ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2018 р. Справа № 909/1073/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

Галушко Н.А.

при секретарі судового засідання Кобзар О.В.

з участю представників:

від позивача: не з'явився;

від скаржника : не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сав"юка Дмитра Олександровича, м. Снятин, Івано-Франківська область, вих. № б/н від 14.12.2017 року, вх. № 01-05/6073/17

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 05.12.2017 р. (суддя Деделюк Б.В., повний текст складено 05.12.2017 року.)

у справі №909/1073/17

за позовом: Приватного акціонерного товариства "ЖЛК-Україна", м. Біла Церква, Білоцерківський район, Київська область,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Сав"юка Дмитра Олександровича, м. Снятин, Івано-Франківська область,

про: стягнення заборгованості в сумі 255751,68 грн., а саме: 232915,64 грн. - боргу, 16520,07 грн. пені, 4420,74 грн. інфляційного збільшення, 1895,23 грн. - 3% річних,

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 05.12.2017 року у справі №909/1073/17 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "ЖЛК-Україна", до відповідача: Фізичної особи-підприємця Сав"юка Дмитра Олександровича, про: стягнення заборгованості в сумі 255751,68 грн., а саме: 232915,64 грн. - боргу, 16520,07 грн. пені, 4420,74 грн. інфляційного збільшення, 1895,23 грн. - 3% річних- задоволено повністю.

Вищенаведене рішення суду від 05.12.2017 року мотивоване тим, що відповідач Фізична особа- підприємець Сав"юк Дмитро Олександрович не виконав вимог укладеного між сторонами договору, а саме в частині оплати за поставлений товар.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач- Фізична особа- підприємець Сав"юк Дмитро Олександрович подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Івано-Франківської області від 05.12.2017 року у справі № 909/1073/17 скасувати, та прийняти нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення апелянт вважає те, що суд першої інстанції прийняв рішення без належного повідомлення апелянта. Як на підставу наведеного скаржник посилається на відсутність у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення, та не отримання ним ухвали суду про призначення справи до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач- Приватне акціонерне товариство «ЖЛК-Україна», просить змінити резолютивну частину рішення, а саме в частині стягнення основного боргу, в сумі 185 392,52 грн., апеляційну скаргу скаржника залишити без задоволення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2017 року справу № 909/1073/17 розприділено головуючому судді Костів Т.С. та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме: суддям Марку Р.І. та Галушко Н.А.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26.12.2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи- підприємця Сав»юка Дмитра Олександровича, м. Снятин, Івано-Франківська обл.,вих. № б/н від 14.12.2017 року., вх. №01-05/6073/17.

16 січня 2017 року ухвалою Львівського апеляційного господарського суду призначено розгляд справи на 30.01.2018 року об 10:30 год.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 30.01.2018 року розгляд справи відкладався в порядку ч.2 статті 202 ГПК України, у зв»язку з поданням представником апелянта клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ч.3 статті 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Відводів складу суду та секретаря судового засідання у порядку статей 35,37 ГПК України не заявлялось.

В судове засідання 06.02.2018 року представники сторін не з»явились, причин неявки суду не довели, хоч були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року передбачено, що у випадку нез»явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, дійшла висновку про наступне:

як правильно встановив суд першої інстанції між позивачем -Приватним акціонерним товариством «ЖЛК-Україна» та відповідачем- Фізичною особою- підприємцем Сав»юком Дмитром Олександровичем 12 квітня 2017 року укладено договір купівлі-продажу морозива № ві-021.

Згідно п.8.2.договору, останній набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2018 року. Договір вважається пролонгованим на наступний рік, якщо за два тижні до його закінчення жодна із сторін не заявить намір розірвати чи змінити договір.

Відповідно до п.1.1. договору, продавець зобов»язується на протязі дії строку договору виробляти та відпускати покупцю морозиво у розгорнутому асортименті в межах забезпеченності сировини та матеріальними ресурсами в кількості та по ціні, які зазначаються в накладній, а покупець зобов»язується прийняти та оплатити продукцію.

На виконання умов вищезазначеного договору позивач поставив відповідачу продукцію на суму 7000765,64 грн., що підтверджується видатковими накладними, що містяться в матеріалах справи( арк.35-41).

В період з 25.04.2017 року по 02.08.2017 року на виконання умов договору відповідач здійснив оплату в сумі 467850 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками (арк.42-58).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримав товар від позивача згідно з видатковою накладною № ві-0002617 від 08.07.2017 року. Останній термін розрахунку за товар у відповідності до договору - 29.07.2017 року.

