ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2018 р. Справа № 922/3686/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В. О., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Шевель О. В.

за участю секретаря судового засідання Марченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківського національного аграрного університету імені ОСОБА_1 (вх.№75 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 13.12.2017 у справі №922/3686/17 (ухвалене суддею Хотенець П.В. у приміщенні Господарського суду Харківської області; повний текст рішення складено 14.12.2017)

за позовом Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації, смт. Хорошево Харківської області

до Харківського національного аграрного університету імені ОСОБА_1

про стягнення 2336023,83 грн,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року Комунальне підприємство теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації, звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Харківського національного аграрного університету імені ОСОБА_1 про стягнення 1880932,65 грн. основної заборгованості за невиконання договірних зобовязань, 42139,43 грн. 3% річних, 163641,14 грн. інфляційних втрат, 249310,61 грн. пені.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.12.2017 позовні вимоги задоволенні, стягнуто з Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва на користь Комунального підприємства теплових вмереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації 1880932,65 грн. основної заборгованості за невиконання договірних зобовязань, 42139,43 грн. 3% річних, 163641,14 грн. інфляційних втрат, 249310,61 грн. пені та 35040,36 грн. судового збору.

Вказане рішення прийнято на підставі ст.ст. 525, 526, 530, 627, 610, 611, 625, 628, 629, Цивільного кодексу України та ст. 173, 179, 275, Господарського кодексу України. Зокрема, в рішенні зазначено, що факт постачання теплової енергії підтверджується підписаними сторонами на початку та в кінці опалювального періоду актами підключення та відключення обєктів теплоспоживання, та підписаними кожного місяця відомостями показань вузла обліку споживання теплової енергії. А тому, наведені законодавчі приписи та встановлені фактичні дані щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті теплової енергії у розмірі та у строк, встановлений договором, були підставою для висновку суду про правомірність позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за неналежне виконання договірних зобов'язань, 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм чинного законодавства, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 12.12.2017 у справі №922/3686/17 і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

В скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не досліджено в повній мірі обставини даної справи. Зокрема, відповідач зазначає, що ним було встановлено, що позивач в односторонньому порядку фактично змінив суттєву умову договору, а саме ціну позову, яка визначена у п. 3.4 договору. Позивач через відсутність технічної можливості (незадовільний технічний стан комунікацій) не міг використовувати наявну в нього трубопровідну систему, а значить постачати теплову енергію на об`єкти університету. Не маючи можливості виконувати умови договору самостійно з вказаних вище підстав можливо уклав договір чи інакше домовився з «ТЕЦМ-АЛЬЯНС» про виробництво та постачання теплової енергії університету на тепловій установці «ТЕЦМ-АЛЬЯНС» по їхній тепловій мережі із застосуванням пілетів із лушпіння насіння соняшника. Тобто, на думку, апелянта «ТЕЦМ-АЛЬЯН» використовував в якості палива для виробництва теплової енергії пілети, яке є дешевшим за газ видом палива. А різницю між вартістю природного газу, який вказаний в умовах договору як джерело виробництва теплової енергії і вартістю пілет, які фактично використовувалися у якості палива при виробництві теплової енергії, необґрунтовано включена позивачем в ціну позову та необґрунтовано стягнута з відповідача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача, розгляд справи призначено на 05.02.2018.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує щодо доводів апеляційної скарги, зазначає про законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

05.02.2018 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншій день, у звязку з неможливістю бути присутнім в судовому засіданні 05.02.2018 року під час розгляду даної справи, адже його направлено у відрядження до міста Києва.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити без задоволення апеляційну скаргу.

Колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 11 статті 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Колегія суддів зазначає, що незявлення представника відповідача не перешкоджає розгляду даної справи по суті, матеріали справи є достатніми для зясування обставин справи та розгляду апеляційної скарги відповідача, апеляційним господарським судом явку учасників даної справи в судове засідання обовязковою не визнано, а тому, колегія суддів дійшла висновку про недоцільність відкладення розгляду даної справи. До того ж, в матеріалах справи є докази наявності у відповідача інших представників, які здійснювали представництво інтересів відповідача в суді першої інстанції (а.с. 89 т.1).

