ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" лютого 2018 р. Справа № 921/504/17-г/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді Орищин Г.В.,
суддів Галушко Н.А.,
Данко Л.С.,
секретар судового засідання Гула Б.Я.,
розглянув апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернопіль
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 23.10.2017 (суддя Хома С.О., повне рішення складено 27.10.2017)
у справі №921/504/17-г/16
за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів
до відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернопіль
про стягнення 8535,58 грн. заборгованості за понаддоговірне споживання електричної енергії,

представники сторін:
- від позивача Деленко Б.В.
- від відповідача не з`явився.

05.09.2017 до Господарського суду Тернопільської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства (надалі ПрАТ) «Львівобленерго» до Квартирно-експлуатаційного відділу (надалі КЕВ) м. Тернопіль про стягнення 8 535,58 грн. заборгованості за понаддоговірне споживання електричної енергії (а.с. 5-6).
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 23.10.2017 у даній справі (а.с. 140-143) вказаний позов задоволено.
Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд встановив, що відповідач, в порушення умов договору про постачання електричної енергії, в жовтні 2016 року перевищив договірну величину споживання електроенергії, визначену додатком №1 до даного договору, а саме, фактично спожив 114 333 кВт/год електроенергії замість встановленої у договорі величини 110 000 кВт/год. Відтак, на підставі п.п. 4.2.2 договору, у позивача виникло право на нарахування відповідачу двократної вартості різниці між фактично спожитою та договірною величиною споживання електроенергії. Зважаючи на те, що відповідач сплатив вартість спожитої електроенергії в жовтні 2016 року, в тому числі, і за однократним тарифом величину понадлімітного споживання електроенергії, місцевий господарський суд визнав обґрунтованою позовну вимогу про стягнення з відповідача 8 535,58 грн. заборгованості за 4 333 кВт/год понаддоговірного споживання електричної енергії, що була розрахована в однократному розмірі.
Не погодившись із ухваленим рішенням, КЕВ м. Тернопіль оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на наступне:
1) фактично позивач здійснював подачу електроенергії до військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується актом про використану електричну енергію в жовтні 2016 року, а отже відповідальність за понадлімітне споживання електричної енергії повинен нести командир військової частини. Водночас, попри те, що рішення у даній справі впливає на права та обов`язки військової частини НОМЕР_1 , вона не була залучена до участі у справі як третя особа без самостійних вимог на предмет спору;
2) зважаючи на те, що КЕВ м.Тернопіль не міг вплинути на кількість споживання електроенергії військовою частиною НОМЕР_1 , то він звільняється від відповідальності за понадлімітне споживання на підставі ст.617 ЦК України;
3) КЕВ м.Тернопіль є неприбутковою установою, утримується за рахунок державного бюджету і при формуванні кошторису на 2016 рік по КЕВ м.Тернопіль не було передбачено витрат на оплату штрафних санкцій, у тому числі за понаддоговірне споживання електричної енергії. Зважаючи на це, а також враховуючи положення ст.23 Бюджетного кодексу України, відповідач не має правових підстав для оплати позивачу заборгованості за понаддоговірне споживання електричної енергії.
ПрАТ «Львівобленерго» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечило доводи та вимоги апеляційної скарги, просило відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначило, що права та обов`язки споживача за договором постачання електричної енергії №00056 від 20.02.2008 лежать саме на КЕВ м.Тернопіль, оскільки воно є безпосередньою стороною договору. Стосовно тверджень про споживання електроенергії військовою частиною НОМЕР_1 , то точки обліку споживача знаходяться у цій військовій частині, про що сторони дійшли згоди у договорі. Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, на яке покликається скаржник, регулює питання внутрішньої організації такого забезпечення між Головним КЕУ ЗС України, КЕУ, КЕВ (КЕЧ) і військовими частинами і не може бути підставою для звільнення КЕВ м.Тернопіль від відповідальності, яку він повинен нести в силу положень договору, ЦК України та ГК України.
Відповідач не забезпечив явку свого представника в судове засідання 01.02.2018, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду.
Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо здійснити без представника відповідача.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

20.02.2008 між ВАТ «Львівобленерго» (постачальником) та КЕВ м. Тернопіль (споживачем) було укладено договір №00056 про постачання електричної енергії (а.с. 16-20), відповідно до якого постачальник зобов`язався продати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач зобов`язався оплачувати постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору.
Вказаний договір підписаний начальником Бродівського РЕМ ВАТ «Львівобленерго» та начальником КЕВ м. Тернопіль, а також скріплений печатками сторін. При цьому, у вступній частині договору поруч із найменуванням споживача зазначено назву військової частини НОМЕР_1 .
У п.1.1 статуту ПрАТ «Львівобленерго» (а.с. 44), зазначено, зокрема, що ПрАТ «Львівобленерго» було перейменоване з ПАТ «Львівобленерго», яке, в свою чергу, було перейменоване з ВАТ «Львівобленерго» відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства».
Згідно Положення про КЕВ м. Тернопіль (а.с. 73-80), вказана особа є державною установою, яка створена згідно директиви Міністерства оборони України від 20.04.2005 № 322/1/010. Відповідно до п. 3.1 Положення, КЕВ м. Тернопіль є юридичною особою.
Підпунктами 2.2.2 та 2.3.3 договору про постачання електричної енергії передбачено, що постачальник зобов`язується постачати споживачу електроенергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток №1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу»). Споживач зобов`язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 «Порядок розрахунків» та №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».
Відповідно до п. 5.1 договору, для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік споживач не пізніше 15 листопада поточного року надає постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії (додаток №1 «Обсяги споживання електричної енергії споживачу та субспоживачу»).
Пунктом 9.4 договору передбачено, що він набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2008; договір вважається щоразу продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.
На виконання умов договору сторонами також було підписано низку додатків: додаток № 1 «Обсяги споживання електричної енергії на 2016 рік» (а.с. 21-22); додаток № 2 «Порядок розрахунків» (а.с. 23); додаток №4 «Порядок участі споживача в графіках обмеження електроспоживання та графіках аварійних відключень» (а.с. 103-104); додаток № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» (а.с. 24); додаток №10 «Розрахунок втрат електричої енергії в мережах» (пооб`єктно) (а.с. 25-26, 28, 30-31, 33-34, 36-37, 39-40); додаток 10.8.2 «Розрахунок втрат у 2-обмотковому силовому трансформаторі» (пооб`єктно) (а.с. 27, 29, 32, 35, 38, 41).
З додатку №1 «Обсяги постачання електричної енергії» вбачається, зокрема, що ліміт споживання електроенергії на жовтень 2018 року був визначений відповідачу в обсязі 110 тис. кВт/год (по об`єкту в/ч А2595).
Відповідно до інформації, що міститься в акті про використану електричну електроенергію за жовтень 2016 року по об`єкту «військова частина НОМЕР_1 » (а.с. 14-15) відповідач за вказаний розрахунковий період спожив 114333 кВт/год. електричної енергії. Вказана обставина не заперечується відповідачем ні в поясненнях, поданих під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі, поданій до суду апеляційної інстанції. Вказаний акт підписаний споживачем, а його копія додана до позовної заяви та завірена ПАТ «Львівобленерго» у встановленому порядку.
На підставі наведеного позивач виставив відповідачу рахунок за активну енергію №305510/72584-1 за жовтень 2016 року в кількості 114333 кВт/год на суму 270 269,50 грн. (а.с. 11).
Крім того, у повідомленні від 25.10.2016 №305-0645 (а.с. 12), позивач повідомив відповідача про перевищення ним договірної величини споживання електричної енергії у жовтні 2016 року на 4333 кВт/год та про відповідальність, передбачену ст.26 Закону України «Про електроенергетику» за споживання електричної енергії понад договірну величину. Відповідно до рахунку за перевищення договірної величини споживання електричної енергії №305510/72999-5 за жовтень 2016 року (а.с. 12), вартість вказаного перевищення становить 8 535,58 грн. Докази направлення відповідачу повідомлення та рахунку долучені позивачем до матеріалів справи (а.с. 13).
З матеріалів справи також вбачається, що перед спірним періодом та після нього, позивач поставляв, а відповідач приймав електроенергію та здійснював її оплату (в тому числі із врахуванням заборгованості за інші періоди).
