УХВАЛА

місто Київ

07.02.2018Справа № 910/692/14

За скаргою Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста

Києва»

на дії державного виконавця Подільського районного відділу державної

виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління

юстиції у місті Києві Полінського В.А.

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київгаз»

до Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста

Києва»

про стягнення 191 126, 11 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників справи:

від заявника (стягувача): Багрій Н.В. за довіреністю № 45 від 13.11.2017;

від стягувача: Курганов Д.О. за довіреністю № І-124/17 від 21.11.2017;

державний виконавець: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.03.2014 у справі № 910/692/14 позовні вимоги задоволено; стягнуто з Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва» на користь Публічного акціонерного товариства «Київгаз» суму основного боргу у розмірі 183 272, 49 грн., 3 % річних - 7 853, 62 грн. та судовий збір - 3 822, 52 грн.

11.12.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва» (далі - скаржник, боржник) надійшла скарга на дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, відповідно до змісту якої скаржник просить суд:

- визнати дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського В.А. неправомірними в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва», які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва»;

- визнати недійсною постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського В.А., винесену в межах виконавчого провадження ВП № 51752704 від 21.11.2016 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва», відкритому у Філії Головного управління по м. Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (МФО 322669), поточний рахунок № НОМЕР_1, які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва».

Одночасно, в поданій скарзі скаржник просить суд поновити строк для звернення до суду з даною скаргою.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2017 поновлено Комунальному підприємству «Куренівське Подільського району міста Києва» процесуальний строк на оскарження рішень, дій та бездіяльності Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, розгляд скарги призначено на 07.02.18 року.

22.01.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником скаржника подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи та пояснення № 19/01/18 від 19.01.2018, в яких скаржник деталізував викладені у скарзі вимоги та просить суд:

- визнати дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського В.А. неправомірними в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва», відкритому у Філії Головного управління по м. Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (МФО 322669), поточний рахунок № НОМЕР_1, які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва»;

- визнати недійсною постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського В.А., винесену в межах виконавчого провадження ВП № 51752704 від 21.11.2016 про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва», відкритому у Філії Головного управління по м. Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (МФО 322669), поточний рахунок № НОМЕР_1, які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва».

07.02.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником стягувача подані письмові пояснення № 4 від 07.02.2018, відповідно до змісту яких стягувач заперечує проти задоволення поданої боржником скарги, оскільки вважає, що чинним законодавством не заборонено звернення стягнення на грошові кошти боржника, які знаходяться на спірному поточному рахунку, а державний виконавець мав всі підстави накладати арешт на рахунок боржника.

В судовому засіданні 07.02.2018 року представник скаржника підтримав викладені у скарзі вимоги.

Представник стягувача в судовому засіданні 07.02.2018 року проти задоволення скарги заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Державний виконавець в судове засідання 07.02.2018 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Судом встановлено, що державний виконавець був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором 875 про отримання державним виконавцем 20.12.2017 ухвали від 14.12.2017.

При цьому, судом враховано, що за приписами частини 2 статті 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення порушення процесуальних строків розгляду скарги, з огляду на те, що неявка державного виконавця не перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду поданої скарги, суд дійшов висновку про можливість розгляду скарги за наявними матеріалами та за відсутності державного виконавця.

Розглянувши скаргу Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва» на дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського В.А., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Крім того, в силу приписів частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Названим Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що однією з засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 339 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Отже, одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби щодо примусового виконання судових рішень.

В даному випадку, на розгляд суду передано вимоги про:

- визнання дій державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського В.А. неправомірними в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва», відкритому у Філії Головного управління по м. Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (МФО 322669), поточний рахунок № НОМЕР_1, які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва»;

- визнання недійсною постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського В.А., винесену в межах виконавчого провадження ВП № 51752704 від 21.11.2016 про арешт коштів боржника, в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва» відкритому у Філії Головного управління по м. Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», поточний рахунок № НОМЕР_1, які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва».

Розглянувши вищевказані вимоги, суд зазначає наступне.

