КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2018 р. Справа№ 910/12188/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Мартюк А.І.

секретар судового засідання Шмиговська А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ЮРОМАШ»

на рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2017 р.

у справі №910/12188/17 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ЮРОМАШ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВеА»

про розірвання договору та відшкодування збитків

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ЮРОМАШ» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВеА» про розірвання договору підряду №14/03-03 від 26.03.2015 р. на виконання електромонтажних робіт, укладеного між позивачем та відповідачем та про стягнення з відповідача на користь позивача суми збитків за вищезазначеним договором у розмірі 569130,94 грн. та штрафу у розмірі 0,1% від суми незавершених робіт, що становить 813,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що роботи, передбачені умовами вищезазначеного договору відповідач не виконав та не приступив до їх виконання, що є істотним порушенням умов договору, оскільки позивач протягом тривалого часу, а саме понад два роки, не може отримати те, на що розраховував при укладенні договору.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.10.2017 р. в позові відмовлено.

Вказане рішення мотивовано тим, що неналежне виконання замовником (позивачем) своїх обов'язків щодо надання дозвільної документації надало право підряднику (відповідачу) в розумінні ст. 538 ЦК України зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивачем було подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити. Вважає, що висновки суду першої інстанції про перерахуванням позивачем коштів було здійснено за фактично виконані роботи, а також висновок про неналежне виконання позивачем своїх обов'язків з надання дозвільної документації надало право відповідачу зупинити виконання свого обов'язку є безпідставними та не ґрунтуються на доказах. Також позивачем було долучено до матеріалів справи письмові пояснення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін. Вважає рішення судуд першої інстанції законним та обґрунтованим. Також відповідачем було долучено до матеріалів справи письмові пояснення.

Згідно Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», вводяться в дію зміни до відповідних процесуальних законів. Зокрема, відповідно до п. 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, який набрав чинності з 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З урахуванням викладеного, розгляд апеляційної скарги ТОВ з іноземними інвестиціями «ЮРОМАШ» здійснено за приписами ГПК України в новій редакції.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

26.03.2015 р. між ТОВ з іноземними інвестиціями «ЮРОМАШ» (замовник) та ТОВ «ІВеА» (підрядник) було укладено договір підряду №14/03-03, відповідно до умов якого (п. 1.1. договору) підрядник бере на себе зобов'язання своїми силами і засобами, зі своїх матеріалів та/або з матеріалів, обладнання, отриманих від замовника на власний ризик виконати електромонтажні роботи (надалі за текстом договору - роботи), за адресою м. Київ, Дарницький район, садове товариство «Бджілка», вул. Садова, 53, ділянки №124, №126, №128 (надалі за текстом договору - об'єкт), та здати замовнику роботи, передбачені договірною ціною (додаток №1), який є невід'ємною частинною даного договору, і в обумовлений цим договором строк, а замовник зобов'язується надати підряднику будівельний майданчик, (фронт робіт), передати дозвільну та проектну документацію (за наявності), забезпечити своєчасне фінансування виконання робіт, прийняти виконані роботи і повністю сплатити вартість виконаних робіт і матеріалів (а.с. 34).

Підпунктом п. 2.1.2 договору передбачено, що підрядник зобов'язується виконати роботи якісно і в узгоджений строк.

Відповідно до п. п. 2.3.1 договору, замовник зобов'язаний надати підряднику будівельний майданчик (фронт робіт), передати проектну, дозвільну та іншу договірну документацію і ресурси відповідно до умов даного договору.

Пунктом 2.3.2 договору передбачено, що замовник зобов'язаний перерахувати підряднику аванс передбачений пунктом 5.1 даного договору.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що договірна ціна робіт визначається на основі договірної ціни (додаток 1), що є невід'ємною частиною даного договору, і складає 813044,20 грн. Протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту укладення договору замовник перераховує на розрахунковий рахунок підрядника аванс в розмірі 70% від суми договору, а саме - 569130,94 грн.

Згідно п. 6.1 договору, строк виконання робіт становить 90 (дев'яносто) робочих днів з моменту перерахування підряднику авансу, надання будівельного майданчику (фронту робіт).

Пунктом 6.2 договору передбачено, що перегляд строків виконання робіт може здійснюватися з незалежних від підрядника обставин. Обставини, за наявності яких строки виконання робіт за цим договором можуть бути переглянуті, зокрема, є обставини, за які відповідає замовник.

Відповідно до п. 13.2 договору передбачено, що даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2014 р. але в будь-якому випадку, - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Згідно п. 13.3 договору, строк дії договору підлягає збільшенню в разі порушення замовником умов фінансування робіт, несвоєчасного надання будівельного майданчику, проектної документації, ресурсів тощо.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи платіжних доручень № 423 від 20.04.2015 р. на суму 79000,00 грн. та № 605 від 20.04.2015 р. на суму 490130,94 грн., позивачем була здійснена оплата за електромонтажні роботи згідно договору на загальну суму 569130,94 грн.

У відповідності до п. 6.3 договору, датою закінчення робіт вважається дата надання підрядником на підписання замовнику Акта приймання виконаних робіт форми КБ-2в.

Як стверджує позивач, підрядник роботи, передбачені договором не виконав та не приступив до їх виконання, що унеможливило підключення об'єкта замовника до електромережі в належні терміни.

В оскаржуваному рішенні суду зазначено, що відповідач частину робіт виконав, аргументувавши свій висновок тим, що згідно платіжних доручень № 423 від 20.04.2015 р. на суму 79000,00 грн. та № 605 від 20.04.2015 р. на суму 490130,94 грн., позивачем була здійснена оплата за електромонтажні роботи згідно договору на загальну суму 569130,94 грн.

В якості доказів часткового виконання робіт, відповідачем були надані документи, які на його думку свідчать про часткове виконаних робіт на об'єкті позивача субпідрядною організацією - ТОВ «Кагард Груп», а саме: договір №06/01-03 від 12.01.2015 р., акт № 1 приймання виконання будівельних робіт за лютий 2015 року, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за лютий 2015 року на суму 45000,00 грн., довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за лютий 2015 року на суму 73010,00 грн., договірна ціна на електромонтажні роботи по прокладанню кабелю за адресою: м. Київ, вул. Садова, 53, локальний кошторис на будівельні роботи № 2- 1-1 на електромонтажні роботи на суму 57225,82 грн., акт № І приймання виконаних будівельних робіт за лютий 2015 року на суму 28010,00 грн., а також видаткову накладну №339 від 29.07.2016 р. на суму 344709,00 грн., про закупівлю відповідачем комплектної трансформаторної підстанції, що на думку відповідача свідчить про те, що він приступив до виконання робіт відповідно до умов договору підряду № 14/03-03 від 26.03.2015 р.

Дійсно в платіжних дорученнях замовника щодо перерахування коштів на рахунок підрядника, значиться призначення платежу «Оплата за електромонтажні роботи згідно Договору №14/03-03 від 26.03.15 р.», проте, як пояснив позивач, вказане призначення є результатом некоректно сформульованої працівниками бухгалтерії замовника назви призначення платежу. Натомість, дата сплати коштів (20.04.2015 р.) та сума (569130,94 грн.) свідчать, що це був саме авансовий платіж, розмір якого передбачений п. 5.1 договору.

Висновок суду першої інстанції про те, що вказані кошти були перераховані позивачем за виконані роботи є помилковим, оскільки згідно положень п.7.1, п.7.2 договору, виконання та здача підрядником робіт замовнику оформлюються виключно актами приймання виконаних робіт форми КБ-2в та довідками про вартість виконаних робіт форми КБ-3, які відповідачем суду не надані, як не надано і письмових доказів того, що ним такі документи були направлені на адресу позивача.

Щодо посилань в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, на документи по взаємовідносинам з ТОВ «Кагард Груп», як на докази виконання робіт відповідачем, копії яких долучені до матеріалів справи, слід зазначити, що відповідач надав акти приймання виконаних робіт форми КБ-2в та довідки про вартість виконаних робіт форми КБ- 3 щодо виконання електромонтажних робіт по прокладенню кабелю за адресою м. Київ, вул. Садова, 53, ділянка №124 за лютий 2015 року і підписані сторонами 20 лютого 2015 року.

Проте, між позивачем та відповідачем спірний договір був укладений 26 березня 2015 року, тобто на місяць пізніше з часу зазначених відповідачем виконаних робіт на об'єкті позивача.

Тому надані відповідачем документи щодо проведених робіт в лютому 2015 року, не можуть бути належними доказами виконання робіт за договором, укладеним сторонами в кінці березня 2015 року.

Видаткова накладна №339 від 29.07.2016 р. на суму 344709,00 грн., про закупівлю відповідачем комплектної трансформаторної підстанції, також не може бути належним доказом, оскільки в ній відсутні посилання на те, що відповідачем вказана підстанція була придбана на виконання договору підряду №14/03-03 від 26.03.2015 р. Крім того, відповідачем не надано доказів, що придбана ним, згідно видаткової накладної №339 від 29.07.2016 р., підстанція була поставлена, чи планувалась бути поставлена на адресу позивача.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що замовником були перераховані кошти на рахунок підрядника за фактично виконані ним роботи суперечить фактичним обставинам та не підтверджено належними доказами.

Водночас, суд першої інстанції у своєму рішенні вказав, що відповідач не мав можливості виконати свої зобов'язання в передбачений договором термін в повному обсязі, оскільки позивач до теперішнього часу не виконав свої зобов'язання з передачі дозвільної документації, у зв'язку з чим відповідач позбавлений можливості виконати роботи.

Доказів передачі відповідачеві проектної, дозвільної та іншої договірної документації позивачем суду не надано, а тому посилання позивача на те, що роботи згідно умов договору вже повинні були бути виконані є безпідставним.

Таким чином, неналежне виконання замовником (позивачем) своїх обов'язків щодо надання дозвільної документації надало право підряднику (відповідачу) в розумінні ст. 538 ЦК України зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає, що як пояснив позивач, проведення електромонтажних робіт фактично не потребує надання замовником будь-якого дозволу контролюючого органу, оскільки роботи повинні були проведені на будівельному майданчику, який розташований на земельній ділянці, яка перебуває у власності позивача.

Умови укладеного між сторонами договору також не містять вимог щодо обов'язкової передачі будь-якої дозвільної документації.

З матеріалів справи слідує, що у замовника, як на час укладання договору, так і на даний час, в наявності вся необхідна проектна документація, в тому числі щодо проведення електромонтажних робіт.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до позивача з попередженням про неможливість виконання електромонтажних робіт, в зв'язку з ненаданням будь-якої дозвільної або проектної документації, чи з вимогою їх надати.

У відповідності до п. 1.1 договору, Замовник зобов'язаний передати підряднику дозвільну та проектну документацію за її наявності.

Тобто, згідно з умовами договору такий обов'язок позивача, як замовника, пов'язаний з певною умовою, а саме з наявністю у нього такої проектної документації.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що саме неналежне виконання замовником своїх обов'язків щодо надання дозвільної документації надало право підряднику, зупинити виконання свого обов'язку, відмовитись від його виконання частково або в повному обсязі є безпідставним та необґрунтованим.

Натомість, невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором підряду на виконання електромонтажних робіт №14/03-03 від 26.03.2015 р. є істотним порушенням його умов, оскільки позивач протягом тривалого часу, а саме понад два роки, не може отримати те, що розраховував отримати при укладенні договору.

Згідно ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно ст.174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За приписами ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

У відповідності до ст.193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача коштів у розмірі 569130,94 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про розірвання договору підряду №14/03-03 від 26.03.2015 р. на виконання електромонтажних робіт, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, за змістом наведеної норми, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (ч. 4 ст. 188 ГК України).

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 4 ст. 849 ЦК України, замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Наведеною нормою врегульований випадок, коли одностороння відмова замовника від договору підряду не ставиться в залежність від наявності порушення договірних відносин з боку підрядника.

Таким чином, замовнику законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення роботи і визначене цією нормою право не може бути обмежене.

Крім того, в п. 2.4.2 договору зазначено, що замовник має право відмовитись від договору підряду в будь-який час до закінчення виконання робіт.

Отже, договір підряду може бути розірваний в результаті вчинення замовником одностороннього правочину, який тягне припинення зобов'язань його сторін.

Також в п. 12.4 договору встановлено право замовника розірвати договір, надіславши повідомлення підряднику, у разі прийняття рішення про припинення будівництва або у разі прийняття судом постанови про визнання підрядника банкрутом. В даному випадку підстави для розірвання договору, передбачені п. 12.4 договору, - відсутні.

Тому, доводи суду першої інстанції про те, що договір підряду може бути розірваний лише у судовому порядку у зв'язку з істотним порушенням договору (ст. 651 ЦК України), є помилковими.

В силу ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.05.2017 р. позивач з посиланням на норми закону, в тому числі на ст. 849 ЦК України, надіслав відповідачу претензію №501/05/17, в якій повідомив про необхідність належного виконання умов договору та у зв'язку з його невиконанням повернути кошти.

Враховуючи, що така одностороння відмова від договору (розірвання), з огляду на положення ст. ст. 653, 849 ЦК України та п. 2.1.2 договору, не потребує узгодження з відповідачем (підрядником), то договір підряду № 14/03-03 від 26.03.2015 р. є припиненим.

Отже, названі норми закону та обставини справи, а саме наявність односторонньої відмови позивача від договору підряду та її одержання відповідачем, свідчать про припинення зобов'язань сторін, які виникли в силу укладеного між ними договору підряду, а відтак, предмет спору у цій частині відсутній.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що провадження по справі в частині розірвання договору підряду № 14/03-03 від 26.03.2015 р. підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводи позивача, викладені ним в апеляційній скарзі, заслуговують на увагу, а тому остання підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 269, 270, 273, п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 275, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 277, ст. 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ЮРОМАШ» задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2017 р. у справі № 910/12188/17 скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВеА» (03680, м. Київ, пр-т. Академіка Глушкова, 40, корп. 5, оф. 108, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ЮРОМАШ» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7, літ. Ц, ) коштів у розмірі 569130 (п'ятсот шістдесят дев'ять тисяч сто тридцять) грн. 94 коп., 813 (вісімсот тринадцять) грн. 04 коп. 0,1% штрафу від суми незавершених робіт, 8549 (вісім тисяч п'ятсот сорок дев'ять) грн. 16 коп. судового збору за подання позовної заяви та 9404 (дев'ять тисяч чотириста чотири) грн. 07 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Закрити провадження в частині позовних вимог про розірвання договору підряду №14/03-03 від 26.03.2015 р. на виконання електромонтажних робіт.

Видачу наказу на виконання даної постанови доручити господарському суду міста Києва.

Справу №910/12188/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, що передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.О. Зеленін

А.І. Мартюк