РІШЕННЯ

14 лютого 2018 року Справа № 913/7/18

Провадження № 913/7/18

Господарський суд Луганської області у складі: судді Ворожцова А.Г.

за участю: секретаря судового засідання Богуславської Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом

Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м. Сєвєродонецьк Луганської області

до Апеляційного суду Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 13 380 грн. 00 коп.

у присутності:

від позивача представник не прибув,

від відповідача представник не прибув,

в с т а н о в и в:

суть спору: позивачем, ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", заявлено вимогу про стягнення з відповідача, Апеляційного суду Луганської області, боргу з оплати послуг централізованого опалення за період з 24.12.2014 по 29.12.2014, в умовах відсутності укладеного письмового договору про надання комунальних послуг, по рахунку № 6705 від 31.12.2014 у сумі 13 380,00 грн.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до приписів ст. 216 Господарського процесуального кодексу України 30.01.2018 у справі було оголошено перерву до 14.02.2018 до 10-15 год.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що він як виконавець послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в умовах відсутності укладеного договору про надання комунальних послуг надав відповідачу до його адміністративної будівлі, що розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, буд. 16, у період з 24.12.2014 по 29.12.2014 теплову енергію у вигляді гарячої води у кількості 7,661016 Гкал на суму 13 380,00 грн.

Позивач стверджує, що 25.12.2014 він звернувся до відповідача з пропозицією укласти договір № 1176 про постачання теплової енергії в гарячій воді, направивши на адресу останнього відповідний проект договору, однак відповідач відмовився від його укладення.

Однак, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг, укладеного між сторонами у письмовій формі, не є підставою для звільнення відповідача від оплати отриманих послуг, оскільки цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а також із дій осіб, які породжують ці права та обовязки, і такою дією є фактичне надання послуг.

Відповідач, Апеляційний суд Луганської області, з вимогами позивача не погодився, про що виклав у письмовому відзиві № 5/85/2018 від 23.01.2018.

Доводи відповідача зводяться до наступного.

Твердження позивача про те, що він звертався до відповідача з пропозицією укласти договір про постачання теплової енергії в гарячій воді, але останній ухилився від його укладення не відповідає фактичним обставинам.

З доданої до позовної заяви копії супровідного листа від 25.12.2014 № 08-06-473 вбачається, що лист з пропозицією отриманий ОСОБА_1, однак у штаті суду станом на 25.12.2014 такий працівник не перебував.

Щодо пропозиції № 08-06-60 від 15.01.2015, до якої було додано договір № 1176, відповідач не заперечує факт його отримання, після чого сторонами було укладено договір № 1176/15 про закупівлю послуги з постачання пари та гарячої води, який відповідачем виконується належним чином.

Крім того, відповідач стверджує, що рахунок № 6705 від 31.12.2014 за грудень 2014 року на суму 13380,00 грн. йому взагалі не надсилався та не був отриманий взагалі.

Про існування цього рахунку відповідач дізнався лише 02.01.2018 після отримання позовної заяви.

Понад це, отримавши від позивача лист-претензію щодо сплати заборгованості з отриманих послуг від 21.08.2017 відповідач листом-відповіддю запропонував позивачу розяснити термін надання послуг у вказаному періоді та навести розрахунок заборгованості, що виникла у грудні 2014 року.

Відповідач зауважив, що згідно з наказом Державної судової адміністрації України від 21.10.2014 № 140 спірну двоповерхову нежитлову будівлю передано на баланс суду за актом приймання-передачі 07.09.2015, відтоді відповідач набув права балансоутримувачу.

Відповідач також не погоджується з сумою заборгованості, оскільки з розрахунку максимального годинного навантаження на опалення та гаряче водопостачання від 22.12.2014, доданого позивачем до позову, вбачається, що орієнтовна сума за опалення за період з 22.12.2014 по 31.12.2014 складає 25996,71 грн., а позивачем заявлена сума у розмірі 13380,00 грн.

Крім того, 01.02.2018 від відповідача на адресу суду надійшла письмова заява № 5/163/2018 від 29.01.2018 про застосування строків позовної давності.

Розглянувши матеріали справи та надані учасниками справи докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Судом встановлено, що згідно з наказом Державної судової адміністрації України від 21.10.2014 № 140 Про передачу на баланс будівлі в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі - наказ) (а.с. 29) двоповерхову нежитлову будівлю, що належить державі, що розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Леніна, буд. 16 (нині - бульвар Дружби Народів, буд. 16) передано на баланс Апеляційному суду Луганської області 07.09.2015 за актом приймання-передачі.

