ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" січня 2018 р. Cправа № 920/547/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О. розглянувши відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд", м.Київ

до: Приватного підприємства "Лагуна-С", м.Вінниця

про стягнення заборгованості 2 881 090,53 грн

За участю секретаря судового засідання Василишеної Н.О.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність № 5-13/18 від 04.12.2017 р.

відповідача: не з'явився.

В С Т А Н О В И В :

Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" подано позов до Приватного підприємства "Лагуна-С" про стягнення 2 891 364 грн 50 коп. заборгованості відповідно до договору купівлі-продажу № 530-09/16 від 30.08.2016 р., в тому числі 2 500 000 грн 00 коп. боргу та 391 364 грн 50 коп. пені.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 22.06.2017 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 920/547/17 та призначено до розгляду.

Відповідно до ухвали суду від 31.07.2017 р. дану справу передано за підсудністю до Господарського суду Вінницької області.

02.08.2017 р. матеріали справи № 920/547/17 надійшли до Господарського суду Вінницької області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2017 р. справу передано на розгляд судді Білоусу В.В.

Ухвалою суду від 09.08.2017 р. порушено провадження у справі № 920/547/17 та призначено до розгляду в судовому засіданні.

29.09.2017 р. до суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі вих.№ 02-08/1/1760 від 22.09.2017 р.

19.10.2017 р. на адресу суду від позивача надійшла заява вих. № 02-08/1/1979 від 11.10.2017 р. про зменшення позовних вимог відповідно до якої останнім зменшено заявлені вимоги в частині пені на 10 273 грн 97 коп. та заявлено до стягнення з відповідача 2 881 090 грн 53 коп., з яких 2 500 000 грн 00 коп. основного боргу та 381 090 грн 53 коп. пені. Крім того, у вказаній заяві позивач просить суд повернути йому надмірно сплачений судовий збір у розмірі 154 грн 11 коп.

Указом Президента України від 10.11.2017 р. за № 357/2017 суддю Білоуса В.В. призначено на посаду судді Касаційного господарського суду Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду Вінницької області від 17.11.2017 р. здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 920/547/17 за результатами якого справу було розподілено судді Банаську О.О.

Ухвалою суду від 20.11.2017 р. справу № 920/547/17 прийнято новим складом суду до провадження та призначено до розгляду на 18.12.2017 р.

Ухвалою суду від 18.12.2017 р., враховуючи набрання з 15.12.2017 р. чинності Законом України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції, призначено у справі судове засідання для її розгляду по суті на 22.01.2018 р.

Крім того ухвалою суду від цієї ж дати судом прийнято до розгляду заяву позивача вих. № 02-08/1/1979 від 11.10.2017 р. як таку, що не суперечить приписам п.2 ч.2 та ч.6 ст.46 ГПК України та яка розцінена як заява про зменшення розміру позовних вимог. Також вказаною ухвалою повернуто Публічному акціонерному товариству "Аграрний фонд" з Державного бюджету України судовий збір в сумі 154 грн 11 коп.

В судове засідання 22.01.2018 р. представник відповідача повторно не з'явився, витребуваних доказів не подав, причин неявки та неподання доказів не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином - ухвалою суду, яка надсилалась йому рекомендованою кореспонденцією.

Поряд з цим, надіслана на адресу відповідача та керівника відповідача (ОСОБА_2О.) ухвала від 20.12.2017 р. згідно інформації наявної на сайті УДППЗ "Укрпошта" в сервісі "Відстежити" значиться "невдала спроба вручення", відносно чого суд зазначає наступне.

Згідно з ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до вимог ч.1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Виходячи з вимог ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із п.п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При неявці відповідача в судове засідання суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов'язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов'язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов'язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

З огляду на вказане відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою від 18.12.2017 р. про призначення підготовчого засідання у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для виконання завдання підготовчого провадження, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Розгляд справи здійснюється з фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу..