Останній платіж за отриманий товар здійснено відповідачем 02.08.2017 року. З цього моменту заборгованість за отриманий товар не змінювалась і становить 232915,64 гривні.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем направлялась на адресу відповідача лист-претензія № 314 від 25.09.2017 року з вимогою оплати заборгованості. Відповіді на претензію відповідач не надав.

В силу статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статтей 525,526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Беручи до уваги вищенаведене, а також те, що сторонами не заперечувались наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку про підставність задоволення судом першої інстанції позову у частині стягнення основної заборгованості.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.7.2. договору, в разі несвоєчасної оплати отриманної продукції покупець зобов»язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Пунктом 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частиною другою статті 343 Господарського кодексу України, статті першої Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань», за прострочення платежу, платник сплачує на користь отримувача кошти пеню в розмірі, який встановлюється за згодою сторін (обчислюється від суми простроченого платежу), але не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Провівши розрахунок колегія суддів вважає підставним та обгрунтованим рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача нарахованої пені в сумі 16520,07 грн., в період з 29.07.2017 року по 10.11.2017 року.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора, зобов»язаний сплатити суму боргу з врахування індексу інфляції за весь час прострочення а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не був встановлений договором або законом.

Беручи до уваги вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача 4420,74 гривень. інфляційних нарахувань за період з серпня 2017 року по жовтень 2017 року, а також 1895,23 гривень-3% річних.

Однак, колегія суддів вказує на недотримання судом першої інстанції норм процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, а саме статей 13, 42 Господарського процесуального кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та наведено апелянтом в апеляційній скарзі, суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення без належного повідомлення апелянта.

Не повідомленою належним чином про час та місце засідання суду слід вважати сторону, щодо якої судом не було дотримано усіх вимог передбачених статтями 13,42 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п. 3.5.1 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом голови Вищого господарського суду України від 10.12.2002 року №75, ухвала про порушення провадження у справі і призначення її до розгляду надсилається службою діловодства в день її прийняття усім учасникам процесу з повідомленням про вручення. Повідомлення з відміткою про вручення адресатові долучаються до матеріалів справи.

Як вбачається з ухвали про призначення справи до розгляду та оскаржуваного рішення, відповідач участі у розгляді справи не приймав, своїх заперечень на позов не надавав, а в матеріалах справи відсутні докази його належного повідомлення про дату час та місце розгляду справи, що є порушення норм процесуального права. Також будь які інші документи які б свідчили що відповідач належним чином повідомлений про місце час розгляду справи, в матеріалах справи відсутні.

Проаналізувавши вищенаведене, колегія суддів зазначає що вказані порушення перешкодили учаснику судового процесу реалізувати свої процесуальні права, щодо подання відзиву на позовну заяву та брати участь у дослідженні доказів, надати усні та письмові пояснення.

Відповідно до статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із п. 1 статті 76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об»єктивно не залежали від нього.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийняте без належного дотримання норм процесуального права, що є підставою згідно ст.277 ГПК України для його скасування.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 275, 277, 281, 282, 283, 284, 285 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сав"юка Дмитра Олександровича, м. Снятин, Івано-Франківська область, вих. № б/н від 14.12.2017 року, вх. № 01-05/6073/17 - задоволити.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 05.12.2017 р. у справі № 909/1073/17 сксувати.

3. Прийняти нове рішення яким стягнути з фізичної особи-підприємця Сав"юка Дмитра Олександровича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь приватного акціонерного товариства "ЖЛК-Україна" (09109, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе, 176, , р/р 1792 в АТ "ОТП Банк", МФО 300528) заборгованості в сумі 255751,68 грн. (двісті п"ятдесят п"ять тисяч сімсот п"ятдесят один грн. шістдесят вісім коп.), а саме: 232915,64 грн. (двісті тридцять дві тисячі дев"ятсот п"ятнадцять грн. шістдесят чотири коп.) - боргу, 16520,07 грн.(шістнадцять тисяч п"ятсот двадцять грн. сім коп.) пені, 4420,74 грн. (чотири тисячі чотириста двадцять грн. сімдесят чотири коп.) інфляційного збільшення, 1895,23 грн. (тисячу вісімсот дев"яноста п"ять грн. двадцять три коп.) - 3% річних та 3 836,28 грн. (три тисячі вісімсот тридцять шість грн. двадцять вісім коп.) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

4. Доручити видачу наказів господарському суду Івано-Франківської області.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 12 лютого 2018 р.

Головуючий суддя Костів Т.С.

суддя Марко Р.І.

суддя Галушко Н.А.