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, що оскаржене та доводів апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, заслухавши в судовому засіданні присутнього представника позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

19.01.2016 між Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (позивачем, теплопостачальною організацією) та Харківським національним аграрним університетом ім. В. В. Докучаєва (відповідачем, споживачем) було укладено договір №225/01/16 про постачання теплової енергії в гарячій воді за бюджетні кошти.

Відповідно до пункту 1.2. вказаного договору позивач зобовязується у період дії цього договору поставити відповідачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а відповідач - прийняти і оплатити теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Пунктом 1.3 договору сторони врегулювали, що теплова енергія постачається споживачу в обсязі 4100,00 Гкал на потреби опалення протягом січня-грудня 2016 року.

Згідно пункту 3.1 договору, ціна договору становить 8164740,00 грн., разом з ПДВ. Ціна договору може бути зменшена за згодою сторін (п. 3.2). В разі зміни тарифів розрахунки за споживання теплової енергії здійснюються за новими тарифами (п.3.3). Тариф на теплову енергію складає 1991грн/Г/кал разом з ПДВ.

Відповідно до пункту 4.1 договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводиться шляхом перерахування коштів на рахунок теплопостачальної організації, вказаній в договорі, відповідно до встановлених тарифів, діючих в період постачання теплової енергії та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії, а при їх відсутності - виконаних розрахунків відповідно до теплових навантажень. Розрахунковим періодом є місяць, за результатом якого підписується акт виконаних робіт по відпуску теплової енергії за розрахунковий період (в 2-х примірниках).

Згідно пункту 4.2 договору, споживач має право здійснювати попередню оплату. До початку розрахункового періоду споживач сплачує теплопостачальній організації вартість, зазначеної в додатку 2 до договору кількості теплової енергії, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює до 18 числа місяця, наступного за розрахунковим. Якщо фактичне споживання теплової енергії нижче від сплаченого зазначеного в договорі обсягу, вартість такого перевищення зараховується в рахунок майбутньої оплати за період, наступний за розрахунковим (п.4.3).

Згідно пункту 4.7 договору, факт отримання послуг підтверджується актом виконаних робіт, який виконавець до 10 числа кожного місяця надає на підпис споживачеві разом з актом звіряння розрахунків. Споживач зобовязаний підписати акти та повернути виконавцю протягом 3-х робочих днів. Якщо протягом зазначеного строку акти не підписані без мотивованого обґрунтування та не повернені виконавцю, вони вважаються такими, що підписані належним чином та є підставою для оплати послуг.

Згідно пункту 10.1 договору, договір набуває чинності з дати підписання обома сторонами і скріплення печатками та діє до 31 грудня 2016 року включно, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. Відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України договір поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами до укладання договору з 01 січня 2016 року.

Сторонами протягом 2016 року укладались додаткові угоди до вказаного договору, зокрема, додатковою угодою № 1 змінено реквізити споживача, додатковою угодою №2 визначено обсяг постачання теплової енергії на 1-й квартал 2016 року, додатковою угодою №3 змінено реквізити теплопостачальної організації, додатковими угодами №4, 5, 7 змінено тариф на теплову енергію для бюджетних установ, який з 01.10.2016 складає 1805,62 грн. за одну Гкал разом з ПДВ., додатковою угодою №6 зменшено обсяг постачання теплової енергії до 3809,7946 Гкал на потреби опалення протягом січня-грудня 2016 року, та зменшено ціну договору до 7664740,00 грн. разом з ПДВ, додатковою угодою №8 змінено тариф на теплову енергію для бюджетних установ, який з 02.12.2016 складає 2041,21 грн. за одну Гкал разом з ПДВ., додатковою угодою №9 зменшено обсяг постачання теплової енергії до 2888,7536 Гкал на потреби опалення протягом січня-грудня 2016 року, та зменшено ціну договору до 5784700,00 грн. разом з ПДВ (а.с. 27-35 т.1).

