ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2018

Справа № 910/22806/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Фонду комунального майна Сєвєродонецької міської ради

до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

про стягнення 38 354, 69 грн.,

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фонд комунального майна Сєвєродонецької міської ради (далі-позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 38 354, 69 грн., з яких: 34 648, 88 грн. - основного боргу та 3 705, 81 грн. - пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № 17-448107-321 на оренду нежилого приміщення від 01.04.2013.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2017 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову та характер спірних правовідносин, судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв’язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу – для подання відповіді на відзив.

При цьому, судом повідомлено відповідача, що останній протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі може подати заяву із обгрунтованими запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (у разі їх наявності).

05.01.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду від Фонду комунального майна Сєвєродонецької міської ради надійшло клопотання, в якому наведено попередній розрахунок суми судових витрат пов’язаних з розглядом справи, а саме - судовий збір у розмірі 1 600, 00 грн., поштові витрати на відправлення позовної заяви до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (м. Харків) у сумі 15, 60 грн.; поштові витрати на відправлення позовної заяви до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (м. Київ) у сумі 15, 60 грн.; поштові витрати на відправлення позовної заяви до Господарського суду міста Києва у сумі 15, 60 грн.

15.01.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що п. 9 прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» було ухвалено зупинити на 2016 рік дію норми ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в частині індексації орендної плати, проте позивачем в порушення вищевказаних норм законодавства застосовано індекс інфляції за 2016 рік до вартості орендної плати. Крім того, відповідач зазначає, що останнім за період І-ІІІ квартал 2017 року сплачено грошові кошти у сумі 280 281, 22 грн., що підтверджується платіжними дорученнями.

22.01.2018 представник позивача через відділ автоматизованого документообігу суду подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що Закон України «Про державний бюджет України на 2016 рік» не скасовує врахування індексу інфляції за 2016 рік при розрахунку орендної плати за користуванням об’єктом оренди за січень 2017 року на підставі Закону України «Про оренду державного та комунального майна» станом на 01.01.2017.

05.02.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав заперечення на відповідь позивача, в якому зазначає, що відповідно до законодавства були відсутні підстави для проведення індексації орендної плати у період січень-грудень 2016 року, а тому зазначені підставі відсутні й у 2017 році.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.04.2013 між Фондом комунального майна Сєвєродонецької міської ради (далі - орендодавець) та Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" (далі - орендар) укладено договір № 17/448107-321 на оренду нежилого приміщення, відповідно до якого керуючись Законом України «Про оренду державного та комунального майна», рішенням 8-ї сесії міської ради 5-го скликання № 348 від 14.09.2006 «Про методику розрахунку і порядок використання плати за оренду майна, що є власністю територіальної громади міста Сєвєродонецк Луганської області» та іншими законодавчими актами про оренду орендодавець на підставі Протоколу № 2 засідання конкурсної комісії щодо надання в оренду комунального майна, в тому числі і нерухомого, що є власністю територіальної громади м. Сєвєродонецька Луганської області від 25.03.2013 передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежиле приміщення за адресою Радянський пр., 41, загальною площею 1 261, 90 кв.м. (у т.ч. підвал 611, 9 кв.м.) інвентарний № 10300348/1, яке знаходиться на балансі Фонду комунального майна Сєвєродонецької міської ради для використання його як виробничого та надання послуг електро – та радіозв’язку.

Право користування приміщенням орендарем настає одночасно з підписанням цього договору та акту прийняття-передачі вищеназваного приміщення (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.3. договору, з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей від 01.08.2013, одночасно з передачею в оренду нежитлового приміщення до оренди на строк дії договору оренди надається право користування земельною ділянкою (за винятком оренди землі), яка відповідає площі орендованого нежитлового приміщення.

Згідно п. 5.1. договору, орендна плата за нежиле приміщення визначається на основі п. 10 «Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна, що є власністю громади міста Сєвєродонецька», яка затверджена рішенням 8-ї сесії міської ради 5-го скликання № 348 від 14.09.2006 і встановлюється у розмірі 25 % від вартості цього приміщення, визначеної експертним шляхом. Розрахунок орендної плати додається (Додаток № 1 до договору, що є його невід’ємною частиною). Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному чинним законодавством.

Пунктами 5.2. та 5.3. договору визначено, що розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об’єкта оренди, при внесенні змін до Методики її розрахунку, у разі зміни централізованих цін та тарифів та в інших випадках, передбачених законодавчим актами України.

