ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2018м. ДніпроСправа № 904/10474/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г.

за участю секретаря судового засідання Гриценко І.О.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Дніпропетровського державного аграрного-економічного університету, м. Дніпро в особі Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрного-економічного університету, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область

про стягнення 179 542,94 грн. за Договором купівлі-продажу природного газу № 00608/17-ТЕ(Т)-4 від 24.01.2017

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю № 14-84 від 14.04.2017

Від відповідача: ОСОБА_2 - представник довіреністю № 45-11-1568 від 18.12.2017

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпропетровського державного аграрного-економічного університету в особі Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрного-економічного університету про стягнення заборгованості за Договором постачання природного газу № 00608/17-ТЕ(Т)-4 від 24.01.2017 у сумі 179 542,94 грн., яка складається з основного боргу 125 650,64 грн., пені - 28 300,57 грн., 3% річних - 5 001,45 грн., інфляційні втрати - 20 590,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу № 00608/17-ТЕ(Т)-4 від 24.01.2017 в частині повної та своєчасної оплати.

Ухвалою суду від 20.12.2017 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 15.01.2018.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.01.2018 надав письмові заперечення на позовну заяву та письмові доповнення до заперечень, в яких визнає позовну заяву в частині основного боргу та зазначає, про сплату частини основного боргу у сумі 55 864,34 грн. також відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій (пені) на 50%.

15.01.2018 оголошувалась перерва в підготовчому засіданні до 12.02.2018.

05.02.2017 позивач надав до суду відповідь на заперечення, в якій зазначено, що на рахунок позивача зараховано 55 864,37 грн., як оплата за договором № 00608/17-ТЕ(Т)-4 від 24.01.2017. Таким чином, розмір основного боргу становить 69 786,27 грн.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені позивач зазначив, що доводи відповідача не мають ознак обставин непереборної сили, доказів вжиття всіх належних заходів для недопущення правопорушення, доказів неправомірних дій з боку позивача. А відтак, відсутні підстави як для звільнення від відповідальності, так і для зменшення відповідальності.

Крім того, позивач зазначає, що у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 по справі № 905/2358/16 зазначено, що сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобовязання.

05.02.2017 відповідач надав до суду доповнення до заперечення на позовну заяву в якому просить зменшити розмір пені на 50 %.

У судовому засіданні 12.02.2018 сторони надали заяву в якій проти переходу до розгляду справи по суті не заперечують.

Відповідно до ч. 6 ст. 183 Господарського процесуального кодексу України, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

На підставі викладеного та у зв'язку з тим, що у сторін відсутні додаткові письмові пояснення, заперечення та докази, суд оголосив про закриття підготовчого засідання та розпочав розгляд справи по суті.

Судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 12.02.18 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення в порядку ст. 240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.01.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач, постачальник) та Дніпропетровським державним аграрного-економічним університетом в особі Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрного-економічного університету (відповідач, споживач) укладено договір №00608/17-ТЕ(Т)-4 постачання природного газу.

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобовязується поставити споживачеві у 2017 році природний газ, а споживач зобовязується оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 1.3 договору в редакції додаткової угоди №1 від 24.01.2017, необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений у пункті 2.1. цього договору, споживач визначає самостійно.

Згідно з п. 1.4 договору в редакції додаткової угоди №1 від 24.01.2017, за цим договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України та/або імпортований природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, ввезений ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на митну територію України»).

Відповідно до п. 2.1. договору, постачальник передає споживачу з 01 січня 2017 по 31 березня 2017 (включно) природний газ обсягом до 33.70. тис. куб. метрів у тому числі за місяцями (тис. куб. метрів): січень 22,00; лютий 11,70; березень 0,00.

Згідно п. 3.1. договору постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі:

- природного газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи;

- імпортованого природного газу (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00, що ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України) - у пунктах приймання-передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи.

Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов'язану з правом власності на природний газ.

Як зазначено у п. 3.4 договору, приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання газу відповідачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.

