КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2018 р. Справа№ 910/14079/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Власова Ю.Л.

за участю секретаря судового засідання: Добрицької В.С.

учасники справи:

від позивача: Бойчун Н.Д. ордер №КВ049512 від 05.02.18

від відповідача: Чередніченко М.М. ордер №ОД376126від 05.02.18

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Вектор Банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2017

у справі №910/14079/17 (суддя Босий В.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Вектор Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Укрфінанс груп"

треті особи 1. Національний банк України

2. ОСОБА_4

про визнання договорів недійсними

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Вектор Банк" (надалі - "Банк") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Укрфінанс груп" (надалі - "Товариство") про визнання недійсними договорів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що укладені між сторонами договір відступлення права вимоги від 31.01.2017 та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 31.01.2017 є недійсними, оскільки їх укладання не було погоджено з куратором Банку, призначеним згідно рішення Правління НБУ від 26.01.2017 №51-рш/БТ.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.10.2017 у справі № 910/14079/17 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Вектор Банк" відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Вектор Банк" 06.11.2017 подало апеляційну скаргу, у якій просило оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказував, що рішення є необґрунтованим та незаконним, оскільки прийняте за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи; викладені у рішенні висновки не відповідність обставинам справи: рішення постановлено з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Відмовляючи у задоволенні позову, суд, зокрема, виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження факту призначення куратора в установі Банку, що зумовлює неможливість встановлення судом обставин обмеження діяльності Банку станом на момент укладення спірних Договорів. При цьому, всупереч вищевказаним нормам процесуального права, суд залишив поза увагою та не надав ніякої оцінки наявному у матеріалах справи листу Національного банку України від 14.06.2017 за № 20-0009/41899, копія якого долучена до позовної заяви, який фактично підтверджує факт призначення куратора ПАТ «Вектор Банк», яким не надавалось погодження на відступлення на відступлення активів за Договором відступлення права вимоги, а також поясненням представників позивача, наданим у судовому засіданні. Таким чином, висновок суду про недоведеність позивачем факту порушення господарської компетенції на укладення спірних Договорів станом на момент їх укладання у зв'язку з непогодженням таких правочинів з куратором Банку не відповідає зібраним у справі доказам та зроблений за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи. Не відповідає нормам матеріального права та матеріалам справи також і висновок суду про недоведеність Позивачем порушення його прав внаслідок укладення спірних договорів.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №910/14079/17 та призначено розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Вектор Банк" призначено на 06.02.2018.

05.02.2018 до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (прийом документів) Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, залишити апеляційну скаргу ПАТ «ВЕКТОР БАНК» без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23 жовтня 2017 року у справі № 910/14079/17 - без змін.

В обґрунтування свого відзиву відповідач вказував, що позивачем було в апеляції зазначено: «судом було залишено поза увагою та не надано оцінки наявному у матеріалах справи листу Національного банку України від 14.06.2017 за № 20-0009/41899». Однак, відповідач вказує, що даний лист не впливає на вирішення даної справи, тому що не містить жодних відомостей, які б допомогли при вирішенні даного спору, а саме:

- не вказано про які саме договори відступлення права вимоги був запит за даною відповіддю;

- даний лист підписаний заступником директора департаменту - начальником Першого управління нагляду Департаменту банківського нагляду ОСОБА_7, виконаний ОСОБА_8, - однак не вказано хто ж саме із зазначених осіб був куратором у ПАТ «ВЕКТОР БАНК»;

- в листі зазначено, що «Погодження на відчуження активів за зазначеними в запиті договорами відступлення прав вимоги куратором ПАТ «ВЕКТОР БАНК» не надавались», однак не вказано - чи повинно було бути за договорами відступлення права вимоги (якщо так, то за якими саме) погодження куратора в загалі та на підставі якого документа, а також які ж саме активи в даному випадку відчужуються.

