ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.02.2018 Справа № 905/3005/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Турко А.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Слов'янськтепломережа", м.Слов'янськ, Донецька область

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Волинець Руслан Миколайович, м.Костянтинівка, Донецька область

про стягненя 6576,76грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго" в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" "Слов'янськтепломережа", м.Слов'янськ, Донецька область звернувся до господарсько суду Донецької області з позовною заявою до відповідача Фізичної особи-підприємця Волинець Руслана Миколайовича, м.Костянтинівка, Донецька область про стягнення 6576,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №406 від 01.10.2013р. на поставку теплової енергії в частині своєчасної оплати отриманих послуг з теплопостачання, внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Згідно з протоколом автоматичного розподілу справ між суддями від 19.12.17р., сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/3005/17.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.12.17р. відкрито провадження у справі №905/3005/17 та справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 17.01.18р.

Ухвалою суду від 17.01.18р. розгляд справи відкладено на 13.02.18р.

12.02.18р. від позивача надійшла заява №011/117 від 30.01.18р. з додатком в якій останній просить суд закрити провадження по справі щодо суми основного боргу в розмірі 5976,13грн. у зв'язку з її оплатою відповідачем та стягнути 3% річних у сумі 106,35грн. та інфляційні у сумі 494,28грн.

У судове засідання 13.02.18р. представники сторін з'явилися; про день, час та місце розгляду справи відповідач були повідомлені своєчасно та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

У пункті 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що про час та місце проведення судового засідання сторони були повідомлені своєчасно та належним чином, суд дійшов висновку, що вони мали час та можливість надати додаткові документи, які мають значення для розгляду справи по суті.

За приписами ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Технічна фіксація (звукозапис) здійснювалась відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.13р. між позивачем (виконавець) та відповідачем (споживач) був укладений договір на поставку теплової енергії №406 (далі договір), згідно умов п.1.1., 2.1. якого виконавець приймає на себе зобов'язання постачати споживачу теплову енергію в потрібних йому обсягах у термін передбачений договором, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п.2.3. договору рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчими органами відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації, нормами санітарного законодавства та іншими нормативними документами.

Згідно п.3.2.3. договору споживач теплової енергії зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Згідно п.5.1. договору, облік споживання теплової енергії проводиться:

- споживачам, що мають прилади обліку - за правилами обліку;

- споживачам, що не мають прилади - згідно норми споживання теплової енергії на централізоване опалення 1 м2 площі, встановленої Розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації від 01.09.2011р. №317.

Пунктом 5.4. договору, визначено, що споживач, який має прилади обліку, щомісячно подає до Теплопостачальної організації звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни, передбачені в додатку 2 до договору.

У випадку, коли комерційний прилад обліку враховує витрати теплової енергії декількох споживачів, витрати розподіляються між споживачами пропорційно до їхньої долі опалювальної площі (п.5.7. договору).

В розділі 6 договору сторони передбачені порядок оплати, зокрема:

п.6.1. - розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться пред'явленням рахунків відповідно до встановлених тарифів, надісланих рекомендованим листом або врученням під особистий підпис представниками споживача з обов'язковим поверненням другого екземпляра рахунка (акта виконаних робіт);

п.6.1.2. - в разі не повернення другого екземпляра рахунка (акта виконаних робіт) в адресу теплопостачальної організації в установлений строк, автоматично вважається що споживач послуги з теплопостачання отримав;

п.6.2. - розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводиться виключно в грошовій формі відповідно до тарифів, встановлених постановою НКРРКУ №20 від 30.09.2011 та складають:

- теплова енергія 1 Гкал - 905,70грн. (без ПДВ). У залежності від цін на енергоносії, встановлених Кабінетом Міністрів України, іншими органами влади, постачальниками енергоносіїв тариф може змінюватися без узгодження зі споживачем але у відповідності до діючого законодавства. Загальна сума договору складається з сум вартості місячних поставок теплової енергії за весь строк дії договору;

п.6.3. - розрахунковим періодом є календарний місяць;

п.6.4. - споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця;

п.6.6. - кінцеві розрахунки за фактично спожиту теплову енергію споживач зобов'язан сплачувати не пізніше 15-го числа місяця наступного за розрахунковим;

п.6.8. - в платіжному документі споживача вказується період, за який сплачується послуга за спожиту теплову енергію. При наявності заборгованості у споживача за послуги теплопостачання теплопостачальна організація зараховує оплату, що надійшла, у рахунок погашення заборгованості, незалежно від призначення платежу, зазначеного у платіжному документі (крім бюджетних установ).

Цей договір набуває чинності з дня фактичного надання послуг, який підтверджується актом між представниками теплопостачальної організації та балансоутримувачем будівлі, в якому розташован споживач та дії до 31 грудня 2017 року (п.10.1. договору).

Згідно умов договору позивачем була поставлена відповідачу теплова енергія та виставлені рахунки за поставлену теплову енергію №406 за жовтень 2016 року на суму 319,09грн., №406 за листопад 2016 року на суму 910,25грн., №406 за грудень 2016 року на суму 1353,24грн., №406 за січень 2017 року на суму 1090,12грн., №406 за лютий 2017 року на суму 1555,46грн., №406 за березень 2017 року на суму 891,35грн., №406 за квітень 2017 року на суму 223,31грн., №406 за жовтень 2017 року на суму 382,73грн., №406 за листопад 2017 року на суму 1009,68грн., на загальну суму 7735,23грн.