Згідно з п. 3.5 договору, споживач зобовязується подати не пізніше 7-го числа місяця, наступного за місяцем постачання газу, постачальнику:

- завірену копію акта про надання послуг з розподілу (транспортування) природного газу за розрахунковий місяць, складеного між позивачем та оператором газорозподільних мереж (газотранспортної системи). Разом з копією акта споживач подає за підписом уповноваженої особи інформацію стосовно детальної розбивки кількості природного газу, зазначеної в акті за категоріями (у тому числі згідно з цим договором).

- підписані та скріплені печатками споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість.

Постачальник не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання акта (п. 3.6. договору).

Кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494, та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.201 №2493 (п. 4.1 договору).

За приписами п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4 942,00 гривні, крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість 9 530,40 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

31.03.2017 між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1, якою сторони прийшли до згоди внести зміни до п. 2.1. договору та виклали його у наступній редакції: « 2.1. Постачальник передає споживачу з 01 січня 2017 по 31 березня 2017 газ обсягом до 45,87 тис. куб. метрів у тому числі по місяцях (тис. куб. метрів): січень 24,280; лютий 21,590; березень 0,00. І квартал 45,870.».

Також, додатковою угодою №1 від 31.03.2017 сторони виклали п. 5.4. договору у наступній редакції « 5.4. загальна вартість цього договору становить 226689,54 грн., крім того ПДВ - 45337,91 грн., разом з ПДВ 272 027,45 грн.».

На виконання умов договору, позивач у січні 2017 передав відповідачу природний газ у обсязі 24,280 тис. м3, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 143 990,11 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу № б/н від 31.01.2017 (а.с.33).

Також, у лютому 2017 позивач передав відповідачу природний газ у обсязі 21,590 тис. м3, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 128037,34 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу № б/н від 28.02.2017 (а.с.34).

Загальна сума прийнятого відповідачем природного газу у січні та лютому 2017 складає 272 027,45 грн.

Отримання природного газу по вказаних актах підтверджується підписом повноважного представника відповідача та печаткою Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрного-економічного університету.

Відповідач здійснив часткову оплату природного газу на суму 146 376,81 грн., у звязку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 125 650,64 грн.

За неналежне виконання відповідачем покладених на нього зобовязань за договором постачання природного газу № 00608/17-ТЕ(Т)-4 від 24.01.2017, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню - 28300,57 грн., 3% річних - 5 001,45 грн. та інфляційні втрати - 20 590,28 грн.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову на підставі наступного.

Пунктом 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що після порушення провадження у справі відповідач здійснив часткову оплату суми основної заборгованості у розмірі 55 864,37 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 411 від 21.11.2017 (а.с. 54) та не заперечується позивачем.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення основного боргу у розмірі 55 864,37 грн., який був сплачений відповідачем в рахунок погашення заборгованості після порушення провадження у справі.

Доказів погашення заборгованості за поставку природного газу на суму 69 786,27 грн., на момент розгляду спору відповідач не надав, доводи позивача не спростував, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 28 300,57 грн. за період з 28.02.2017р. по 27.09.2017р., 3 % річних 5 001,45 грн. за період з 28.02.2017р. по 17.11.2017р., інфляційні втрати 20 590,28 грн. за період з березня 2017р. по жовтень 2017р.

Відповідно до п. 8.1. договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.

В пункті 8.2. договору сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобовязується сплатити постачальнику пеню в розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікованої облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який нараховується пеня,розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Перевіривши розрахунок наданий позивачем, судом встановлено, що сума пені за період з 28.02.2017р. по 27.09.2017р. становить 28 300,57 грн.

В ході судового розгляду справи відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 50%, яке обґрунтоване тим, що відповідач є бюджетною установою (учбовим закладом), основним напрямком діяльності якого є надання освіти.

Відповідач частково здійснив погашення основного боргу у розмірі 55 864,37 грн. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у позивача збитків, у звязку з порушенням відповідачем строків виконання грошового зобовязання по вищевказаному договору.

Відповідач зазначає, що він є бюджетним учбовим закладом, основним напрямком діяльності якого є надання освіти і фінансується виключно за рахунок бюджетних коштів, яких щорічно не достатньо для погашення щомісячних платежів за природний газ, тому несвоєчасна оплата поставленого газу повязана з відсутністю належного бюджетного фінансування з Міністерства освіти і науки. Оплата за використаний природний газ проводиться відповідно до наявних коштів.