Відповідно до матеріалів справи 19.10.2016 сторонами підписані акти про включення (пуск теплоносія) об`єкта теплопостачання по кожному корпусу університету окремо (а.с.43-47 т.1) та акти про відключення 07.03.2017 року (припинення подачи теплоносія) об`єкта теплопостачання по кожному корпусу університету окремо (а.с. 48-51 т.1).

Крім того, сторонами щомісяця проводились зняття показань приладів обліку теплової енергії відповідача, про що були складені відомості показань вузла обліку постачання теплової енергії, зокрема, за спірний період (а.с. 53-70 т.1), які підписані з боку обох сторін уповноваженими особами без зауважень.

Також, сторонами за жовтень, листопад 2016 року підписані акти прийому-передачі теплової енергії на обєкти відповідача. За грудень 2016 року акт прийому-передачі теплової енергії направлений позивачем на адресу відповідача, однак з боку відповідача не підписаний.

Зазначені обставини свідчать про виконання своїх договірних відносин з боку теплопостачальної організації (позивача), факт отримання теплової енергії з боку відповідача підтверджується наданими позивачем копіями наведених вище документів.

Підставою звернення до суду з даним позовом є несплата відповідачем коштів за отриману у жовтні грудні 2016 року теплову енергію, поставлену позивачем. Тому, з урахуванням приписів ст. 526, 530, 625 ЦК України, та ст. 193 ГК України, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості з урахуванням інфляційних втрат, 3 % річних та пені.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановив наявність обовязку з боку відповідача щодо сплати позивачу заборгованості за отриману у жовтні-грудні 2016 року теплову енергію, з урахуванням пені, інфляційних та річних.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання, енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Отже, матеріалами справи доведено отримання відповідачем у жовтні-грудні 2016 року теплової енергії від позивача за умовами договору від 19.01.2016 №225/01/16, в обсягах передбачених відомостями показань вузла споживання теплової енергії, у жовтні 2016 294.2637 Гкал, у листопаді 2016 706,8549 Гкал, у грудні 2016 933,9513 Гкал.

Про отримання теплової енергії від позивача в наведених обсягах відповідач не заперечує. Але, зазначає, що заявлена позивачем сума заборгованості визначена останнім без урахування умов додаткової угоди №9 від 29.12.2016, якою передбачено зменшення ціни договору на 1880040,00 грн.

Як пояснив позивач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, наприкінці 2016 року відповідач звернувся до підприємства позивача з листом про зменшення суми договору на 1880040,00 грн. Додатковою угодою №9 від 29.12.2016 сторони зменшили суму договору та обсяг теплової енергії, яку відповідач планував спожити протягом опалювального періоду 2016-2017 роки. Однак, при знятті 30.12.2016 року показань приладів обліку фактично спожитої теплової енергії зясувалось, що відповідачем протягом жовтня-грудня 2016 року фактично спожито в обсягах наведених позивачем - у жовтні 2016 294.2637 Гкал, у листопаді 2016 706,8549 Гкал, у грудні 2016 933,9513 Гкал. Вартість фактичного обсягу спожитої теплової енергії за спірний період складає 3712254,09 грн.

Відповідачем частково сплачено суму заборгованості за жовтень-грудень 2016 року у розмірі 1637746,93 грн., про що він також не заперечує.

Відповідно до частини 3 статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до пункту 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 № 1198, одним із обовязків споживача є вчасне проведення розрахунків за спожиту теплову енергію. Зазначений обовязок також передбачений умовами договору (п.6.1.1).

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо неправильного визначення позивачем суми позову тобто, без урахування умов додаткової угоди №9, адже матеріалами справи доведено фактичне споживання відповідачем обсягів теплової енергії, які заявлені позивачем у позові. А обовязок відповідача зі сплати фактично спожитої теплової енергії витікає з приписів чинного законодавства та з умов, укладеного між сторонами договору.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 25.11.2014 у справі №3-184гс14, де зазначив, що споживачі зобовязані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обовязку оплати послуг у повному обсязі.