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви та поданих письмових пояснень позивач в якості підстави позовних вимог зазначає, що ним на виконання вимог Договору купівлі-продажу № 530-09/16 від 30.08.2016 р. здійснено попередню оплату товару в сумі 4 250 000 грн 00 коп., однак відповідачем виконано свої договірні зобовязання частково - передано ПАТ "Аграрний Фонд" 125,700 тонн пшениці 2 класу 2016 року врожаю на суму 534 225 грн 00 коп. та повернуто останньому кошти у сумі 1 215 775 коп., в звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 2 500 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини позивачем заявлено до стягнення з відповідача 2 881 090 грн 53 коп. заборгованості, з яких 2 500 000 грн 00 коп. основного боргу та 381 090 грн 53 коп. пені.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 30.08.2016 р. між Публічним акціонерним товариством "Аграрний Фонд" (Покупець, Позивач) та Приватним підприємством "Лагуна-С" (Продавець, Відповідач) укладено договір купівлі-продажу № 530-09/16 (Договір), відповідно до п. 1.1. якого Продавець зобовязується передати у власність Покупцеві товарно-матеріальні цінності (ТМЦ), а Покупець зобовязується прийняти та оплатити ТМЦ (а.с. 14-17, т. 1).

Асортимент та ціна за одиницю, які підлягають поставці за цим Договором, ТМЦ пшениця 2 класу 2016 року врожаю в кількості 1000 тонн по ціні 4 250 грн/тонну, з ПДВ (п. 1.2. Договору).

Згідно із п. 2.1 Договору ціна договору складається з загальної вартості ТМЦ, що передаються згідно Договору та становить 4 250 000 грн, в тому числі ПДВ 708 333,33 грн.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. Договору оплата ТМЦ за Договором здійснюється на рахунок Продавця, що вказаний в розділі 10 Договору. Розрахунок між покупцем та продавцем за Договором здійснюється в безготівковій формі у гривнях шляхом перерахування покупцем продавцю 100 % вартості ТМЦ зазначеної в п. 2.1. впродовж 5 (пяти) банківських днів після підписання Договору.

Пунктом 4.3. Договору сторони встановили, що продавець впродовж 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання на свій рахунок грошової суми, визначеної у п. 2.1. Договору, передає покупцю ТМЦ та складський документ; картку аналізу зерна або посвідчення.

Сторони підтверджують передачу та приймання ТМЦ шляхом складання акту приймання-передачі, кожен примірник якого повинен бути підписаний уповноваженим представниками сторін та скріплений печатками сторін (п. 4.4. Договору).

Згідно із п. 5.1. Договору продавець зобовязаний передати ТМЦ покупцеві в кількості, вказаній у п. 1.2. Договору, а покупець - прийняти ТМЦ згідно умов Договору.

Відповідно до п. 5.4. Договору покупець має право вимагати у продавця повернення коштів, оплачених за ТМЦ згідно розділу 3 Договору та/або сплати пені відповідно до п. 8.4. Договору у випадку порушення продавцем умов даного Договору щодо передачі ТМЦ (п. 4.3.-4.4. цього Договору).

Продавець зобовязаний повернути кошти, оплачені за ТМЦ згідно розділу 3 Договору та/або сплати пені відповідно до п. 8.4. Договору у випадку порушення продавцем умов даного Договору щодо передачі ТМЦ (п. 4.3.-4.4. цього Договору) (п.5.5. Договору).

Пунктом 7.2. Договору сторони погодили, що строк дії Договору розпочинається з моменту його підписання та припиняється 01.10.2016 р., але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобовязань за Договором.

Додатковими угодами № 1 від 28.09.2016 р., № 2 від 10.10.2016 р. та № 3 від 26.10.2016 р. до Договору сторонами внесено зміни до Договору стосовно строку передачі товару продавцем, показників якості товару, строку дії договору, асортименту та ціни за одиницю товару, тощо (а.с. 18-20, т. 1).

Зокрема, Додатковою угодою № 1 від 28.09.2016 р. до Договору пункт 7.2. Договору викладено в слідуючій редакції: "Сторони погодили, що строк дії Договору розпочинається з моменту його підписання та припиняється 01.12.2016 р., але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобовязань за Договором".

В той же час, Додатковою угодою № 3 від 26.10.2016 р. до Договору, викладено п. 4.3. Договору в наступній редакції: "Продавець впродовж 58 (пятдесяти восьми) робочих днів з моменту отримання на свій рахунок грошової суми, визначеної у п. 2.1. Договору, передає покупцю ТМЦ та складський документ; картку аналізу зерна або посвідчення".