За умовами п. 5.4. договору, орендна плата вноситься щоквартально не пізніше 10-го числа наступного за кварталом місяця на рахунок Фонду комунального майна № 1058, в ГУДКУ у Луганській області, МФО 804013, ідентифікаційний код 25372814. При цьому орендар самостійно коректує місячну орендну плату за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Орендар самостійно надає в установи банку платіжні документи на перерахування орендної плати до настання строку платежу (п. 5.5. договору).

Відповідно до п. 5.6. договору, протягом 3-х днів з моменту внесення на бюджетний розрахунковий рахунок орендної плати орендар надає орендодавцю копії платіжних документів про перерахування суми орендного платежу. Орендна плата вважається сплаченою лише при надходженні на адресу орендодавця копій платіжних документів з відміткою банку про прийняття до оплати.

Згідно п. 5.7. договору, по закінченню строку дії цього договору орендна плата вноситься орендарем по день фактичної здачі приміщення за актом.

Пунктом 7.3. договору передбачено, що орендар за несплату орендної плати у встановлений цим договором строк сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від квартальної орендної плати за кожний день прострочення платежу.

Даний договір діє з моменту підписання по 30.03.2016. Договір припиняється по закінченню строку, на який він був укладений. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (п.п. 10.1. та 10.4. договору).

Додатком № 1 до договору № 17/448107-321 від 01.04.2013, сторони погодили розрахунок орендної плати.

На виконання умов договору № 17/448107-321 від 01.04.2013, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування приміщення за адресою Радянський пр. 41, загальною площею 1 261, 90 кв.м. (у т.ч. підвал 611, 9 кв.м.) для використання його як виробничого та надання послуг електро – та радіозв’язку, що підтверджується актом прийняття – передачі нежилого приміщення від 01.04.2013.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що станом на 11.12.2017 за 1-3 квартал 2017 року за відповідачем утворилась заборгованість по сплаті орендної плати у розмірі 34 648, 88 грн. з урахуванням індексу інфляції.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 705, 81 грн. – пені за період з 11.04.2017 по 11.12.2017.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору оренди № 17/448107-321 на оренду нежилого приміщення від 01.04.2013, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором оренди.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов’язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунальна майна», істотними умовами договору оренди є, зокрема об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації.

Пунктом 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» закріплено обов’язок орендаря сплачувати орендну плату своєчасно та в повному обсязі (далі -Закон).

Статтею 29 Закону, передбачена відповідальність сторін за невиконання зобов’язань за договором оренди, відповідно до законодавчих актів України.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як встановлено судом вище, на виконання умов договору № 17/448107-321 на оренду нежилого приміщення від 01.04.2013, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування приміщення за адресою Радянський пр. 41, загальною площею 1 261, 90 кв.м. (у т.ч. підвал 611, 9 кв.м.) для використання його як виробничого та надання послуг електро – та радіозв’язку, що підтверджується актом прийняття – передачі нежилого приміщення від 01.04.2013.

З матеріалів справи вбачається, що за надані позивачем орендні послуги у 1-3 кварталі 2017 року відповідач не розрахувався, внаслідок чого за Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" утворилась заборгованість у розмірі 34 648, 88 грн., з урахуванням індексу інфляції

Щодо заперечень відповідача викладених у відзиві на позовну заяву стосовно того, що позивачем в порушення норм п. 9 прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» застосовано індекс інфляції за 2016 рік до вартості орендної плати, суд відзначає наступне.

Так, пунктом 9 прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» зупинено на 2016 рік дію норми статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині індексації орендної плати.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем заявлено до стягнення оренду плату з урахуванням індексу інфляції за 1-3 квартали 2017 року, що не позбавляє позивача права врахування індексу інфляції за 2016 рік при розрахунку орендної плати за користування об’єктом оренди за січень 2017 року на підставі ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» станом на 01.01.2017, враховуючи те, що Закон України «Про державний бюджет України на 2017 рік» аналогічної правової норми щодо зупинення індексації орендної плати на 2017 рік не містить.

Крім того, згідно з п.5.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 закон про Держбюджет через своє спеціальне призначення не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів. Таким чином, законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони.

Суд зазначає, що відповідних змін чи доповнень, які б передбачали обмеження прав позивача (орендодавця) на отримання у 2017 орендної плати в повному обсязі (з урахуванням її щомісячної індексації), до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не було внесено як у період настання обов'язку відповідача зі сплати орендних платежів, так і на момент пред'явлення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 20.11.2017 у справі № 911/747/17.