Відповідно до п. 1.2 наказу було зобовязано повідомити Державну судову адміністрацію про виконання передачі двоповерхової будівлі з балансу територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі Управління ДСА) на баланс апеляційного суду Луганської області у місячний термін з дня його отримання.

Втім, акт приймання-передачі спірної будівлі з балансу Управління ДСА на баланс відповідача був складений та підписаний лише 07.09.2015 (а.с. 64-65).

Як стверджує позивач, він надавав відповідачу послуги з централізованого опалення у період з 24.12.2014 по 29.12.2014 без укладення відповідного договору.

Відповідач заперечує проти цього факту, оскільки стверджує, що у вказаний позивачем період він не був балансоутримувачем будівлі та не міг отримувати цю послугу.

Суд не погоджується з доводами відповідача з таких підстав.

Згідно з указом Президента України від 12.11.2014 № 867/2014 "Про внесення змін до мережі апеляційних судів" було визначено місцезнаходження апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьк.

Зборами суддів апеляційного суду Луганської області 18.11.2014 було прийняте рішення про відновлення роботи суду, а за наказом голови апеляційного суду № 74 від цієї ж дати відновлено роботу суду за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Леніна, буд. 16 (нині - бульвар Дружби Народів, буд. 16).

За таких обставин суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідач офіційно розпочав роботу у спірній будівлі з 18.11.2014 та фактично з цього часу користувався цією будівлею.

Факт постачання теплової енергії до будівлі суду підтверджується актом про включення теплоустановок від 24.12.2014 № 131, підписаним сторонами (а.с. 90).

Крім того, з листування між сторонами (а.с. 83, 88) не вбачається заперечень відповідача про те, що у спірному періоді він не користувався послугою з централізованого опалення, відповідач лише просив пояснити на підставі чого позивач нарахував заборгованість у сумі 13 380,00 грн.

Суд також не погоджується з доводами відповідача щодо незгоди із сумою заборгованості, оскільки відповідно до розрахунку максимального годинного навантаження на опалення та гаряче водопостачання від 22.12.2014, доданого позивачем до позову, вбачається, що орієнтовна сума за опалення за період з 22.12.2014 по 31.12.2014 складає 25996,71 грн., а позивачем заявлена сума у розмірі 13 380,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що будівля відповідача у спірному періоді не була обладнана приладом обліку теплової енергії, тому вартість послуги з централізованого опалення та обсяг фактично спожитої теплової енергії позивач визначив розрахунковим способом відповідно до теплового навантаження опалювального приміщення з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання відповідно до абзацу 2 пункту 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198 та з урахуванням положень пункту 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (а.с. 91-92).

Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам.

Решта доводів відповідача щодо звернення до нього з пропозицією укласти відповідний договір та направлення її та рахунку не за належною адресою тощо не впливає на суть спору.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність повного задоволення позову з таких підстав.

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків.

На підставі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності з приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Спір виник через несплату відповідачем послуг з централізованого опалення за відсутності укладеного письмового договору.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Статтями 24, 25 Закону України "Про теплопостачання" передбачена обовязковість укладення договору на постачання теплової енергії між енергопостачальником і споживачем.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У спірних відносинах строк оплати за отриману не встановлено, оскільки між сторонами не було укладено договір про теплопостачання, однак на момент розгляду цієї справи обовязок щодо сплати отриманих послуг з централізованого опалення у спірному періоді у відповідача існує.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Грошове зобовязання оплатити послуги централізованого опалення, за період з 24.12.2014 по 29.12.2014, виникло з січня 2015 року, а позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом, згідно з поштовим штемпелем на конверті - 29.12.2017 (а.с. 49), тобто в межах трирічного строку.

За таких обставин підстав для задоволення заяви відповідача про застосування строків позовної давності не існує.

З урахуванням викладеного вище, позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та її обставинами, а тому підлягають повному задоволенню, з віднесенням на відповідача витрат зі сплати судового збору, згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з відповідача, Апеляційного суду Луганської області, 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, буд. 16, код 02890564, на користь позивача, Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", 93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, Сєвєродонецька ТЕЦ, код 00131050, борг з оплати послуг централізованого опалення за період з 24.12.2014 по 29.12.2014 по рахунку № 6705 від 31.12.2014 у сумі 13380,00 грн., крім того, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600,00 грн.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено - 15.02.2018.

Суддя А.Г. Ворожцов