Суд
УХВАЛА

12 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 17/98/2011

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Пєскова В.Г.

учасники справи:

позивач - Державне підприємство "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії,

відповідач - Державне підприємство "Луганськвугілля",

розглянувши матеріали касаційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 02.10.2017

у складі колегії суддів: Будко Н.В. (головуючий), Сгара Е.В., Склярук О.І.

та на ухвалу Господарського суду Луганської області від 16.08.2017

у складі судді Драгнєвіч О.В.

за скаргою Державного підприємства "Регіональні електричні мережі"

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі за позовом Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії

до Державого підприємства "Луганськвугілля"

про стягнення 67 530 803, 66 грн,

В С Т А Н О В И В:

16.08.2017 ухвалою Господарського суду Луганської області скаргу Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії від 07.07.2017 за вих. № 734 (з урахуванням заяви про уточнення вимог скарги від 31.07.2017 б/н) на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з виконання наказу Господарського суду Луганської області від 15.08.2011 у справі № 17/98/2011 задоволено частково, постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням № 29907953 визнано недійсною.

02.10.2017 постановою Донецького апеляційного господарського суду, ухвалу господарського суду Луганської області від 16.08.2017 у справі № 17/98/2011 скасовано частково, скаргу Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії від 07.07.2017 № 734 задоволено у повному обсязі, визнано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням № 29907953 недійсною; зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, згідно з частиною першою статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, винести постанову про відновлення виконавчого провадження № 29907953; зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати вимоги статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" від 13.04.2017 № 2021-VІІІ в частині зупинення виконавчого провадження № 29907953.

03.01.2018, на підставі частини п'ятої статті 31 та підпунктів 4, 6 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ), справа № 17/98/2011 передана до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

01.02.2018 зазначену касаційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючого - Пєскова В.Г., суддів: Катеринчук Л.Й., Погребняка В.Я.

Підпунктом 11 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) встановлено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Однак касаційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не відповідає вимогам статті 111 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній на момент звернення з касаційною скаргою).

Частиною четвертою статті 111 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній до 15.12.2017) було встановлено, що до касаційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Проте, в порушення зазначених вимог, до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент подачі касаційної скарги) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 7 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент звернення з касаційною скаргою) ставка судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу суду становила 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2017 року був встановлений у розмірі 1 600 грн.

Таким чином, за подання касаційної скарги скаржник мав сплатити судовий збір в сумі 1 600 грн.

Проте, касаційна скарга Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України судовим збором не оплачена, натомість скаржником заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у справі за результатами розгляду касаційної скарги. Вказане клопотання обґрунтовано тим, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є бюджетною установою, фінансується за рахунок коштів державного бюджету України, розрахункове обслуговування якої відповідно до Бюджетного кодексу України здійснюється державною казначейською службою України, а законодавством передбачені стислі строки подачі касаційних скарг на судові рішення.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги) враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Разом з тим, в силу вимог статті 8 Закону України "Про судовий збір", особа, яка заявляє клопотання про відстрочення сплати судового збору або звільнення від сплати судового збору повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому законом порядку і розмірі. Проте, цією статтею передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочення сплати судового збору.

При цьому, статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, в тому числі й органів державної влади.

Колегія суддів зазначає, що доказів на підтвердження своїх доводів скаржником не надано. Оскільки вказане клопотання скаржника не обґрунтовано та не підтверджено належними та допустимими доказами, то у задоволенні цього клопотання слід відмовити.

Згідно з частиною другою статті 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній з 15.12.2017) у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній з 15.12.2017) в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З огляду на викладене касаційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 02.10.2017 та на ухвалу Господарського суду Луганської області від 16.08.2017 у справі № 17/98/2011 підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення недоліків, а саме - надати суду оригінал доказів сплати судового збору в сумі 1 600 грн.

Крім того, суд звертає увагу скаржника, що Листом Державної казначейської служби України № 16-08/1082-20145 від 01.12.2017 повідомлено реквізити рахунку для зарахування до державного бюджету судового збору за розгляд справ Верховним судом:

- Рахунок отримувача: 0007;

- Отримувач коштів: УК у Печерському р-ні,

- Банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві;

- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897;

- Код банку отримувача: 820019;

- Код класифікації доходів бюджету: 22030102 .

На підставі викладеного та керуючись статтею 111 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017), статтями 174, 234, 290, 292 та підпунктом 11 пункту 1 "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, статтями 4, 8 Закону України "Про судовий збір"(в редакції від 17.05.2017), Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відстрочення сплати судового збору.

2. Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 02.10.2017 та на ухвалу Господарського суду Луганської області від 16.08.2017 у справі № 17/98/2011 залишити без руху.

3. Надати Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

4. Роз'яснити Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

5. Копії ухвали надіслати учасникам справи.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду В.Г. Пєсков