Крім того, відповідач зазначає, що Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" за період І-ІІІ квартал 2017 року сплачено грошові кошти у сумі 280 281, 22 грн., на підтвердження чого додав до відзиву платіжні доручення № 1745 від 10.04.2017 на суму 90 337, 22 грн., № 6800 від 10.07.2017 на суму 93 937, 00 грн. та № 11584 від 28.09.2017 на суму 96 007, 00 грн.

Проте, суд не приймає зазначені платіжні доручення, у якості доказів сплати орендної плати за спірний період з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5.6. договору, протягом 3-х днів з моменту внесення на бюджетний розрахунковий рахунок орендної плати орендар надає орендодавцю копії платіжних документів про перерахування суми орендного платежу. Орендна плата вважається сплаченою лише при надходженні на адресу орендодавця копій платіжних документів з відміткою банку про прийняття до оплати.

Згідно положень Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22 реквізит платіжного доручення “Проведено банком” засвідчується підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку.

Натомість, платіжні доручення № 1745 від 10.04.2017 на суму 90 337, 22 грн., № 6800 від 10.07.2017 на суму 93 937, 00 грн. та № 11584 від 28.09.2017 на суму 96 007, 00 грн., додані до відзиву на позовну заяви у якості доказу сплати орендної плати не засвідчені підписом відповідального виконавця та не містить відбиток штампа банку, що суперечить вимогам чинного законодавства та п. 5.6. договору.

Згідно п. 5.4. договору, орендна плата вноситься щоквартально не пізніше 10-го числа наступного за кварталом місяця на рахунок Фонду комунального майна № 1058, в ГУДКУ у Луганській області, МФО 804013, ідентифікаційний код 25372814. При цьому орендар самостійно коректує місячну орендну плату за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Відповідно до п. 5.5. договору, орендар самостійно надає в установи банку платіжні документи на перерахування орендної плати до настання строку платежу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи умови п. 5.4. договору, відповідач зобов'язаний був перераховувати орендну плату щоквартально не пізніше 10-го числа наступного за кварталом місяця, тобто починаючи з 11 числа кожного наступного за кварталом місяця, відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов’язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору № 17/448107-321 на оренду нежилого приміщення від 01.04.2013, положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 34 648, 88 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 705, 81 грн. – пені за період з 11.04.2017 по 11.12.2017.

Відповідно до п. 7.3. договору передбачено, що орендар за несплату орендної плати у встановлений цим договором строк сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від квартальної орендної плати за кожний день прострочення платежу.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов’язань” №14 від 17.12.2013 року)

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив правильність наданого позивачем розрахунку пені і встановив, що останній відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, проведений з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов’язання та за відповідний період прострочення, а тому визнається обґрунтованою вимога позивача про стягнення з відповідача 3 705, 81 грн. - пені за загальний період з 11.04.2017 по 11.12.2017.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Крім того, позивачем було подано клопотання, в якому наведено попередній розрахунок суми судових витрат пов’язані з розглядом справи, а саме судовий збір у розмірі 1 600, 00 грн., поштові витрати на відправлення позовної заяви до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (м. Харків) у сумі 15, 60 грн.; поштові витрати на відправлення позовної заяви до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (м. Київ) у сумі 15, 60 грн.; поштові витрати на відправлення позовної заяви до Господарського суду міста Києва у сумі 15, 60 грн.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов’язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов’язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов’язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов’язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов’язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв’язку із розглядом справи.

Частиною 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов’язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до абз. 1 ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв’язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Проте, суд відзначає, що понесені позивачем поштові витрати на відправлення позовної заяви до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (м. Харків) у сумі 15, 60 грн.; поштові витрати на відправлення позовної заяви до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (м. Київ) у сумі 15, 60 грн. та поштові витрати на відправлення позовної заяви до Господарського суду міста Києва у сумі 15, 60 грн. є витрати понесені позивачем у добровільному порядку з метою звернення до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" та не є такими, що понесені у зв’язку з поданням доказів необхідних для розгляду справи, а тому не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фонду комунального майна Сєвєродонецької міської ради задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, бульвар Шевченка, буд. 18, ідентифікаційний код - 21560766) на користь Фонду комунального майна Сєвєродонецької міської ради (93404, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, буд. 32, ідентифікаційний код - 25372814) 34 648 (тридцять чотири тисячі шістсот сорок вісім) грн. 76 коп. – заборгованості, 3 705 (три тисячі сімсот п’ять) грн. 81 коп. – пені та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. – судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ “Перехідні положення” Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя                                С. О. Щербаков