу за п'ятий та шостий відсоткові періоди за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року у розмірі 161 291 973,10 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Дельта банк» на користь Державної іпотечної установи судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/4413/17 скасувати в частині задоволення позовних вимог Державної іпотечної установи та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Державної іпотечної установи відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк», крім доводів викладених у позовній заяві, посилається зокрема на те, що судом не було враховано включення облігації серії «A3», «B3», «C3», до складу ліквідаційної маси, що унеможливлює зарахування зустрічних вимог, оскільки таке зарахування, в порушення приписів законодавства, призведе до зменшення ліквідаційної маси банку.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О., судді: Зеленін В.О., Мартюк А.І. та призначено до розгляду на 22.11.2017 року.

13.11.2017 року через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Державної іпотечної установи надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване судове рішення залишити без змін.

22.11.2017 року через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» надійшли додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких відповідач підтримав її вимоги та доводи.

22.11.2017 у судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду було оголошено перерву до 20.12.2017.

20.12.2017, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Ткаченка Б.О. з 18.12.2017 на лікарняному, а з 26.12.2017 у щорічній основній відпустці, розгляд справи не відбувся.

26.12.2017 року через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа підтримала вимоги та доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, оскаржуване судове рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Після виходу головуючого судді Ткаченка Б.О. з відпустки, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.01.2018 справу № 910/4413/17 прийнято до провадження у вказаному складі колегії суддів та призначено до розгляду на 07.02.2018.

11.01.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли письмові пояснення, в яких третя особа підтримала вимоги та доводи апеляційної скарги.

02.02.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Державної іпотечної установи надійшли:

- відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване судове рішення залишити без змін;

- відповідь на пояснення подані Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для повного, всебічного та правильного вирішення справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення по суті спору.

Представник Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в його апеляційній скарзі та письмових поясненнях, просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/4413/17 скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Державної іпотечної установи відмовити повністю.

Також у судовому засіданні представник відповідача надав рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про затвердження Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються» № 3711 від 21.08.2017, зареєстроване Міністерством юстиції України 07.09.2017 за № 1104/30972, відповідно до якого у банку були відсутні підстави для зарахування, з огляду на п.п. 16, 17 вказаного рішення, оскільки ще не відбулося погашення тієї черги до якої відносяться зустрічні вимоги позивача.

Представники Державної іпотечної установи у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечували проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі та письмових поясненнях, просили суд відмовити у задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду як таке, що прийняте з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Щодо посилання на п.п. 16, 17 рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про затвердження Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються» № 3711 від 21.08.2017, зареєстроване Міністерством юстиції України 07.09.2017 за № 1104/30972, то представники позивача заперечили проти їх врахування, оскільки вказані пункти суперечать положенням ч. 4-1 ст. 602 Цивільного кодексу України та п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Також представники зазначили, що позивач оскаржив положення пунктів 16, 17 вказаного рішення до адміністративного суду.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в його відзиві, письмових поясненнях та апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк», просив суд рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/4413/17 скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Державної іпотечної установи відмовити повністю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

26.12.2013 Правлінням Державної іпотечної установи було прийнято рішення про закрите (приватне) розміщення облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3».

У п. 4.2 Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року (далі - Проспект емісії) наведено параметри випуску облігацій, а саме:

- характеристика облігацій: серія «Z2» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «A3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «B3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «C3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням; серія «D3» - іменні, відсоткові, з додатковим забезпеченням;

- кількість облігацій: 50 000 штук відсоткових іменних облігацій, у тому числі: серія «Z2» - 10 000 штук; серія «A3» - 10 000 штук; серія «B3» - 10 000 штук; серія «C3» - 10 000 штук; серія «D3» - 10 000 штук;

- номінальна вартість облігацій (серій «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3»): 100 000,00 грн;

- загальна номінальна вартість випуску облігацій: 5 000 000 000,00 грн., в тому числі: серія «Z2» - 1 000 000 000,00 грн.; серія «A3» - 1 000 000 000,00 грн.; серія «B3» - 1 000 000 000,00 грн.; серія «C3» - 1 000 000 000,00 грн.; серія «D3» - 1 000 000 000,00 грн.

Відповідно до Реєстрів власників іменних цінних паперів, складених Публічним акціонерним товариством «Національний депозитарій України», ПАТ «Дельта Банк» є власником відсоткових іменних облігацій Державної іпотечної установи згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року, а саме:

- серії «A3» загальною кількістю 4 565 шт.;

- серії «B3» загальною кількістю 10 000 шт.;

- серії «C3» загальною кількістю 2 700 шт.