Отже, відповідач зазначав, що сама по собі відсутність погодження куратора (якщо б воно було потрібно в загалі) на укладення від імені Банку спірного Договору не створює підстави для визнання цього договору недійсним, оскільки за фактичними обставинами справи договір не тільки прийнято до виконання, але і значною мірою виконано: прийнято оплату за послугу. На підставі вищезазначеного та керуючись статтями 203, 235, 1011 Цивільного кодексу України, статтею 276 Господарського процесуального кодексу України відповідач просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судове засідання, яке відбулось 06.02.2018 з'явились представники позивача та відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Частиною 7 вказаної статті передбачено, що закінчивши з'ясування обставин і перевірку їх доказами, суд апеляційної інстанції надає учасникам справи можливість виступити у судових дебатах у такій самій послідовності, в якій вони давали пояснення.

Отже, враховуючи вищенаведене, головуючим суддею, з дотриманням норм процесуального права, було оголошено про судові дебати. Представник позивача підтримав доводи наведені в апеляційній скарзі, з обґрунтуваннями, які були викладені в ній, та просив суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 23.10.2017 та задовольнити вимоги позивача в повному обсязі, представник відповідача наполягав на законності рішення суду першої інстанції, та просив суд залишити його в силі, з огляду на його законність та обґрунтованість.

Відповідно до частини 9 ст. 270 ГПК України, після закінчення дебатів суд виходить до нарадчої кімнати.

Отже, після проведення колегією суддів наради, головуючий суддя оголосив вступну та резолютивну частини постанови у даній справі, якою апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Вектор Банк" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 23.10.2017 без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст . 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2017 між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (первісний кредитор) та Банком (новий кредитор) був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до умов п. 2.1 якого в порядку та на умовах, визначених договором, первісний кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором №014/0077/74/63192 від 16.08.2006, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" та ОСОБА_4 (боржник), а новий кредитор заміняє первісного кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов'язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує первісному кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються) в порядку та на умовах, передбачених договором. При цьому, новий кредитор набуватиме статус правонаступника первісного кредитора, відповідно до чинного законодавства України, у виконавчому провадженні, пов'язаному з правом вимоги.

Пунктом 2.2 вказаного договору передбачено, що в дату відступлення прав вимоги первісний кредитор вважається таким, що відступив, а новий кредитор таким, що набув права вимоги до боржника та набув усіх прав та обов'язків сторони - кредитора за кредитним договором.

Згідно з п. 3.1 вказаного договору загальна вартість прав вимоги за договором становить 2 510 000,00 грн.

Також 31.07.2017 між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (іпотекодержатель/первісний кредитор) та Банком (новий іпотекодержатель/новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, який відповідно був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.М. за реєстровим №128.

Як вбачається з п. 1.1 вказаного договору сторони визначили, що у зв'язку з укладанням сторонами договору відступлення прав вимоги від 31.01.2017 за кредитним договором №014/0077/74/63192 від 16.08.2006 іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за іпотечним договором, що укладений між первісним кредитором та ОСОБА_4 (іпотекодавець), і посвідчений 16.08.2006 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чєпелєвою Т.В., за реєстровим №У-203 (договір іпотеки), який виступає в якості забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору.

31.01.2017 між сторонами вказаних договорів були підписані акти приймання-передачі документації.

Також, в подальшому 31.01.2017, між Банком (кредитор) та Товариством (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги (надалі - "Договір відступлення"), за змістом якого в порядку та на умовах, визначених договором, первісний кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором №014/0077/74/63192 від 16.08.2006, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" та ОСОБА_4 (боржник), а новий кредитор заміняє первісного кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов'язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує первісному кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються) в порядку та на умовах, передбачених договором. При цьому, новий кредитор набуватиме статус правонаступника первісного кредитора, відповідно до чинного законодавства України, у виконавчому провадженні, пов'язаному з правом вимоги.

Пунктом 2.2 Договору відступлення сторони передбачили, що в дату відступлення прав вимоги первісний кредитор вважається таким, що відступив, а новий кредитор таким, що набув права вимоги до боржника та набув усіх прав та обов'язків сторони - кредитора за кредитним договором.

Згідно з п. 2.7 Договору відступлення в дату відступлення права вимоги сторони зобов'язуються укласти в нотаріальній формі договір про відступлення прав за іпотечним договором, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" та ОСОБА_4 і посвідчений 16.08.2006 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чєпелєвою Т.В., за реєстровим №У-203.

Відповідно до п. 3.1 Договору відступлення загальна вартість прав вимоги за договором становить 2 516 500,00 грн.

Крім того, 31.01.2017 між сторонами був укладений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.М. за реєстровим №130 (надалі - "Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки"), згідно з п. 1.1 якого у зв'язку з укладанням сторонами Договору відступлення іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає всі права вимоги за іпотечним договором, що укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" та ОСОБА_4 (іпотекодавець), і посвідчений 16.08.2006 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чєпелєвою Т.В., за реєстровим №У-203 (договір іпотеки), який виступає в якості забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору.

Отже, як вбачається з матеріалів позовної заяви та апеляційної скарги, спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, підстав для визнання Договору відступлення та Договору відступлення права вимоги за договором іпотеки недійсними.

Позивач зазначає, що Договір відступлення права вимоги від 31.01.2017 укладено без погодження з куратором Банку, як того вимагало Рішення Правління Національного банку України від 26.01.2017 №51-рш/БТ «Про віднесення ПАТ «ВЕКТОР БАНК» до категорії проблемних», тобто з порушенням його господарської компетенції, що є підставою для визнання його недійсним згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України. Крім того, оскільки Договір про відступлення права за договором іпотеки є похідним від Договору відступлення, він також підлягає визнанню недійсним.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 66 Закону України "Про банки і банківську діяльність" державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України шляхом встановлення вимог та обмежень діяльності банків.

Статтею 56 Закону України "Про Національний банк України" встановлено, що Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Нормативно-правові акти Національного банку, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Нормативно-правові акти Національного банку набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо більш пізній строк набрання чинності не передбачений у такому акті. Офіційним опублікуванням нормативно-правового акта Національного банку вважається перше опублікування його повного тексту в одному з періодичних друкованих видань - "Офіційному віснику України", газетах "Урядовий кур'єр", "Голос України" або перше розміщення на сторінці Офіційного інтернет-представництва Національного банку України.

Відповідно до пункту 12.4 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Національного банку України від 17.08.2012 №346, Національний банк інформує банк та Фонд гарантування про прийняте ним рішення про віднесення до категорії проблемних з дотриманням вимог нормативно-правового акта Національного банку з питань захисту банківської таємниці.

Також, як вбачаться з матеріалів справи, 26.01.2017 Правлінням Національного банку України було прийнято рішення "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Вектор Банк" до категорії проблемних" №51-рш/БТ, яким віднесено Банк до категорії проблемних строком на 180 днів; із дня прийняття такого рішення та до кінця строку, визначеного в пункті 1 цього рішення, установлено Банку визначені обмеження, зокрема не здійснювати будь-якого відчуження активів без погодження з куратором Банку.

Отже, як зазначає апелянт, так як укладення спірного Договору відступлення відбулося без погодження з куратором Банку, а за таким договором Банком було відчужено активи (тобто, право вимоги за кредитним договором №014/0077/74/63192 від 16.08.2006 та договором забезпечення), вказані обставини є підставою для визнання його недійсним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

За приписом ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання угоди недійсною повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Відповідно до пункту 4.4 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу Національний банк має право встановити особливий режим контролю за діяльністю банку й усуненням ним допущених порушень, який передбачає обмеження щодо діяльності банку шляхом призначення куратора банку.

Пункт 4.9. Положення передбачає, що на куратора банку можуть покладатися такі повноваження: а) здійснювати постійний контроль за проведенням банком операцій; б) отримувати інформацію та ознайомлюватися з документами щодо проведення банком операцій і визначення рівня ризиків, на які він може наражатися; в) ініціювати встановлення порядку виконання банком та його відокремленими підрозділами початкових платежів з урахуванням наявності коштів на кореспондентському рахунку і змісту платежів, обрання способів організації управління черговістю початкових платежів (використовуючи засоби системи автоматизації банку, внутрішньобанківської міжфілійної платіжної системи банку, автоматизоване робоче місце "АРМ куратора банку", призначене для управління початковими платежами банку, що надсилаються до СЕП); г) ініціювати заборону на використання для розрахунків прямих кореспондентських рахунків; ґ) ініціювати переведення банку на модель обслуговування консолідованого кореспондентського рахунку в СЕП, яка дає банку змогу здійснювати початкові платежі від імені відокремлених підрозділів або через внутрішньобанківську міжфілійну платіжну систему; д) ініціювати проведення нарад з керівництвом банку для отримання пояснень та інформації про вжиття банком заходів щодо усунення порушень і недоліків та забезпечення його фінансової стабільності; е) бути присутнім на: загальних зборах акціонерів, на засіданнях ради і правління банку з правом дорадчого голосу; засіданнях комітетів (в обов'язковому порядку кредитного комітету, комітету з питань управління активами та пасивами, тарифного комітету); нарадах керівництва, у тому числі щодо реструктуризації зовнішніх зобов'язань банку, та інших структурних підрозділів банку, у тому числі підрозділів внутрішнього контролю та аудиту банку; переговорах з інвесторами банку з питань продажу чи реорганізації банку, шляхів оздоровлення банку за рахунок коштів учасників; є) здійснювати контроль за своєчасним виконанням банком вимог (заходів), висунутих (застосованих) Національним банком до банку за результатами його діяльності, у тому числі за виконанням банком плану заходів з фінансового оздоровлення та/або прийнятих у письмовій угоді зобов'язань перед Національним банком; ж) інформувати керівництво служби банківського нагляду щодо результатів аналізу фінансового стану банку, а в разі виникнення негативних тенденцій і виявлення проблем у його діяльності, які можуть нести загрозу втрати ліквідності й платоспроможності та інтересам кредиторів і вкладників, оперативно готувати обґрунтовані пропозиції щодо подальших наглядових дій за цим банком; з) виконувати функції, пов'язані зі здійсненням контролю за використанням коштів, отриманих від Національного банку; и) звертатися до Національного банку з клопотанням про розгляд питання щодо застосування відповідного заходу впливу згідно з вимогами статті 73 Закону про банки до посадових осіб або осіб, які діють за їх дорученням, якщо вони перешкоджають здійсненню функцій куратора банку, зокрема створюють умови, за яких куратор не може повністю або частково здійснювати повноваження, покладені на нього Національним банком; і) виносити за межі банку копії документів, що можуть свідчити про факти порушення банком банківського законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку.

Куратор банку здійснює посилений контроль за діяльністю банку шляхом проведення аналізу фінансової, статистичної звітності та іншої інформації, що надається банком до Національного банку, та/або перебуваючи безпосередньо в банку. Банк зобов'язаний забезпечити куратора, призначеного Національним банком, окремим приміщенням, що обладнане необхідними технічними засобами, з доступом до відповідних програмно-технічних комплексів банку для перегляду в режимі поточного часу всіх операцій банку та його клієнтів (п. 4.8 Положення).

В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження факту призначення куратора в установі Банку. Вказані обставини зумовлюють неможливість встановлення судом обставин обмеження діяльності Банку станом на момент укладення спірних Договорів.

Рішенням Правління Національного банку України прийняло рішення "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Вектор Банк" до категорії проблемних" від 26.01.2017 №51-рш/БТ, було заборонено здійснювати будь-яке відчуження активів без погодження з куратором Банку.

Як вбачається із матеріалів справи, право вимоги за кредитним договором №014/0077/74/63192 від 16.08.2006 у Банку виникло на підставі договору відступлення права вимоги від 31.01.2017, укладеного із Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" як первісним кредитором.

Пунктом 2.2 вказаного договору визначено, що в дату відступлення прав вимоги первісний кредитор вважається таким, що відступив, а новий кредитор таким, що набув права вимоги до боржника та набув усіх прав та обов'язків сторони - кредитора за кредитним договором. При цьому, датою відступлення згідно п. 1 такого договору вважається дата повного виконання новим кредитором (тобто, Банком) обов'язку сплатити первісному кредитору вартість прав вимоги в розмірі та порядку відповідно до умов цього договору.

Загальна вартість прав вимоги за договором становить 2 510 000,00 грн. Новий кредитор зобов'язується сплатити первісному кредитору вартість прав вимоги, вказану в пункті 3.1 договору, в день підписання цього договору шляхом переказу коштів на рахунок первісного кредитора (п.п. 3.1, 3.2).

Як було встановлено судом, оплата Банком вартості відступленого ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" права вимоги на його користь відбулася тільки після отримання грошових коштів від відповідача в якості сплати права вимоги за спірним Договором відступлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем факту порушення господарської компетенції на укладення спірних Договорів станом на момент їх укладання у зв'язку з непогодженням таких правочинів з куратором Банку.

Позивач також вказав у апеляційної скарзі, що «судом було залишено поза увагою та не надано оцінки наявному у матеріалах справи листу Національного банку України від 14.06.2017 за № 20-0009/41899».

Скаржник зазначав, що вказаний лист підтверджує факт призначення куратора ПАТ «Вектор Банк», яким не надавалось погодження на відступлення на відступлення активів за Договором відступлення права вимоги.

Відповідно до Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Національного банку України від 17.08.2012 №346, куратор банку здійснює посилений контроль за діяльністю банку шляхом проведення аналізу фінансової, статистичної звітності та іншої інформації, що надається банком до Національного банку, та/або перебуваючи безпосередньо в банку. Банк зобов'язаний забезпечити куратора, призначеного Національним банком, окремим приміщенням, що обладнане необхідними технічними засобами, з доступом до відповідних програмно-технічних комплексів банку для перегляду в режимі поточного часу всіх операцій банку та його клієнтів (п. 4.8 Положення). Таким чином, куратор, при виконанні покладених на нього обов'язків, перевіряв всі операції Банку і якщо не зупинив здійснення даної операції (укладання даного правочину) - то цей факт підтверджує, що укладання даного договору не було заборонено та не є відчуженням активів без погодження з куратором Банку.

Проте, в дійсності, відступлені ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ТРУП» за Договорами відступлення Права вимоги (до позичальника АТ «Райффайзен Банк Аваль») не були активом неплатоспроможного банку, оскільки на день укладення Договорів вони не обліковувались на балансі ПАТ «ВЕКТОР БАНК» та були придбані останнім в АТ «Райффайзен Банк Аваль» за дорученням і кошти ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП», за що Банк отримав комісійну винагороду.

Також судом було зазначено, що за договором відступлення права вимоги Банк повинен був сплатити на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" грошові кошти у розмірі 2 510 000,00 грн, в той час як за спірним Договором за відступлені права від відповідача Банк отримав 2 516 500,00 грн.

Отже, у зв'язку з тим, що в один і той же день Банк придбав право вимоги за кредитним договором №014/0077/74/63192 від 16.08.2006, відступив його на користь відповідача та отримав за це грошові кошти у розмірі, який перевищував вартість його придбання, суд дійшов висновку про відсутність у Банку порушеного права внаслідок укладення спірного Договору відступлення.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апелянтом не доведено обставин з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання Договорів недійсним.

Колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - Публічне акціонерне товариство "Вектор Банк", в розумінні статті 86 ГПК України, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2017 у справі №910/14079/17, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2017 у справі №910/14079/17 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на Публічне акціонерне товариство "Вектор Банк".

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Вектор Банк" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2017 у справі №910/14079/17 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14079/17.

Повний текст постанови складено та підписано 12.02.2018.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

Ю.Л. Власов