25.07.2016 року головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51752704 з примусового виконання наказу господарського суду міста Києва від 27.06.2014 у справі № 910/692/14.

21.11.2016 року державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінським В.А. винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, які містяться, зокрема, на рахунку МФО 322669 Філія - Головне управління по м. Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», р/р НОМЕР_1 UAH.

Скаржник стверджує, що зазначений поточний рахунок він використовує для здійснення виплати заробітної плати своїм працівникам, виплати єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України та податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів і податків, у зв'язку з чим він звернувся до державного виконавця з заявою про скасування постанови про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку боржника, який призначений для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва».

Частинами 2 та 3 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Проте, державним виконавцем не було вчинено дій щодо зняття арешту з рахунку скаржника, який призначений для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату його працівників.

За оцінкою суду, вищевказані дії державного виконавця суперечать вимогам діючого законодавства з наступних підстав.

Так, статтею 8 Конституції України передбачено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Положеннями статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Положеннями частини 5 статті 97 Кодексу законів про працю України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Згідно з частиною 1 статті 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 6 статті 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

З аналізу вищевказаних положень чинного законодавства вбачається, що держава гарантувала та захистила законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Судом встановлено, що на підставі Договору банківського рахунку № 22 від 10.07.2013 боржнику у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1, кошти на якому призначались, зокрема, для виплати заробітної плати, єдиного соціального внеску до Пенсійного фонду України та податку з доходів фізичних осіб, про що свідчать надані скаржником банківські виписки про операції за даним поточним рахунок для виплати заробітної плати.

Статтею 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 453 затверджено Порядок прийняття банками до виконання розрахункових документів на виплату заробітної плати (далі - Порядок), який є підзаконним нормативно-правовим актом.

Згідно з пунктом 2 Порядку банки приймають від платників єдиного внеску грошові чеки, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником єдиного внеску розрахункових документів (документів на переказ готівки) про перерахування коштів для сплати сум єдиного внеску. Суми, сплачені за цими документами, повинні складати не менше 1/3 суми коштів для виплати заробітної плати, зазначеної в грошових чеках, платіжних дорученнях та інших розрахункових документах.

Якщо в розрахункових документах або документах на переказ готівки сума єдиного внеску менша, ніж 1/3 суми коштів для виплати заробітної плати, банки приймають від платників єдиного внеску грошові чеки та/або платіжні доручення, та/або інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати разом з оригіналом довідки-розрахунку, погодженим з органом доходів і зборів за місцем взяття на облік платника єдиного внеску.

З наведеного вище вбачається, що одночасно із виплатою заробітної плати скаржник сплачує і податки.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що арешт грошових коштів боржника, які знаходяться на його рахунку № НОМЕР_1, відкритому у ПАТ «Ощадбанк», та який необхідний та призначений для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників боржника, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, що призводить до порушення конституційних прав громадян, що працюють на підприємстві.

Викладена у письмових поясненнях № 4 від 07.02.2018 правова позиція стягувача не спростовує доводів скаржника, ґрунтується на довільному тлумаченні положень діючого законодавства, у зв'язку з чим судом до уваги не приймається.

Враховуючи вищевикладене, оскільки судом встановлено обґрунтованість поданої скарги, вона підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва» на дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського В.А. задовольнити.

2. Визнати дії державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського В.А. неправомірними в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва», відкритому у Філії Головного управління по м. Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (МФО 322669), поточний рахунок № НОМЕР_1, які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва».

3. Визнати недійсною постанову державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Полінського В.А., винесену в межах виконавчого провадження ВП № 51752704 від 21.11.2016 про арешт коштів боржника, в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва» відкритому у Філії Головного управління по м. Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» поточний рахунок № НОМЕР_1, які необхідні та призначені для оплати праці та здійснення нарахувань на заробітну плату працівників Комунального підприємства «Куренівське Подільського району міста Києва».

4. Ухвала набрала законної сили 07.02.2018 року та може бути оскаржена в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст ухвали складено та підписано 12.02.2018 року.

Суддя М.Є. Літвінова