Так, зокрема, позивачем було виставлено наступні рахунки:
- рахунок №305510/72584-1 за активну енергію за жовтень 2016 року (а.с. 91), з якого вбачається, що відповідачу слід було сплатити 416 009,96 грн., враховуючи 366 904,97 грн. боргу за активну електроенергію станом на 01.10.2016 та часткову сплату в поточному періоді 221 164,51 грн.;
- рахунок №305511/74462-1 за активну енергію за листопад 2016 року (а.с. 93), з якого вбачається, що відповідачу слід було сплатити 540 665,88 грн., враховуючи 197 657,44 грн. боргу за активну електроенергію станом на 01.11.2016;
- рахунок №305512/76467-1 за активну енергію за грудень 2016 року (а.с. 92), з якого вбачається, що відповідачу слід було сплатити 901 334,89 грн., враховуючи 366 904,97 грн. боргу за активну електроенергію станом на 01.10.2016;
- рахунок №305501/78869-1 за активну енергію за січень 2017 року (а.с. 108), з якого вбачається, що відповідачу слід було сплатити 1 286 160,51 грн. враховуючи 901 334,89 грн. боргу за активну електроенергію станом на 01.01.2017.
При цьому, оплата відповідача згідно виставлених рахунків відбувалася наступним чином:
- згідно платіжного доручення №1720 від 26.10.2016 відповідач сплатив 218352,52 грн. за активну електроенергію за жовтень 2016 року (а.с. 96);
- згідно платіжних доручень №53 та №56 від 27.01.2017 відповідач сплатив 1 111 299,90 грн. та 174 860,61 грн. за активну електроенергію за січень 2017 року (а.с. 122, 123).
Таким чином, платежами від 27.01.2017 відповідач повінстю погасив заборгованість за поставлену активну електроенергію станом на 01.01.2017, в тому числі і за жовтень 2016 року.
Проте, відповідач так і не оплатив рахунок за перевищення договірної величини споживання електричної енергії №305510/72999-5 за жовтень 2016 року на суму 8 535,58 грн., що стало підставою для звернення ПрАТ «Львівобленерго» із відповідним позовом до Господарського суду Тернопільської області про стягнення з КЕВ м. Тернопіль вказаної суми заборгованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

Згідно ч. 1 ст. 275 ГК України, передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
У відповідності до ст. 276 ГК України загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. Показники якості енергії узгоджуються сторонами на підставі національних стандартів або технічних умов шляхом погодження переліку (величини) показників, підтримання яких є обов`язком для сторін договору. Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.
Порядок визначення граничних величин споживання електричної енергії, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 441 від 24.03.1999, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин. Пунктом 7 Порядку передбачено, що місцеві енергопостачальні організації до початку наступного року в обумовлені договорами на постачання електричної енергії терміни узгоджують із споживачами, крім населення, обсяги очікуваного споживання електричної енергії на наступний рік за місяцями (кварталами). Узгоджені обсяги споживання електричної енергії оформляються додатком до договору як договірні величини; у разі потреби місцеві енергопостачальні організації можуть вимагати від споживача надання обґрунтування очікуваних обсягів електроспоживання.
Як було зазначено вище, обома сторонами договору було погоджено обсяги споживання електричної енергії на 2016 рік (додаток №1, що підписаний споживачем 21.09.2015, а постачальником 21.10.2015, а.с. 21-22). Відповідно до вказаного додатку ліміт споживання електроенергії на жовтень 2018 року по об`єкту в/ч А2595 був визначений відповідачу в обсязі 110 тис. кВт/год.
Відповідно до п.6.16 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ №28 від 31.07.1996 (надалі ПКЕЕ), перевищення договірних величин споживання електричної енергії протягом розрахункового періоду оплачується споживачами постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом відповідно до законодавства України та договору. Визначена відповідно до законодавства України вартість різниці між обсягом фактично спожитої величини і обсягом договірної величини електричної енергії зараховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.
Як визначено в п.п 4.2.2 договору, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин; при цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150 кВ і більше та середньомісячним споживанням 50 000 кВ/год. і більше. При цьому, з додатку №9 до договору (а.с. 24 зворот) вбачається, що загальна приєднана потужність споживача становить 1 950 кВт.
Аналогічні положення містяться і в ч. 6 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» (чинному станом на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якого споживачі (крім населення та навчальних закладів) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.