На даний час коледж має тільки план використання бюджетних коштів на перший квартал 2018 року та план помісячного використання бюджетних коштів на перший квартал 2018 року.

Також відповідач зазначає, що на момент розгляду справи в суді план використання спеціальних коштів, з яких коледж здійснює оплату за природний газ НАК «Нафтогаз Україна», в коледжі відсутній в звязку з відсутністю належного бюджетного фінансування з Міністерства освіти і науки України.

Суд з цього приводу зазначає наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що підприємство відповідача не є прибутковою організацією, приймаючи до уваги, що заборгованість відповідачем протягом розгляду справи частково сплачена, суд вважає можливим зменшити розмір пені на 50 % та стягнути з відповідача 50% пені в розмірі 14 150,29 грн.

В частині стягнення пені в розмірі 14 150,29 грн. слід відмовити.

В силу п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних, що підлягають до стягнення за період з 28.02.2017р. по 17.11.2017р. становлять 5 001,45 грн.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат позивача суд враховує приписи Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати слід рахувати наступним чином:

- на суму 141 603,41 грн. (борг за січень 2017), в період з березня 2017р. по вересень 2017р. інфляційні втрати складають 11240,87 грн.;

- на суму 128 037,34 грн. (борг за лютий 2017), в період з квітня 2017р. по вересень 2017 р. інфляційні втрати складають 7720,32 грн.;

- на суму 125650,64 грн. (борг за лютий 2017), у жовтні 2017 інфляційні втрати складають 1507,81 грн.

Загальна сума інфляційних втрат, що підлягає до стягнення становить 20 469,00 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 121,28 грн. слід відмовити.

Заперечення позивача проти зменшення розміру пені з посиланням на постанову Верховного Суду України від 22.03.2017 по справі № 905/2358/16 стосовно того, що сама по собі відсутність грошових коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобовязання, судом не приймається, оскільки в даному випадку суд не звільняє боржника від виконання зобов'язання, а лише зменшує суму неустойки (пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 69 786,27 грн., інфляційних втрат 20 469,00 грн., 3% річних 5 001,45 грн. та пені - 14 150,29 грн.

Провадження у справі в частині стягнення 55 864,34 грн. основного боргу слід закрити.

В частині стягнення пені в розмірі 14 150,29 грн. та інфляційних втрат - 121,28 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що, у зв'язку з частковим закриттям провадження у справі в частині стягнення основного боргу, сума судового збору повинна складати 1 853,36 грн.

Згідно ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у звязку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на викладене, позивачу може звернутися до суду з відповідним клопотанням про повернення зайво сплаченого судового збору у сумі 419,90 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 73, 74, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дніпропетровського державного аграрного-економічного університету (49000, м. Дніпро, вул. Сергія Єфремова, буд. 25, ідентифікаційний код 00493675) в особі Новомосковського коледжу Дніпропетровського державного аграрного-економічного університету (51208, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул.. Гетьманська, буд. 236, ідентифікаційний код 26371900) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна компанія "Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) основний борг у розмірі 69 786,27 грн. (шістдесят девять тисяч сімсот вісімдесят шість грн. 27 коп.), пеню у розмірі 14 150,29 грн. (чотирнадцять тисяч сто пятдесят грн. 29 коп.), 3% річних у розмірі 5 001,45 грн. (пять тисяч одна грн. 45 коп.), інфляційні втрати у розмірі 20 469,00 грн. (двадцять тисяч чотириста шістдесят девять грн. 00 коп.) та судові витрати у розмірі 1 853,36 грн. (одна тисяча вісімсот пятдесят три грн. 36 коп.), про що видати наказ.

Провадження у справі в частині стягнення 55 864,34 грн. основного боргу - закрити.

В частині стягнення пені в розмірі 14 150,29 грн. та інфляційних втрат - 121,28 грн. - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене - 13.02.2018.

Суддя ОСОБА_3