На виконання умов Договору позивачем здійснено передоплату на поставку товару на загальну суму 4 250 000 грн 00 коп., факт здійснення якої підтверджується наявною в матеріалах справи копією банківської виписки по рахунку позивача від 01.09.2016 р. (а.с. 21, т. 1).

Однак, як слідує із матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання за Договором належним чином не виконав, товар протягом строку визначеного п. 4.3. Договору (в редакції Додаткової угоди № 3 від 26.10.2016 р.) передав позивачу лише частково.

Зокрема, 12.10.2016 р. ПП "Лагуна-С" передано ПАТ "Аграрний фонд" згідно акту передавання-приймання зерна до Договору 125,700 тонн пшениці 2 класу 2016 року врожаю на суму 534 225 грн 00 коп. (а.с. 28, т. 1).

Крім того, відповідачем повернуто позивачу частину отриманих в якості передоплати коштів на суму 1 215 775 грн 00 коп. на підтвердження чого у справі наявні копією банківських виписок по рахунку позивача від 15.12.2016 р., 10.01.2017 р., 13.01.2017 р., 20.01.2017 р., 27.01.2017 р., 07.03.2017 р. (а.с. 22-27, т.1 ).

Товар на решту суми коштів в розмірі 2 500 000 грн 00 коп. не передано позивачу та вказану суму відповідачем не повернуто останньому.

Доказів зворотного матеріали справи не містять.

28.04.2017 р. позивачем направлено на адресу відповідача вимогу № 02-08/4/793 про повернення грошових коштів за непереданий товар та сплату пені (а.с. 29-33, т. 1), яка як стверджується матеріалами справи отримана останнім 11.05.2017 р., однак залишена ним без реагування та виконання.

Відсутність передачі товару після проведення попередньої оплати слугувало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З моменту укладення сторонами Договору з огляду на його зміст та характер взятих за ним сторонами зобов'язань між ними виникли правовідносини, які регулюються параграфом 1 глави 54 Цивільного кодексу України "Купівля-Продаж".

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

При цьому в правовідносинах за договором купівлі-продажу зобов'язаною стороною по сплаті грошових коштів являється позивач, а зобов'язаною стороною по передачі товару відповідно відповідач.

Згідно зі ст.ст. 662-664 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 ЦК України.

Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобовязання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму предявлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі формі позову (постанова Верховного Суду України від 28.11.2011 р. у справі № 43/308-10).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу (передплати) нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 2 500 000 грн.

Також судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 381 090 грн 53 коп. пені (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог вих. № 02-08/1/1979 від 11.10.2017 р.), за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.п.3, 4 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Розділом 8 Договору сторони передбачили відповідальність за неналежне виконання зобов'язань.

Зокрема, пунктом 8.4. Договору сторони передбачили, що за порушення продавцем умов даного Договору щодо передачі ТМЦ продавець виплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період її обчислення, від вартості ТМЦ зазначеної в п. 2.1. Договору за кожний день прострочення виконання умов п. 4.3-4.4 цього Договору.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та нормам чинного законодавства.

Перевіркою правильності розрахунку пені за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора судом з врахуванням визначених позивачем періодів прострочення та сум заборгованостей зазначених у розрахунку не виявлено помилок, в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню судом у заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу та пені, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.129 ГПК України.

22.01.2018 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення із зазначенням про відкладення складання тексту повного судового рішення на строк не більше ніж на десять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Лагуна-С", вул.Максимовича, 4, офіс 415, м.Вінниця, 21036 (ідентифікаційний код - 31651632) на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд", вул.Б.Грінченка, 1, м.Київ, 01001 (ідентифікаційний код- 38926880) - 2 500 000 грн 00 коп. - основного боргу, 381 090 грн 53 коп. - пені, 43 216 грн 46 коп. - відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 30 січня 2018 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 4 прим.:

1 - до справи.

2, 3 - позивачу - вул. Очаківська, пров. Очаківський, 5/6, м. Київ, 03151; вул. Б. Грінченка, 1, м. Київ, 01001.

4 - відповідачу - вул. Максимовича, 4, офіс 415, м.Вінниця, 21036.