Пунктом 4.8 Проспекту емісії передбачено, що виплата відсоткового доходу здійснюється за рахунок коштів емітента в національній валюті депозитарною установою, з якою власник облігацій уклав договір про обслуговування рахунку у цінних паперах. Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника облігацій. Виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється з періодичністю один раз на півроку. Виплата відсоткового доходу здійснюється на підставі реєстру власників, який складає Центральний депозитарій ПАТ «НДУ» на момент завершення операційного дня, що передує даті початку відповідної виплати (даті останньої виплати).

За змістом п. 4.8 Проспекту емісії, для п'ятого та шостого відсоткових періодів емітент встановлює такі умови виплати відсоткового доходу:

- для облігацій серії «А3»: для п'ятого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 28.06.2016, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4 487,67 грн.; для шостого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 27.12.2016, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4 487,67 грн.;

- для облігацій серії «В3»: для п'ятого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 28.06.2016, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4 736,99 грн.; для шостого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 27.12.2016, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4 736,99 грн.;

- для облігацій серії «С3»: для п'ятого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 28.06.2016, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4 736,99 грн.; для шостого відсоткового періоду датою закінчення виплати відсоткового доходу визначено 27.12.2016, розмір виплати відсоткового доходу на одну облігацію становить 4 736,99 грн.

Таким чином, що у Державної іпотечної установи є зобов'язання перед Банком щодо виплати відсоткового доходу з відсоткових іменних облігацій згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року за п'ятий та шостий відсоткові періоди у загальному розмірі 161 291 973,10 грн.

27.02.2013 між ПАТ «Дельта Банк» (далі - банк) та Державною іпотечною установою (далі - клієнт) було укладено договір банківського рахунку № 26/995-070 (далі - Договір банківського рахунку).

За умовами Договору банківського рахунку банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті № 0995 та отримує плату за обслуговування рахунку згідно з тарифами банку на банківські послуги.

Згідно з п. 1.2 Договору банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з рахунка та проводити інші операції за рахунком у межах законодавства України.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», за яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Кадирова Владислава Володимировича уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року № 181 «Про початок ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато процедуру ліквідації Банку з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно та призначено уповноважену особу Фонду, якій делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Дельта Банк», визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-51 вказаного Закону, провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В. на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

За змістом ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів Фонд сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Листом № 7804/15/2 від 28.10.2015 позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» із заявою про визнання його кредиторських вимог на загальну суму 3 494 213 767,20 грн., з яких 3 493 239 101,16 грн заборгованості за Договором банківського рахунку № 26/995-070 від 27.02.2013.

11.01.2016 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про затвердження Реєстру вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк».

Із витягу з Переліку (Реєстру) вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк», затвердженого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 11.01.2016 (з урахуванням змін № 1, затверджених рішенням № 291 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 03.03.2016) встановлено, що вимоги позивача акцептовані на загальну суму 3 332 921 190,01 грн. та включені до сьомої черги погашення.

Листом № 3076/15/3 від 29.06.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме: вимог Державної іпотечної установи до ПАТ «Дельта Банк» за Договором банківського рахунку № 26/995-070 від 27.02.2013 на суму 80 645 986,55 грн. та вимог ПАТ «Дельта Банк» до Державної іпотечної установи про сплату відсоткового доходу за п'ятий відсотковий період за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» у розмірі 80 645 986,55 грн. згідно Проспекту емісії.

Листом № 6564/15/3 від 27.12.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог Державної іпотечної установи до ПАТ «Дельта Банк» за Договором банківського рахунку № 26/995-070 від 27.02.2013 на суму 80 645 986,55 грн. та вимог ПАТ «Дельта Банк» до Державної іпотечної установи про сплату відсоткового доходу за шостий відсотковий період за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» у розмірі 80 645 986,55 грн. згідно Проспекту емісії.

Відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для задоволення звернення Державної іпотечної установи щодо зарахування зустрічних однорідних вимог в період після затвердження ліквідаційної маси, оскільки це може призвести до порушення прав інших кредиторів Банку. Представник відповідача, у судовому засіданні апеляційної інстанції, підтримав відмову у зарахуванні зустрічних однорідних вимог.

Державна іпотечна установа вважає таку відмову безпідставною, з огляду на порушення відповідачем положень ст. 601 Цивільного кодексу України та п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та права Державної іпотечної установи на припинення його зобов'язання.