До того ж, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо використання позивачем теплової установки підприємства «ТЕЦМ-АЛЬЯНС», яке використовує в якості палива для виробництва теплової енергії пілети із лушпіння насіння соняшника, оскільки вказані доводи засновані на припущенні відповідача та не обгрунтовані належними доказами. Матеріалами справи підтверджено наявність договірних відносин між сторонами щодо постачання позивачем теплової енергії на обєкти відповідача, предметом договору є закупівлі: код 35.30.1 «пара та горяча вода; постачання пари та гарячої води» Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016-2010.

Одним із обовязків позивача є постачання теплової енергії, якість якої відповідає умовам, установленим розділом ІІ цього договору (якість теплової енергії повинна відповідати температурному графіку центрального якісного регулювання відпуску теплової енергії). В матеріалах справи відсутні заперечення відповідача щодо якості отриманої теплової енергії.

Ціна договору врегульована сторонами та корегувалась протягом дії договору з підстав зміни тарифів на теплову енергію Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики комунальних послуг.

Доводи відповідача щодо неправомірного включення позивачем різниці між вартістю газу, який повинен використовуватись для виробництва теплової енергії і вартістю пілет, які, на думку апелянта, використовував позивач для виробництва теплової енергії, не підтверджені ані умовами договору, ані матеріалами справи.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов'язанні встановлено строк (дату) його виконання, то воно повинно бути виконано в цей строк (дату).

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наведене свідчить, що відповідач взяті на себе зобов'язання зі сплати теплової енергії у розмірі та у строк, встановлений договором не виконав, доказів щодо повної оплати за фактично спожиту теплову енергію суду не надав.

Зазначене є підставою для висновку про правомірність позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за неналежне виконання договірних зобов'язань у розмірі 1880932,65 грн.

У пункті 7.5 договору сторони погодили, що за несвоєчасне виконання розрахунків за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми за кожен день прострочення сплати за період з дня наступу заборгованості до фактичної оплати.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Заявлена позивачем до стягнення сума пені у розмірі 249310,61 грн. є арифметично вірною, її нарахування відповідає умовах договору та актам цивільного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача.

Позивач також просить стягнути з відповідача 42139,43 грн. 3% річних та 163641,14 грн. інфляційних втрат.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, відповідач порушив грошове зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених законом, зокрема у вигляді нарахування та стягнення втрат від інфляції та 3% річних, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України.

Здійснивши власний розрахунок суми інфляційних та річних, заявлених позивачем, колегія суддів визнала його арифметично вірним, а тому розмір втрат від впливу інфляційних процесів, яких зазнав позивач у зв'язку із порушенням грошового зобов'язання відповідачем складає 163641,14 грн., 3% річних від простроченої суми становлять 42139,43 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та спростовуються вищенаведеним. А тому, колегія суддів дійшла висновку про відповідність оскаржуваного рішення нормам чинного законодавства та матеріалам справи.

Статтею 74 ГПК України, в редакції закону від 03.10.2017, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 ГПК України, в редакції закону від 03.10.2017, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 236 вказаної редакції ГПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі наведеного, рішення Господарського суду Харківської області від 13.12.2017 у справі № 922/3686/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, звертаючись зі скаргою на рішення суду першої інстанції, апелянт просив його скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю. Однак, вказані вимоги апелянта не підлягають задоволенню, адже, при розгляді даної справи колегією суддів встановлено відсутність підстав для скасування рішення місцевого господарського суду, зокрема, і в частині визначення судом першої інстанції підсудності даної справи.

Керуючись ст.ст. 269, 270, п. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, в редакції закону від 03.10.2017, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківського національного аграрного університету імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2017 у справі № 922/3686/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у відповідності до статей 286- 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 08.02.18

Головуючий суддя Фоміна В. О.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Шевель О. В.