КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2018 р. Справа№ 910/14139/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

секретар судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Пром Інновація" та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2017р.

у справі №910/14139/17 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Пром Інновація"

до відповідача-1 Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

відповідача- 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Віалінт"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1) Національний банк України

2) Міністерство фінансів України

про визнання відсутнім права та визнання права,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Пром Інновація" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - відповідач-1, Банк), Товариства з обмеженою відповідальністю "Віалінт" (далі - відповідач-2, Боржник) про:

- визнання відсутнім у Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" права вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Віалінт" сплати суми боргу за кредитними договорами № 4В14115И від 11.02.2014р., № 4В1403Д від 19.02.2014р., № 4В14084Д від 25.02.2014р. в розмірі 1 628 456 370,22 грн., який був сплачений відповідачу-1 позивачем за відповідача-2 по договору поруки;

- визнання права позивача вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю "Віалінт" сплати суми боргу за кредитними договорами № 4В14115И від 11.02.2014р., № 4В1403Д від 19.02.2014р., № 4В14084Д від 25.02.2014р. в розмірі 1 628 456 370,22 грн., який був сплачений відповідачу-1 позивачем за відповідача-2 по договору поруки.

Позов умотивовано тим, що Банк, отримавши виконання від позивача як поручителя, не передав позивачу документів, які підтверджують обов'язки боржника і забезпечують належне їх виконання, а Боржник - не сплатив позивачу суми боргу у розмірі 1 628 456 370,22 грн. Вважаючи, що обидва відповідачі не визнають прав позивача, останній звернувся до суду із позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.08.2017р. порушено провадження у справі № 910/14139/17 та призначено її до розгляду.

За результатами судового засідання 21.09.2017р. залучено до участі в даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Національний банк України (далі - третя особа-1), Міністерство фінансів України (далі - третя особа-2).

Національний банк України та відповідач-1 висловилися проти задоволення позову.

Відповідач-2 та Міністерство фінансів України у судове засіданні не з'явилися.

В судовому засіданні 11.10.2017р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, 18.10.2017р. складено повний текст рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд зазначив, що на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред'явлений позов. Позов про визнання права вимоги у позивача та визнання відсутнім права вимоги у відповідача-1 можуть бути предметом дослідження та доказування у разі виникнення спору між кредитором та боржником про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Не погоджуючись із мотивами та висновками суду першої інстанції, позивач звернувся із апеляційною скаргою, у якій просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, вказуючи, що суд не врахував правових позицій Верховного суду України при розгляді цивільних справ щодо можливості захисту прав шляхом їх визнання і заперечення наявності таких прав у інших осіб, на думку апелянта, є допустимим способом захисту цивільних прав особи; до того ж залишення без відповіді відповідачем-1 звернень позивача і ненадання витребуваних документів є формою порушення суб'єктивних прав позивача, які підлягають судовому захисту.

Банк, не погодившись із рішенням вказував, що суд першої інстанції розглянув позов, який не підвідомчий господарським судам України, оскільки стосувався встановлення факту, що має юридичне значення, тож просив скасувати рішення суду і припинити провадження у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2017р. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В. судді: Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2017р. апеляційну скаргу ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 29.11.2017р.

Протоколом передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 28.11.2017р. апеляційну скаргу ТОВ "Бізнес Пром Інновація" передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В. судді: Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2017р. апеляційну скаргу ТОВ "Бізнес Пром Інновація" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 17.01.2018р.

29.11.2017р. до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив із запереченнями на апеляційну скаргу банка, клопотання про відкладення судового засідання та клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.11.2017р. строк розгляду апеляційної скарги ПАТ Комерційний банк "Приватбанк" продовжено на 15 днів та відкладено на 17.01.2018р.

У судовому засіданні, що відбулось 17.01.2018р. апеляційні скарги ТОВ "Бізнес Пром Інновація" та ПАТ КБ "Приватбанк" об'єднано в одне провадження, оскільки вони подані на один і той же процесуальний документ в одній і тій же справі.