З огляду на вказане, Державна іпотечна установа звернулась до суду з даним позовом та просить суд визнати право на припинення зобов'язань перед відповідачем зарахуванням однорідних вимог на підставі п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та визнати припиненим зобов'язання перед відповідачем щодо сплати відсоткового доходу за п'ятий та шостий відсоткові періоди за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Крім того, як передбачено ст. 602 Цивільного кодексу України, не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4-1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, не допускається, за винятками випадків, установлених законом.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку, питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

- за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

- кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Таким чином, п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальною нормою, що регулює умови, за яких можливе зарахування зустрічних однорідних вимог у зобов'язаннях, стороною яких є банк щодо якого запроваджено процедуру тимчасової адміністрації чи ліквідації.

З матеріалів справ встановлено, що на момент звернення позивача до відповідача із заявами про зарахування зустрічних однорідних вимог (листи № 3076/15/3 від 29.06.2016 та № 6564/15/3 від 27.12.2016) позивач був кредитором Банку за Договором банківського рахунку № 26/995-070 від 27.02.2013 (вимоги на суму 3 332 921 190,01 грн. акцептовані та включені до реєстру).

При цьому, грошові кошти за ним спрямовувались на погашення зобов'язань позивача за емітованими ним борговими цінними паперами (облігаціями серії серій «A3», «B3», «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року) та на дату початку процедури виведення Фондом Банку з ринку кошти перебували на поточному рахунку позивача.

Договірне списання з цього рахунку передбачено умовами даного Договору (п.п. 5.1 - 5.3 Договору).

Позивач не є пов'язаною з Банком особою в розумінні ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідачем не спростовано обставини наявності у сторін зустрічних однорідних вимог, як і наявності умов необхідних для зарахування зустрічних однорідних вимог, що передбачені п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи відповідача зводяться до того, що після затвердження ліквідаційної маси неплатоспроможного банку зарахування зустрічних однорідних вимог є неможливим, оскільки це суперечить приписам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку», затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 (далі - Положення).

Проте, як встановлено вище, п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено можливість здійснення зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, в процедурі ліквідації останнього за наявності певних спеціальних умов, необхідних для здійснення такого зарахування.

Згідно п. 4.30 Положення у разі необхідності Фонд в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог, зокрема, на підставі клопотання Фонду в особі відповідного структурного підрозділу Фонду або уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй відповідних повноважень) про зменшення вимог кредитора(ів) в результаті зарахування зустрічних однорідних вимог, передбачених статтею 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, як п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так і п. 4.30 Положення, надають можливість зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії ліквідації, а внесення відповідних змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів, не ставиться в залежність від стану формування ліквідаційної маси неплатоспроможного банку.

Відповідач посилається в обґрунтування своїх заперечень на п. 4.14 глави 4 розділу V Положення, за яким визначено дії Фонду або уповноваженої особи Фонду у разі виявлення майна, що не було включене до ліквідаційної маси або оприбутковане на баланс банку за результатами претензійно-позовної роботи, а саме: у разі виявлення майна, що не було включене до ліквідаційної маси або оприбутковане на баланс банку за результатами претензійно-позовної роботи, з метою забезпечення достовірності переліку майна банку, що входить до його ліквідаційної маси, Фонд або уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (у разі делегування їй Фондом відповідних повноважень) може вносити зміни до ліквідаційної маси, але не частіше одного разу на квартал. Такі зміни затверджуються виконавчою дирекцією Фонду.

Проте, приписи Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення «Про виведення неплатоспроможного банку з ринку» не містять заборони проведення зарахування зустрічних однорідних вимог (за умови дотримання встановлених п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону вимог) після затвердження ліквідаційної маси неплатоспроможного банку.

