ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2018м. ДніпроСправа № 904/10292/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ", м. Кам'янське Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором купівлі - продажу природного газу у розмірі 1 257 371,72 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача Пронюк В.Я., довіреність №14-65 від 14.04.2017

від відповідача Нікуліна К.О., довіреність № 11/06-юр від 29.12.2017

від відповідача Кочура С.В., довіреність № 33/016-юр від 28.12.2017.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, якому просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ" (далі - відповідача) заборгованість за договором №747144-БО-3/1387/15 купівлі - продажу природного газу (далі - Договір) у розмірі 1 257 371,72 грн., з яких: 524 855, 11 грн. - пеня, 28 014, 20 грн. - 3% річних, 704 502, 41 грн. - інфляційні.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланнями позивача на порушення відповідачем зобов'язань за Договором, в частині своєчасної оплати поставленого позивачем природного газу, що спричинило нарахування відповідачу інфляційних, 3% річних та пені.

Ухвалою суду від 26.12.2017 справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідач проти позову заперечує, вказує, що ПАТ «ДНІПРОАЗОТ» вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення у вигляді порушення строку оплати природного газу, встановленого Договором, що є підставою для звільнення відповідача за неналежне виконання грошових зобов'язань за Договором. Разом з тим, відповідач вказує, що, з огляду на приписи ч. 3 ст. 7 Закону №1730-VIII від 03.11.2016 «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств дозованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», у позивача відсутні правові підстави для нарахування відповідачу пені, 3% річних інфляційних втрат на суму заборгованості за зобов'язаннями січня-грудня 2015 року.

Клопотанням від 31.01.2018 відповідач просить суд зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій за Договором до 100%.

Відповідач надав відповідь на відзив, за змістом якої вказує, що в матеріалах справи відсутні докази включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак відповідач не вбачає підстав для застосування положень ч.3 ст.7 Закону №1730-VIII від 03.11.2016 «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств дозованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» до спірних правовідносин.

За змістом заперечень на відповідь на відзив на позов, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки твердження позивача про необхідність включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості в порядку ч.3 ст.7 Закону №1730-VIII від 03.11.2016 «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств дозованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» є необґрунтованими.

У підготовчому засіданні 16.01.2018 року, з урахуванням клопотання сторін від 16.01.2018 року, судом ухвалено закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи №904/9435/17 по суті.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 16.01.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

01.12.2014 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладений договір №767144-БО-3/1387/15 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір), у відповідності з умовами п.1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач протягом періоду з січня по грудень 2015 року передав у власність відповідачу природний газ в обсязі 1 485, 761 тис. куб.м. на загальну суму 12 879 851, 04 грн., що підтверджується відповідними актами прийому-передачі природного газу з підписами та відбитками печатки підприємств обох сторін (а.с.30-36).

За умовами п.6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором щодо своєчасної оплати поставленого газу, позивач нарахував до сплати відповідачу в порядку п.7.2 Договору та ч.2 ст. 625 ЦК України пеню за період з 17.02.15р. по 20.01.16р. у розмірі 524 855, 11 грн., 3% річних за той самий період у розмірі 28 014, 20 грн. та інфляційні за січень-лютий 2015 року у розмірі 399 978, 08 грн., що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Сторони є суб'єктами господарювання, тому згідно до положень ст.ст. 4, 173-175 і 193 Господарського кодексу України, до прав і обов'язків сторін, що виникли на підставі зазначеного договору є господарськими зобов'язаннями, і мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Умовами ст. 530 ч.1 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вимоги ст.ст. 4, 16, 258, 549-551, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 216-220, 224-226 та 230 Господарського кодексу України передбачають, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами і договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків та застосування штрафних санкцій.

Між тим, 30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 р. № 1730-VIII (далі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаеморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно ст. 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Статтею 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Частиною 3 ст. 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, зазначеною нормою передбачена підстава для звільнення теплогенеруючої організації від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання, зокрема за несвоєчасну оплату природного газу, використаного для виробництва теплової енергії.

Приписи ч.3 ст.7 Закону є нормою прямої дії, які не ставлять право ненарахування/списання неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, у тому числі в залежність від включення боржника до реєстру підприємств, що беруть участь у процесі врегулювання заборгованості, окрім умови щодо погашення боржником - теплогенеруючим підприємством заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

ПАТ «ДНІПРОАЗОТ» є теплогенеруючою організацією, яка виробляє з природного газу теплову енергію та продає її теплопостачальним організаціям, які забезпечують надання послуг з теплопостачання відповідним категоріям споживачів, що підтверджується ліцензією від 11.08.2011 року.

Між тим, відповідачем, як теплогенеруючою організацією, погашено заборгованість перед позивачем за природний газ в період з 07.05.2015 по 21.01.2016, отже заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.

За викладених обставин, суд, не зважаючи на відсутність доказів включення підприємства відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, як це передбачено статтею 3 вказаного Закону, приписами якої визначено порядок участі саме у процедурі врегулювання заборгованості, вважає наявними підстави для застосування приписів частини 3 статті 7 вказаного Закону до спірних правовідносин, а відтак відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 191, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст рішення підписаний - 09.02.2018р.