Факт отримання вказаних рахунків відповідачем не спростований.

У визначений договором строк відповідач надані послуги у повному обсязі не сплатив. Доказів зворотнього суду не надано.

З урахуванням часткової оплати наданих послуг залишок боргу склав 5973,13грн.

Так, у зв'язку з порушення відповідачем умов договору в частині повної та своєчасної оплати послуг з теплопостачання, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми основного боргу 5976,13грн., а також 3% річних у сумі 106,35грн. та інфляційних нарахувань у сумі 494,28грн.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спору є стягнення з відповідача заборгованості за послуги з теплопостачання, надані позивачем на підставі договору про постачання теплової енергії №406 від 01.10.13р.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України і умовами договору про постачання теплової енергії №406 від 01.10.13р.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору №406 від 01.10.13р., суд дійшов висновку, що виниклі на його підставі правовідносини регламентуються нормами параграфу 5 глави 54 Цивільного кодексу України, який визначає загальні положення про постачання енергетичних ресурсів.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу. Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Статтею 714 ЦК України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно ст.275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України відносно обов'язковості договору для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати спожитої теплової енергії.

Матеріали справи свідчать про те, що оплату за отримані послуги відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов'язання у строк визначений договором, чим порушив умови господарського зобов'язання, зокрема вимоги пункту 6.6 договору.

Відповідно до заяви позивача №011/117 від 30.01.18р. та доданого платіжного реєстру ПАТ КБ «Приватбанк» від 15.01.18р. сума основного боргу в розмірі 5976,13грн. сплачена відповідачем в повному обсязі 12.01.18р., тобто під час розгляду справи в суді.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність предмету спору щодо стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 5976,13грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З наведених підстав суд закриває провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 5976,12грн. на підставі п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо нарахованих 3% річних та інфляції суд зазначає наступне:

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Разом з тим, п.7.2.4. договору, сторони визначили, що споживач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми боргу.

Дослідивши розрахунок та період нарахування 3% річних, суд дійшов висновку, що позивачем визначений період нарахування 3% річних з порушенням умов п.6.6. договору, який визначає, що кінцеві розрахунки за фактично спожиту теплову енергію споживач зобов'язаний сплачувати не пізніше 15-го числа місяця наступного за розрахунковим.

Таким чином, за умовами договору прострочка настає з 16-го числа місяця наступного за розрахунковим.

Здійснивши перерахунок 3% річних відповідно до умов договору за допомогою програми «Ліга Закон», судом визначено, що розмір 3% річних становить 55,99грн.

З наведених підстав, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 55,99грн.

Згідно п.3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13р. «Про деякі питання практики застосування про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунку мають включатися й період часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З наведених положень законодавства вбачається, що втрати від інфляції можуть бути нараховані починаючи з наступного місяця у якому мав бути здійснений платіж, тобто початком періоду є наступний місяць, за тим, що вказаний у розрахунку.

Якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобов'язання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується. Прострочення платежу за менший, ніж місяць, період, не тягне за собою таких нарахувань.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 07.07.15р. у справі №914/251/15.

Згідно поданої заяви позивачем заявлено інфляційні нарахування за період з 01.11.16р. - 30.11.16р., 01.12.16р. - 31.12.16р., 01.01.17р. - 31.01.17р., 01.02.17р. - 28.02.17р., 01.03.17р. - 31.03.17р., 01.04.17р. - 30.04.17р., 01.05.17р. - 31.05.17р., 01.06.17р. - 30.06.17р., 01.07.17р. - 31.07.17р., 01.08.17р. - 31.08.17р., 01.09.17р. - 30.09.17р., 01.10.17р. - 31.10.17р.

Як зазначенено вище, за умовами п.6.6. договору відповідач мав сплачувати позивачу вартість наданих послуг не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим.

Проте, всупереч викладеного, позивачем проведено нарахування інфляції за період до моменту виникнення у відповідача обов'язку зі сплати вартості наданих послуг.

При зверненні до суду з відповідними вимогами згідно норм ст.129 Конституції України, ст.ст.73, 74 Господарського процесуального кодексу України позивач має довести такі вимоги певними доказами.

Тобто, саме позивач, заявляючи позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат має довести період та правильність нарахування заявлених до стягнення сум.

За таких обставин, враховуючи викладене, позов в частині вимог про стягнення інфляційних втрат підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ст.55 Конституції України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати у відповідності до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України розподіляються пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись статями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, п.2 ч.1 ст.231, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Слов'янськтепломережа», м. Слов'янськ, Донецька область до Фізичної особи-підприємця Волинець Руслана Миколайовича, м. Костянтинівка, Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 5976,13грн., інфляційних втрат у розмірі 494,28грн., 3% річних у розмірі 106,35грн. задовольнити частково.

Закрити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 5976,13грн. у зв'язку з відсутністю предмету спора.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Волинець Руслана Миколайовича (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Слов'янськтепломережа» (84112, Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Шовковична, буд. 5, ) 3% річних у сумі 55,99грн., судовий збір у сумі 1467,50грн.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://dn.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 13.02.18р.

Суддя М.О. Лейба