Відповідач-2 та треті особи до судового засідання, не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційні скарги, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 20.10.2016р. між позивачем (далі - поручитель) та Банком (кредитор) укладено договір поруки № 4В14115И/П (далі - договір поруки), предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Віалінт" (далі - боржник) своїх зобов'язань за:

кредитним договором від 11.02.2014р. № 4В14115И (далі - кредитний договір 1), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-1;

кредитним договором від 19.02.2014р. № 4В14083Д (далі - кредитний договір 2), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-2;

кредитним договором від 25.02.2014р. № 4В14084Д (далі - кредитний договір 3), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору-3. Надалі за текстом: кредитний договір 1, 2, 3 - кредитний договір/кредитні договори.

У подальшому між Банком та Позивачем укладено кредитний договір № 4Б16088Г, за умовами якого позивачем отримано, а відповідачем-1 надано, кредит з відновлювальною кредитною лінією 4 800 000 000,00 грн., з терміном погашення до 2024 року.

З наявних у матеріалах справи платіжних доручень: № 3682 від 21.10.2016р. на суму 106 090 801,19 грн., № 3683 від 21.10.2016р. на суму 730 735 473,02 грн., № 3685 від 21.10.2016р. на суму 791 630 096,01 грн., що позивачем перераховано відповідачу кошти в загальному розмірі 1 628 456 370,22 грн. з призначенням платежу: виконання обов'язків по кредитним договорам від 11.02.2014р. № 4В14115И, від 19.02.2014р. № 4В14083Д, від 25.02.2014р. № 4В14084Д згідно договору поруки № 4В14115И/П від 20.10.2016р.

За твердженнями позивача, отримані ним на підставі кредитного договору № 4Б16088Г кошти були частково спрямовані на виконання своїх зобов'язань за договором поруки № 4В14115И/П від 20.10.2016р.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача-2 був направлений проект угоди № 390 від 22.10.2016р., за якою позивач виступає новим кредитором за кредитними договорами від 11.02.2014р. № 4В14115И, від 19.02.2014р. № 4В14083Д, від 25.02.2014р. № 4В14084Д. Також відповідачу-2 направлено вимогу про сплату 1 628 456 370,22 грн.

Вказуючи, що Банк не передав позивачу документів, які підтверджують обов'язок боржника, а боржник не схвалив і не підписав текст запропонованої позивачем угоди і не сплатив суму боргу у розмірі 1 628 456 370,22 грн., позивач просив визнати суд відсутнім у Банку права вимагати від боржника виконання, та визнати наявність такого права за позивачем.

Правове обґрунтування позову здійснено з посиланням на статті 512 та 556 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що в силу прямої вказівки ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, у тому числі й ті, що забезпечують його виконання, з моменту повного виконання поручителем зобов'язання за позичальника належному кредитору.

Перехід цього права відбувається в силу закону і не потребує визнання його судом, шляхом прийняття рішення про визнання такого права за поручителем.

При цьому судова колегія враховує, що лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 статті 11 ЦК України).

Українським правопорядком не передбачено прийняття судового рішення про визнання за особою прав у зобов'язальних правовідносинах та/або про визнання відсутнім такого права у іншої особи.

Використаний позивачем спосіб захисту, як такий, що не передбачений актами цивільного законодавства, є неналежним і тому не може бути застосований судом.

Водночас, позивач не позбавлений права вимагати від Банку передачі документів, що підтверджують права вимоги до позичальника, адже кредитні зобов'язання і зобов'язання застави продовжують існувати, тоді як Банк з них вибув внаслідок заміни його позивачем (поручителем) у справі з моменту виконання останнім зобов'язань за боржника в силу приписів п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України.

Невірно обраний позивачем спосіб захисту є підставою для відмови у позові, але не для припинення провадження у справі, про що просив другий апелянт - Банк. Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Пром Інновація" є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що за виключення мотивів висновок суду першої інстанції є вірним, підстав для його скасування судова колегія не вбачає, у зв'язку з чим апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційних скарг у зв'язку з відмовою в їх задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Пром Інновація" та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2017р. у справі №910/14139/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2017р. у справі №910/14139/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/14139/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту. Повний текст постанови складено 09.02.2018р.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко