ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2018, м. Дніпро Справа № 904/7825/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Кузнецова І.Л., Іванов О.Г.

секретар судового засідання Абадей М.О.

представники сторін:

від позивача: Руденко С.О., довіреність №2294 від 26.12.2017, адвокат

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: Іванченко І.С., довіреність №35 від 31.05.2017, представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2017 у справі №904/7825/17 (суддя Назаренко Н.Г.; рішення ухвалене о 11:50 год. у місті Дніпро, повне рішення підписано 25.10.2017)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро

до фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни, м.Кривий Ріг, Дніпропетровська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: Регіональне відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області, м.Дніпро

про виселення з приміщення нежитлової будівлі та стягнення заборгованості у розмірі 115871,80 грн. за договором оренди

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року до господарського суду Дніпропетровської області звернулось Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з позовною заявою до фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни, в якій просило:

- виселити фізичну особу - підприємця Ментій Тетяну Миколаївну з нерухомого майна, а саме: будівлі магазину (реєстраційний номер 10) загальною площею 141,0 кв. м, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Іскрівська, буд. 126, яке належить Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця", про що видати наказ;

- стягнути з фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" заборгованість з орендної плати по договору оренди №12/02-3489-ОД від 07.07.2009 за січень-травень 2017 року у розмірі 69494,46 грн. та неустойку за квітень - травень 2017 року у розмірі 46377,34 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за укладеним між позивачем та відповідачем договором щодо своєчасної та повної оплати орендної плати.

В подальшому заявою про зміну позовних вимог від 15.09.2017 позивач повідомив суд про зменшення заявлених вимог, у зв'язку з частковою сплатою відповідачем заборгованості по орендній платі за спірний період січень-травень 2017 року, які виклав в наступній редакції:

- виселити фізичну особу - підприємця Ментій Тетяну Миколаївну з нерухомого майна, а саме: будівлі магазину (реєстраційний номер 10) загальною площею 141,0 кв. м, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Іскрівська, буд. 126, яке належить Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця", про що видати наказ;

- стягнути з фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" заборгованість з орендної плати по договору оренди №12/02-3489-ОД від 07.07.2009 за січень-травень 2017 року у розмірі 40671,68 грн. та неустойку за квітень - травень 2017 року у розмірі 46377,34 грн.

Ця заява прийнята судом до розгляду, як заява про зменшення позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2017 залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2017 у справі №904/7825/17 (суддя Назаренко Н.Г.) позовні вимоги задоволено повністю.

Виселено фізичну особу - підприємця Ментій Тетяну Миколаївну з нерухомого майна, а саме: будівлі магазину (реєстраційний номер 10) загальною площею 141,0 кв. м, за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Іскрівська, буд. 126, яке належить Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця".

Стягнуто з фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" заборгованість з орендної плати по договору оренди №12/02-3489-ОД від 07.07.2009 за січень-травень 2017 року у розмірі 40671,68 грн. та неустойку за квітень - травень 2017 року у розмірі 46377,34 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3200,00 грн.

Означене рішення місцевого господарського суду вмотивоване тим, що судом встановлено, що нерухоме майно, в якому знаходиться орендоване відповідачем приміщення за договором оренди №12/02-3489-ОД від 07.07.2009, було включено до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця", внаслідок чого позивач набув право власності на це майно та є стороною цього договору у якості орендодавця. Строк договору оренди сплинув 31.03.2017 та більше не продовжувався сторонами. За період користування майном з січня по травень 2017 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 40671,68 грн. Позивач повідомляв відповідача про закінчення терміну дії договору оренди та запропонував повернути майно протягом трьох робочих днів шляхом підписання акту приймання-передачі з одночасним погашенням заборгованості. До теперішнього часу вказаний розмір заборгованості залишився неоплаченим відповідачем, приміщення не повернуто. Враховуючи, що судом встановлено, що строк договору оренди закінчився 31.03.2017, нового договору оренди на спірне приміщення укладено не було, а орендар не повернув орендодавцю за актом приймання-передачі орендоване нерухоме майно, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 40671,68 грн. та неустойки в розмірі 46377,34 грн. за період квітень-травень 2017, а також підстав для виселення відповідача із орендованого приміщення. При цьому суд керувався положеннями статей 115, 329, 629 759, 760, 762, 770, 785 Цивільного кодексу України, статей 85, 173, 283-286, 291 Господарського кодексу України, статей 15, 17, 19, 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статей 2, 4, 5 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", статей 1, 4-5, 33-35, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України тощо.

Відповідач (ФОП Ментій Т.М.) звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2017 не базується на нормах чинного законодавства України, прийняте на припущеннях, є незаконним й таким, що ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати оскаржене рішення та ухвалити нове рішення відповідно до якого у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що при передачі нерухомого майна як вкладу до статутного (складеного) капіталу юридичної особи право власності на таке майно виникає з моменту державної реєстрації права за такою юридичною особою у Державному реєстрі речових права на нерухоме майно.

Відповідач вказує, що відповідно до приписів статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право господарського відання, або право оперативного управління підлягає державній реєстрації, яке на даний час не зареєстроване за позивачем, а також те, що відповідно до вимог наказу №071 ПАТ "Українська залізниця" взагалі не мала права укладати будь-які договори, тобто ПАТ або його структурний підрозділ взагалі не може бути стороною даного спору, а додаткові договори, на які посилається суд у своєму рішенні, у відповідності до приписів ст. 83 ГПК України підлягали визнанню недійсними.

Зазначає, якщо орендодавець (власник) не направив рекомендованого листа про припинення оренди або не віддав нарочно, то фактично довести зворотне в суді буде неможливо оскільки судова практика Верховного Суду України свідчить про те, якщо немає опису вкладення поштового відправлення, то не можна чітко встановити якого змісту лист було відправлено адресату. Тобто з корінця рекомендованого поштового відправлення на ім'я "Ментій Т.М." та фіскального чеку неможливо встановити, що направлялося даним рекомендованим листом і чи взагалі це відправлення (без дати) стосується предмету спору, оскільки позивачем нараховується та отримується орендна плата, що свідчить про належне виконання договірних зобов'язань з боку відповідача та існування договірних зобов'язань.

Також зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що на момент підписання додаткової угоди між Товариством та орендарем статутний капітал товариства було сформовано у повному обсязі, а сума статутного капіталу відповідала сумі, вказаній в установчих документах Товариства. Крім того, на сайті Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку немає інформації, яка б підтвердила випуск акцій ПАТ "Українська залізниця". Враховуючи, що на момент укладення Додаткового договору від 10.03.2016, позивач не був власником переданого в оренду майна і не надав до справи жодного документу виникнення у нього цих прав на вказану дату, на думку скаржника, є всі підстави стверджувати, що останній не мав права укладати додаткові договори до договору до відповідної державної реєстрації своїх прав, а також ставити питання перед судом щодо стягнення на його користь 100% орендної плати.

Крім того відповідач вказує, що доводи та посилання суду на лист №НИМ-07/316 від 13.04.2017, який нібито ФОП Ментій Т.М. отримала 05.05.2017 є надуманими. З цього листа, зокрема, вбачається, що протокольним рішенням засідання ПАТ "Українська залізниця" від 29.03.2017 №Ц-57/25 ухвалено рішення про продовження дії договору оренди №12/02-3489-ОД від 21.08.2009 та інших договорів, тобто зазначене свідчить про виконання ФОП Ментій Т.М. усіх умов договору. Будь-якої мови про припинення строку дії Договору в зазначеному судом листі не йдеться; самих договорів, які нібито були додатком до цього листа, стороною позивача до суду не надано. Крім того, лист від 01.06.2017, на який також послався суд, не має ніякого юридичного значення для вирішення спору по суті, оскільки договір пролонговувався з 31.03.2017 у визначений законом спосіб та строк, а предметом позову є стягнення надуманої позивачем неустойки за квітень-травень 2017 року, а не за період після 01.06.2017; а рахунки-фактури №99 від 10.05.2017 і №118 від 23.05.2017, про які зазначено судом, навпаки підтверджують неодноразові доводи відповідача, що і до цього часу позивачем нараховується орендна плата і відповідні договірні зобов'язання діють, у зв'язку з продовженням дії строку договору у відповідності до вимог статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Узагальнюючи свої вимоги, відповідач робить висновок, що позивач не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував надання відповідачу доказів переходу до нього прав у зобов'язанні, що у відповідності до статті 517 Цивільного кодексу України не давало змоги господарському суду Дніпропетровської області у примусовому порядку проводити будь-які стягнення з ФОП Ментій Т.М. до виконання позивачем свого обов'язку, передбаченого зазначеною нормою закону.

Позивач (ПАТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця") у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що судом першої інстанції були повно і всебічно встановлені та розглянуті обставини даної справи, досліджені надані сторонами докази та пояснення, на підставі чого прийнято законне і обґрунтоване рішення, буз будь-яких порушень норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2017 у справі №904/7825/17 без змін.

Третя особа (РВ ФДМ України у Дніпропетровській області) у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що ПАТ "Українська залізниця" є акціонерним товариством, власником 100% акцій якого є держава; державне майно, яке внесено до статутного капіталу товариства, не передано у власність ПАТ "Українська залізниця", а статус державного не змінено; правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності ПАТ "Українська залізниця" на майно, що є об'єктом оренди за договором від 07.07.2009 №12/02-3489-ОД, відсутні. Регіональне відділення вважає, що оскільки сам договір оренди укладений з Регіональним відділенням як орендодавцем, то зміна власника орендованого майна є істотною, більш того на вимогу ст.ст. 636, 638, 651, 652 Цивільного кодексу України допускається лише за згодою сторін. Вказує, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що на момент підписання додаткової угоди між ПАТ "Українська залізниця" та орендарем статутний капітал Товариства було сформовано у повному обсязі, а сума статутного капіталу відповідала сумі, вказаній в установчих документах Товариства. Крім того зазначає, що на момент укладання спірної додаткової угоди корпоратизацію ПАТ "Українська залізниця" не було завершено, оскільки не виконані всі умови, які передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Просить апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь головуючого судді та пояснення представників сторін і третьої особи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

Між Регіональним відділенням Фонду держмайна України у Дніпропетровській області (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяною Миколаївною (орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-3489-ОД від 07.07.2009 (надалі - Договір) (а.с.21-24 т.1), за умовами п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме нерухоме майно будівля магазину площею 141,0 кв. м, розміщене за адресою м. Кривий Ріг, вул. Іскрівська, 126, на 1-му поверсі 1-го поверхового (будинку, приміщення, будівлі), що перебуває на балансі Державного підприємства "Придніпровська залізниця" (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку/актом оцінки на 28.02.2009 і становить за незалежною оцінкою/залишковою вартістю 367497,00 грн.

Пунктами 5.2., 5.4. Договору оренди визначено, що орендар зобов'язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати оренду плату у співвідношенні визначеному у п. 3.6. цього договору, компенсувати експлуатаційні витрати та витрати на утримання майна, в тому числі, сплати податку на землю, незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Щомісячно не пізніше 15 числа звітувати орендодавцю та балансоутримувачу про внесення орендної плати, скоригованої на індекс інфляції, до державного бюджету та на розрахунковий рахунок балансоутримувача з одночасним наданням копій платіжних доручень з відміткою обслуговуючого банку.

На виконання умов укладеного Договору оренди орендодавцем було передано, а орендарем прийнято будівлю магазину вартістю 367497,00 грн. за актом приймання-передачі від 07.07.2009 в оренду приміщення площею 141,0 кв. м будівлі, що знаходиться на балансі ДП "Придніпровська залізниця" за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Іскрівська, 126 (а.с.25 т.1).

Згідно пункту 10.1. Договір оренди укладено строком на 1 рік, що діє з 07.07.2009 до 06.07.2010.

В подальшому додатковими угодами до договору сторонами було продовжено строк дії даного договору, а саме:

- додатковою угодою від 22.04.2010 строк дії договору продовжено до 05.07.2013,

- додатковою угодою від 28.08.2013 строк дії договору продовжено до 31.12.2013 (включно);

- додатковою угодою від 01.04.2014 строк дії договору продовжено до 31.12.2014 (включно);

- додатковою угодою від 14.11.2014 строк дії договору продовжено до 31.03.2015 (включно).

Також, Додатковою угодою від 26.02.2015, сторони внесли зміни до абзацу другого пункту 10.1. Договору оренди та виклали його зміст у наступній редакції: "Цей договір є пролонгованим з 01.04.2015 до моменту створення (реєстрації) Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", але не більше ніж по 28.02.2018".

Згідно пунктів 3.1., 3.6. Договору оренди, в редакції додаткових угод від 28.08.2013 та від 01.04.2014, орендна плата визначається відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, за який є інформація про індекс інфляції) - грудень 2013 року 5579,75 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - січень 2014 року визначається шляхом коригування орендної плати за наступний місяць на індекс інфляції за січень 2014 року. Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні:

- 70% до державного бюджету по місцю реєстрації Орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі 3905,83 грн.;

- 30% балансоутримувачу у розмірі 1673,92 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" №200 від 25.06.2014 було утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (надалі ПАТ "Українська залізниця"). Додатком 1, до постанови затверджено перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця". До утвореного товариства увійшло, зокрема, Державне підприємство "Придніпровська залізниця".

Відповідно до статті 6 Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23.02.2012 №4442-VІ ПАТ "Українська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту і відповідно до п. 2 Статуту ПАТ "Укрзалізниця" є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з Додатком 1 до постанови КМУ №200 від 25.06.2014.

У зв'язку з утворенням ПАТ "Українська залізниця" між ПАТ "Українська залізниця" (орендодавець) і фізичною особою-підприємцем Ментій Тетяна Миколаївна (орендар) до вищезазначеного договору оренди нерухомого майна був укладений Додатковий договір від 10.03.2016.

Пунктом 1 Додаткового договору від 10.03.2016 сторонами цього договору було обумовлено, що орендодавцем майна, визначеного договором оренди від 07.07.2009 №12/02-3489-ОД є ПАТ "Укрзалізниця".

Відповідно до пункту 2 Додаткового договору від 10.03.2016 замінено у тексті Договору оренди повне найменування Державне підприємство "Придніпровська залізниця" і скорочене найменування ДП "Придніпровська залізниця" відповідно на Регіональна філія "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" і філія "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця". Вказано повну і скорочену назву балансоутримувача. Відповідно структурний підрозділ "Криворізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" і "Криворізька дирекція залізничних перевезень" філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".

Встановлено новим пунктом 3.1. Додаткового договору від 10.03.2016, що орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 9915,78 грн. без ПДВ.

Пункт 3.6. Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-3489-ОД від 07.07.2009 викладено сторонами в новій редакції: "Орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця. Одержувач коштів - структурний підрозділ "Криворізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", код ЄДРПОУ одержувача - №40081237/ч.н.250, банк одержувача - ПАТ "Акціонерний банк "Експрес-Банк" Дніпровське регіональне відділення, МФО 322959 № рахунку 106 не пізніше 10 числа місяця наступного за звітним".

В пункті 8 Додаткового договору від 10.03.2016 сторони погодили новий строк чинності договору оренди, визначений у п. 10.1.: "Цей договір діє з "01" грудня 2015 року по "31" березня 2016 року включно".

Згідно пунктів 11, 12 Додаткового договору від 10.03.2016 сторони домовились, що умови цього Додаткового договору поширюються на взаємовідносини сторін, що виникли з 01.12.2015. Цей додатковий договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до "31" березня 2016 року включно". Усі інші умови договору, не порушені даним додатковим договором, залишаються без змін.

Сторонами 10.03.2016 підписано Акт приймання-передачі в оренду нерухомого (або іншого) майна, згідно пунктів 1,2 якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно (об'єкт оренди) - будівля магазину, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Іскрівська, 126, площею 141,0 кв. м, вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 20.06.2013 і становить за незалежною оцінкою 309072,00 грн. Об'єкт оренди обліковується на балансі структурного підрозділу "Криворізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Таким чином, додатковими угодами від 18.03.2016, від 18.07.2016, від 15.09.2016, від 29.11.2016 сторони встановлювали новий строк чинності договору, а відповідно до останнього додаткового договору сторонами погоджено, що Договір оренди діє з 01 листопада 2016 року по 31 березня 2017 року включно.

Крім того, Додатковим договором від 25.10.2016 пункт 3.1. Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-3489-ОД від 07.07.2009 доповнено абзацем 2 та викладено в редакції: "Орендна плата, визначена за домовленістю сторін, з 01.10.2016 року становить 10983,00 грн. без ПДВ".

Причиною спору у даній справі є незгода відповідача визнати факт припинення дії спірного договору оренди нерухомого майна за закінченням строку його дії 31.03.2017 та зволікання орендаря щодо повернення позивачеві орендованого майна, а також несплата орендної плати з січня 2017 року та неустойки за прострочку повернення майна.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що судом встановлено, що строк договору оренди закінчився 31.03.2017, нового договору оренди на спірне приміщення укладено не було, а орендар не повернув орендодавцю за актом приймання-передачі орендоване нерухоме майно, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 40671,68 грн. та неустойки в розмірі 46377,34 грн. за період квітень-травень 2017, а також підстав для виселення відповідача із орендованого приміщення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Правовідносини сторін виникли з приводу користування державним майном за договором оренди.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків.

Так стаття 759 Цивільного кодексу України визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до статті 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" передбачено утворення на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" встановлено, що статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 затверджено Статут публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Статут).

Пунктом 2 Статуту встановлено, що товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до пункту 20 Статуту, товариство має у власності майно, що внесене до його статутного капіталу, та/або інше майно, набуте ним на підставах, що не заборонені законодавством. Товариство здійснює володіння, користування та розпорядження таким майном згідно з метою своєї діяльності з урахуванням вимог законодавства та цього Статуту.

Пунктом 33 Статуту передбачено, що товариство здійснюючи право власності, володіє, користується та розпоряджається належним йому майном і вчиняє стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству, Статуту та меті діяльності підприємства.

Судом встановлено, що згідно витягу з протоколу №1 засідання ПАТ "Укрзалізниця" від 06.11.2015, датою початку фінансово-господарської діяльності ПАТ "Укрзалізниця" було визначено 01.12.2015.

Відповідно до Положення про регіональну філію "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", затвердженого рішенням правління ПАТ "Укрзалізниця" від 16.11.2015 (протокол №5), відокремленим підрозділом товариства є регіональна філія "Придніпровська залізниця", до якої в процесі реорганізації перейшли всі майнові права та обов'язки державного підприємства "Придніпровська залізниця".

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" передбачено, що внесення нерухомого майна залізничного транспорту до статутного капіталу товариства може здійснюватися на підставі обліку майна на балансах Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств залізничного транспорту відповідно до законодавства без попередньої державної реєстрації права власності на таке майно.

Відповідно до частини 2 статті 5 вказаного Закону, переоформлення правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, внесені до статутного капіталу товариства, здійснюється протягом двох років з дня державної реєстрації товариства; державна реєстрація прав на нерухоме майно, внесеного до статутного капіталу товариства, здійснюється на підставі передавального акту та акту оцінки майна залізничного транспорту, внесеного до статутного капіталу товариства. Передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту є документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу товариства.

Згідно з передавальним актом від 03.08.2015, затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015 року, орендоване майно за договорами оренди передане державним підприємством "Придніпровська залізниця" до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця".

На підставі Зведеного переліку майна державного підприємства "Придніпровська залізниця", що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця", затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015, майно за адресою: м. Кривий Ріг, вул.Іскрівська, 126, площею 141,0 кв. м було включено до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця".

Згідно положень статті 329 Цивільного кодексу України, юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до статті 85 Господарського кодексу України, статті 115 Цивільного кодексу України, господарське товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому у власність засновниками і учасниками як внески, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Отже, з наявних в матеріалах даної справи доказів та аналізу вищенаведених норм законодавства, судом першої інстанції правильно встановлено, що з 21.10.2015 ПАТ "Укрзалізниця" набуло право власності на нерухоме майно, що є об'єктом оренди за договором № 12/02-3489-ОД від 07.07.2009 , як таке, що передано до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця".

Частиною 1 статті 770 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Аналогічні положення закріплені в частині 2 статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка передбачає, що у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов'язки за договором оренди.

Безпосередньо умовами пункту 10.7 договору оренди №12/02-3489-ОД встановлено, що перехід права власності на майно третім особам не є підставою для зміни або припинення чинності цього договору, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого майна (його правонаступника).

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що у зв'язку з переходом до позивача права власності на майно, яке є об'єктом оренди, в силу вимог закону, відбулася заміна сторони у зобов'язанні, внаслідок чого до позивача перейшли права та обов'язки орендодавця по Договору оренди №12/02-3489-ОД від 07.07.2009, в тому числі, і право вимагати сплати орендних платежів, тобто, прав кредитора у зобов`язанні.

При цьому суд першої інстанції правильно відхилив, як необґрунтовані, доводи Третьої особи (Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області) про те, що заміна сторони у Договорі оренди №12/02-3489-ОД від 07.07.2009 року мала відбуватися за обов'язковою участю попереднього кредитора, тому що у даному випадку заміна сторони за договором оренди відбулася в силу вимог закону, зокрема, статті 770 Цивільного кодексу України, статті 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", які не передбачають необхідність оформлення відповідної заміни шляхом укладення окремого тристороннього договору.

Так матеріалами справи підтверджено, що листами від 30.10.2015 №НГ-9/1424 Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" повідомило орендарів про державну реєстрацію ПАТ "Укрзалізниця", яку було здійснено 21.10.2015, відповідний лист був направлений на адресу відповідача.

Листом від 24.11.2015 №ЦЗМ-12/2667 Фонд державного майна України та його регіональні відділення були повідомленні про необхідність здійснення заходів з організації переукладення договорів оренди майна залізничного транспорту загального користування, що увійшло до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Листом від 10.12.2015 №НГ-9-1/103 регіональна філія "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" повідомила Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про здійснення державної реєстрації публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 21.10.2015 та надала зведений перелік майна ДП "Придніпровська залізниця", що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Укрзалізниця", затверджений Міністром інфраструктури України від 18.08.2015, до якого, зокрема, увійшло майно за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Іскрівська, 126, площею 141,0 кв. м.

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" листом від 31.12.2015 №Ц-1/2-3/885-15 надало Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Дніпропетровській області реєстри договорів оренди майна, що увійшли до статутного капіталу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", відповідно до якого майно за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Іскрівська, 126, передане в оренду Відповідачу відповідно до Договору №12/02-3489-ОД від 07.07.2009, увійшло до статутного капіталу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

За наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент укладення між позивачем та відповідачем Додаткового договору від 10.03.2016 року до Договору оренди нерухомого майна від 07.07.2009 року №12/02-3489-ОД Регіональне відділення Фонду Державного майна України вже не було стороною цього договору, а відтак означений додатковий договір не порушує прав останнього.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що при передачі нерухомого майна як вкладу до статутного (складеного) капіталу юридичної особи право власності на таке майно виникає з моменту державної реєстрації права за такою юридичною особою у Державному реєстрі речових права на нерухоме майно, оскільки відповідно до приписів статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право господарського відання, або право оперативного управління підлягає державній реєстрації, яке на даний час не зареєстроване за позивачем, колегія суддів відхиляє як хибні, так як частина 2 статті 5 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" містять прямі приписи, що передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту є документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу Товариства.

Тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ПАТ "Українська залізниця" або його структурний підрозділ взагалі не мали права укладати додаткові договори до вказаного договору оренди до відповідної державної реєстрації своїх прав, а також ставити питання перед судом щодо стягнення на його користь 100% орендної плати, а укладені між сторонами додаткові договори, на які посилається суд у своєму рішенні, у відповідності до приписів ст. 83 ГПК України підлягають визнанню недійсними - є безпідставними.

Відносно посилання відповідача на відсутність доказів передання первісним кредитором новому кредиторові документів, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, а відтак на право боржника не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні, як це встановлює стаття 517 Цивільного кодексу України, то колегія суддів відхиляє ці заперечення відповідача проти позову, як необґрунтовані, оскільки укладаючи Додатковий договір від 10.03.2016 сторони безпосередньо в умовах цього договору відзначили, що заміна сторони орендодавця відбувається у зв'язку з утворенням Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорт у загального користування" від 23.02.2012 №4442-VI та встановлено за згодою сторін, що орендодавцем майна, визначеного Договором оренди від 07.07.2009 №12/02-3489-ОД є ПАТ "Укрзалізниця".

Таку обставину, що означений Договір оренди фактично виконувався його сторонами до 31.03.2017, позивач та відповідач наразі перед судом не заперечують.

За вимогами частини 1, частини 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 3 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" також встановлено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Обов'язок орендаря своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату встановлений у пункті 5.2. Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №12/02-3489-ОД від 07.07.2009.

В силу вимог частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Між тим матеріалами справи, а саме: розрахунками заборгованості (а.с.120-122 т.1), рахунками-фактурами (а.с.123-128 та 211-213 т.1), підтверджено, що за період користування майном з січня по травень 2017 року, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з орендної плати та з відшкодування витрат балансоутримувача у загальному розмірі 40671,68 грн. (з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог). Ця обставина не спростована відповідачем належними доказами.

За приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

За встановлених судом обставин, які свідчать про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань зі сплати орендної плати, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 40671,68 грн., яка визначена як заборгованість з орендної плати, є обґрунтованими, тому правильно були задоволені судом першої інстанції.

Щодо обставин, пов'язаних з припиненням дії договору оренди, судом першої інстанції правильно встановлено, що у відповідності до умов пункту 8 Додаткового договору від 10.03.2016 сторони погодили строк дії договору оренди з 01 грудня 2015 року по 31 березня 2016 року включно.

Відповідно до частини 1 статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Пунктом 10.9. Договору оренди обумовлено, що чинність цього договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

У пункті 10.1. Договору оренди сторони встановили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору, повній оплаті за договором і при наданні інформації щодо виконання умов цього Договору, а саме: наявності договору страхування, дозволу або декларації наданої органом пожежного нагляду та узгодження Балансоутримувача, Договір, за заявою орендаря щодо продовження терміну дії, може бути продовжений на тих самих умовах, які передбачені у Договорі.

Обґрунтовуючи свої вимоги про виселення відповідача зі спірного приміщення позивач вказував, що у своєму листі від 13.04.2017 за вих. №НИМ-07/316 Криворізька дирекція залізничних перевезень регіональної філії "Придніпровська залізниця" повідомила відповідача про необхідність по терміну завершення договору оренди повернути майно балансоутримувачу протягом трьох робочих днів, шляхом підписання акту приймання-передачі, з одночасним погашенням заборгованості по орендній платі та відшкодування витрат балансоутримувача.

Направлення вказаного вище листа 21.04.2017 підтверджується відповідним фіскальним чеком, а отримання цього листа 05.05.2017 відповідачем підтверджено рекомендованим відправленням, які є в матеріалах справи (а.с.44-45 т.1), що спростовує доводи відповідача про відсутність заяв позивача заяви про припинення договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору.

Втім колегія суддів погоджується з доводами відповідача, шо як вбачається зі змісту листа позивача від 13.04.2017 за вих. №НИМ-07/316, цим листом відповідача насамперед було повідомлено, що протокольним рішенням засідання ПАТ "Українська залізниця" від 29.03.2017 №Ц-57/25 ухвалено рішення про продовження дії договору оренди №12/02-3489-ОД від 21.08.2009 та інших договорів, при цьому запропоновано погодити внесення змін до договорів і повернути підписані і скріплені печаткою додаткові договори до 24.04.2017 шляхом передачі через балансоутримувача орендованого майна. До додатку до листа були додані додаткові договори.

Також у цьому листі відзначено, що за вимогою ПАТ "Укрзалізниця", відповідачу необхідно по терміну завершення договорів оренди повернути майно балансоутримувачу протягом трьох робочих днів, шляхом підписання акту приймання-передачі, з одночасним погашенням заборгованості по орендній платі та відшкодування витрат балансоутримувача.

Таким чином, означений лист позивача містить дві пропозиції: першу - про внесення змін до договору оренди на інших умовах, викладений в проекті додаткової угоди, яка додається до цього листа, та другу - по терміну завершення договору оренди за вимогою позивача повернути майно.

За таких обставин слід визнати доведеним факт прийняття керівним органом позивача рішення про продовження дії договору оренди.

Разом із цим колегія суддів вважає, що вказаний вище лист позивача є лише пропозицією про зміну умов договору оренди на умовах, які були викладені в проекті відповідного додаткового договору.

Відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Отже, оскільки судом встановлено з матеріалів даної справи, що відповідач не прийняв вказану вище пропозицію позивача і між сторонами не був укладений відповідний додатковий договір, яким продовжено строк дії договору оренди, слід визнати, що строк дії договору оренди припинений 31.03.2017.

Як вбачається зі змісту наступного листа позивача від 01.06.2017 №268/ДН-2 (а.с. 46-47 т.1) позивач прямо вказує відповідачу на ту обставину, що ПАТ "Укрзалізниця" не отримані надіслані йому поштою 04.05.2017 додаткові договори до договорів оренди (серед яких зазначено й договір оренди №12/02-3489-ОД від 07.07.2009), що термін дії цих договорів, згідно додаткових договорів від 28.11.2017, закінчився 31.03.2017 та що ПАТ "Укрзалізниця" відповідачу необхідно по терміну завершення договорів повернути майно балансоутримувачу протягом трьох робочих днів, шляхом підписання акту приймання-передачі з одночасним погашення заборгованості по орендній платі та відшкодування витрат балансоутримувача.

Наведені вище обставини спростовують доводи відповідача про те, що термін дії договору вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Посилання відповідача на те, що про поновлення строку дії договору свідчить те, що позивач продовжував нарахування орендної плати після спливу строку дії договору також не спростовують факту припинення договору 31.03.2017, оскільки відповідно до умов пункту 3.12. Договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно, закінчення строку дії договору оренди не звільняє Орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо вона виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Не укладення між сторонами відповідного додаткового договору про продовження терміну дії договору оренди має наслідком виникнення у відповідача обов'язку з повернення позивачу орендованого майна, в порядку визначеному пунктом 10.11. Договору оренди, а саме протягом трьох робочих днів.

Доказів повернення спірних приміщень відповідач суду не надав.

Із наданого позивачем до матеріалів справи Акту від 01.06.2017 (а.с. 51 т.1) вбачається, що в будівлі, яка є об'єктом оренди, ведеться торговельна діяльність, товар, обладнання та інвентар знаходяться в орендованих приміщеннях.

За вказаних обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача про виселення відповідача із спірного приміщення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо решти вимог позивача про стягнення з відповідача неустойки судом встановлено, що в пункті 5.18. Договору оренди сторони обумовили, що у разі неподання орендарем до Орендодавця заяви на протязі встановленого цим пунктом договору терміну, або відмови орендодавця від продовження строку дії договору оренди на новий термін, договір припиняє свою дію, а Орендар зобов'язаний виселитися у день, визначений договором, як кінцевий термін дії договору, та надати Орендодавцю акт повернення орендованих площ балансоутримувачу. У разі невиконання цієї умови договору оренди Орендар сплачує неустойку у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування майном за час прострочення.

В пункті 10.13. Договору оренди сторони також обумовили, що якщо орендар не виконує обов'язку щодо повернення майна після припинення договору орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за поточний місяць користування Майном за час прострочення.

За розрахунком позивача неустойка у розмірі подвійної орендної плати за несвоєчасне повернення майна за період з 01.04.2017 по 31.05.2017 (квітень - травень) становить суму 46377,34 грн. (а.с.17 т.1).

Оскільки відповідач не заперечує факту не повернення орендованого майна у визначеному позивачем періоді, за який нараховано неустойку, доказів сплати неустойки суду не надав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми 46377,34 грн. неустойки в судовому порядку.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про повне задоволення позовних вимог. Тому передбачених статтями 277-279 Господарського процесуального кодексу України підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2017 у справі №904/7825/17 - залишити без змін.

Судові витрати фізичної особи - підприємця Ментій Тетяни Миколаївни у сумі 3520 грн. 00 коп. за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Повернути з Державного бюджету України фізичній особі - підприємцю Ментій Тетяні Миколаївні суму 151 грн. 89 коп. надмірно сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена - 12.02.2018.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя О.Г. Іванов