Тобто, у даному випадку посилання відповідача на затвердження ліквідаційної маси ПАТ «Дельта Банк», є необґрунтованими та такими, що не спростовують наявності підстав для припинення зобов'язань сторін шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Таким чином, заява про зарахування зустрічних однорідних вимог відповідає положенням ст. 601 Цивільного кодексу України та п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що після початку процедури виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку, відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та заяв Державної іпотечної установи від 29.10.2015 та 29.12.2015 було здійснено зустрічне зарахування однорідних вимог між ПАТ «Дельта Банк» та Державною іпотечною установою на суму 161 291 973,10 грн., внаслідок якого припинено зобов'язання Державної іпотечної установи перед Банком щодо виплати відсоткового доходу за облігаціями серій «А3», «В3», «С3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z2», «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року за третій та четвертий відсоткові періоди. Даний факт визнано Банком, про що повідомлено позивача листами № 2416 від 25.11.2015 та № 109 від 12.01.2016.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про припинення зустрічних однорідних вимог за Договором банківського рахунку та зобов'язаннями Державної іпотечної установи перед ПАТ «Дельта Банк» щодо сплати відсоткового доходу за п'ятий та шостий відсоткові періоди за облігаціями серій «A3», «B3», «C3» згідно Проспекту емісії облігацій серії «Z22, «A3», «B3», «C3», «D3» Державної іпотечної установи 2013 року у загальному розмірі 161 291 973,10 грн.

Щодо вимог про визнання права Державної іпотечної установи на припинення відповідних зобов'язань перед відповідачем зарахуванням зустрічних однорідних вимог на підставі п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», то необхідно відмітити наступне.

Згідно з ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Крім того, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року (заява № 8722/02).

Таким чином, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому, метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб'єктивного права особою.

Однак, поряд із задоволеною позовною вимогою в частині визнання зобов'язання припиненим, яка є належним способом захисту та усунення відповідні невизначеності, обрання позивачем способу захисту у вигляді визнання права на припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог у даному випадку є неефективним та не усуває невизначеності, в тому числі і в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та не призводить до відновлення порушеного права.

Враховуючи зазначене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги в частині визнання права на припинення зобов'язання.

Стосовно посилання відповідача та третьої особи на необхідність застосування п.п. 16, 17 рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про затвердження Положення про порядок складання і ведення реєстру акцептованих кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються» № 3711 від 21.08.2017, що зареєстровано Міністерством юстиції України 07.09.2017 за № 1104/30972 (далі - Рішення), слід відмітити наступне.

Відповідно до п. 16 Рішення припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог боржника, який одночасно є кредитором банку, що ліквідується, здійснюється після початку задоволення Фондом відповідної черги акцептованих вимог кредиторів, до якої віднесені вимоги такого кредитора, за заявою кредитора і в сумі, що підлягає задоволенню вимог.

Згідно з п. 17 Рішення припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог здійснюється пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги, у разі, якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного погашення зобов'язань за кредитом боржника перед банком.

Судова колегія відмічає, що, зазначене Рішення було прийняте після настання строку сплати відсоткового доходу за сьомий відсотковий період та звернення позивача до відповідача з листом № 4326/15/28 від 27.06.2017 із заявою про зарахування зустрічних вимог, що виключає можливість його застосування, зокрема, як такого, що погіршує стан позивача порівняно з тим, що був до прийняття вказаного Рішення.

Як зазначено вище, положеннями ч. 4-1 ст. 601 Цивільного кодексу України передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом. Таким чином, спірне зарахування може відбутися лише у випадку, якщо воно за всіма своїми умовами підпадає під положення відповідного закону.

В свою чергу, положення п. 8 ч. 2 ст. 46 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачають випадки, у яких можливе таке зарахування, під які потрапляє спірне зарахування. Тобто, вимоги п.п. 16, 17 Рішення, на які посилаються позивач та третя особа, є такими, що встановлюють додаткові обмеження щодо можливості зарахування однорідних зустрічних вимог поряд із встановленими вимогами п. 8 ч. 2 ст. 46 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Судова колегія зазначає, що ч. 4-1 ст. 601 Цивільного кодексу України передбачає спірне зарахування лише у випадках установлених законом.

Умови передбачені п.п. 16, 17 Рішення, у розумінні ч. 4-1 ст. 601 Цивільного кодексу України, не є законом, такими є умови п. 8 ч. 2 ст. 46 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Проте даним Законом не ставиться в залежність ані зарахування зустрічних вимог від погашення акцептованих вимог кредиторів відповідної черги, до якої відносяться зустрічні кредиторські вимоги, ані зарахування їх пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги, у разі, якщо обсяг коштів недостатній для повного погашення зобов'язань.

Враховуючи наведене, судова колегія відхиляє посилання апелянта та третьої особи на п.п. 16, 17 Рішення, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування судового рішення по даній справі апелянтом не наведено.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 року по справі № 910/4413/17 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (апелянта).

Керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269-270, 275-276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/4413/17 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/4413/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді А.І. Мартюк

В.О. Зеленін

Повний текст рішення складено 12.02.2018.