З акту про використану електроенергію за жовтень 2016 року, рахунку за активну енергію №305510/72584-1 за жовтень 2016 року, повідомлення про перевищення договірної величини споживання електричної енергії від 25.10.2016 №305-0645 та з рахунку за перевищення договірної величини споживання електричної енергії №305510/72999-5 за жовтень 2016 року вбачається, що за жовтень 2016 року відповідач спожив 114 333 кВт/год. електричної енергії, з яких обсяг перевищення договірної величини споживання електричної енергії становить 4 333 кВт/год. Вартість вказаного перевищення визначена позивачем в розмірі 8 535,58 грн.
Як було зазначено вище, в матеріалах справи наявні докази направлення відповідачу повідомлення про перевищення договірної величини споживання електричної енергії, а також відповідного рахунку.
Пунктом 2 додатку № 2 «Порядок розрахунків», який є невід`ємною частиною договору, сторони передбачили, зокрема, що розрахунковим періодом вважається період з 15 числа попереднього місяця до 14 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника електричної енергії.
Згідно пункту 4 додатку № 2 «Порядок розрахунків» передбачено, зокрема, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.
У п. 5 додатку № 2 «Порядок розрахунків» зазначено, зокрема, що плата за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності проводиться споживачем на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.
Згідно п. 6 додатку № 2 «Порядок розрахунків», рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач в жовтні 2016 року перевищив споживання електричної енергії в обсязі 4 333 кВт/год, у зв`язку з чим позивач правомірно, на підставі ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» та п. 4.2.2 договору нарахував відповідачу 8 535,58 грн. заборгованості за понаддоговірне споживання електричної енергії.
У зв`язку з неоплатою виставленого позивачем рахунку за перевищення договірної величини споживання електричної енергії №305510/72999-5 за жовтень 2016 року, вказана сума підлягає стягненню з відповідача.
Стосовно доводів скаржника, що наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:
1) твердження про те, що спірну відповідальність за понадлімітне споживання електроенергії повинна нести військова частина НОМЕР_1 є безпідставними, оскільки безпосередньою стороною договору про постачання електроенергії є КЕВ м.Тернополя, а не військова частина НОМЕР_1 . Згідно додатку №1 до договору (а.с. 21-22), військова частина НОМЕР_1 зазначена як один із об`єктів електропостачання за договором. Крім того, з правовідносин сторін щодо розрахунків за використану електроенергію вбачається, що саме КЕВ м.Тернополя здійснював оплату за поставлену електроенергію, а не військова частина НОМЕР_1 . З цих же підстав відхиляються доводи скаржника про те, що рішення суду у даній справі якимось чином впливає на права та обов`язки військової частини НОМЕР_1 , а також про те, що вказана військова частина повинна брати участь в справі як третя особа без самостійних вимог на предмет спору;
2) безпідставними є посилання скаржника на ст.617 ЦК України та п.п. 4.2.4 договору, відповідно до яких споживач не несе відповідальності перед постачальником, якщо доведе, що порушення договору виникли з вини постачальника або внаслідок дії обставин непереборної сили. Зважаючи на обставини даної справи, а також на те, що військова частина НОМЕР_1 є одним з об`єктів постачання електроенергії згідно умов договору, самостійне понадлімітне споживання електроенергії цією військовою частиною не може вважатися дією обставин непереборної сили.
Так, пунктом 8.7 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 №448, до обов`язків квартирно-експлуатаційних відділів віднесено відповідальність за: встановлення та своєчасне доведення до військової частини лімітів споживання комунальних послуг та енергоносіїв у межах бюджетних асигнувань; контроль за споживанням військовою частиною комунальних послуг та енергоносіїв; своєчасне проведення розрахунків за спожиті військовою частиною комунальні послуги та енергоносії в межах встановлених лімітів; корегування лімітів споживання військовою частиною комунальних послуг та енергоносіїв у разі змін у кошторисі МО України;
3) заперечення відповідача про відсутність бюджетних призначень не беруться колегією суддів до уваги, зважаючи на те, що відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Також, аналогічна позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005, відповідно до якого вбачається, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалене відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273 276, 282, 284 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 23.10.2017 у справі №921/504/17-г/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернопіль без задоволення.
Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Справу повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови складено 06.02.2018.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя Л.С. Данко