ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.02.2018 Справа № 920/1108/17

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі

судді Резніченко О.Ю.,

секретар судового засідання - Мудрицька С.Ю.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Приватної виробничо-торгівельної фірми "Агроділо" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Сашина Олександра Андрійовича (м. Миколаїв),

до відповідача Приватного підприємства виробничо-торгівельної фірми "Агро-Ленд" (м. Снігурівка, Снігурівський район, Миколаївська область),

про стягнення 280100 грн. 00 коп.,

За участю представників сторін:

Від позивача в режимі відеоконференції: арбітражний керуючий Сашин О.А.;

Від відповідача: не з'явився;

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 280100 грн. 00 коп. позики, що була перерахована позивачем відповідачу згідно з платіжними дорученнями № 1051 від 02.10.2008 та № 1052 від 02.10.2008.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 21.11.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі № 920/1108/17, позивача зобов'язано крім іншого надати суду оригінал та належним чином завірену копію укладеного між сторонами договору про надання фінансової допомоги від 02.10.2008; докази, що підтверджують повноваження Сашина О.А. як ліквідатора позивача на момент звернення до суду із позовною заявою.

14.12.2017 позивач подав пояснення до позовної заяви (вх. № 10983 від 14.12.2017), де зазначає, що Господарським судом Миколаївської області 28.09.2012 за заявою Управління Пенсійного фонду Україна в Центральному районі м. Миколаєва порушено провадження у справі №5016/1956/2012(5/74) про банкрутство ПВТФ «Агроділо», оскільки останній неспроможний задовольнити вимоги кредитора, а також у зв'язку з відсутністю боржника за місцезнаходженням. 31.10.2012 боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Сашина О.А. Справа №5016/1956/2012(5/74) про банкрутство позивача порушена за Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону, що діяла до 21 січня 2013 року. Провадження у справі № 5016/1956/2012(5/74) здійснюється за положеннями, передбаченими ст. 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - банкрутство відсутнього боржника, що зумовлює низку особливостей, зокрема, відсутність керівних органів боржника за його місцем знаходження, відповідно відсутність документації підприємства - боржника. У зв'язку з вказаним, будь-які господарські документи ліквідатором знайдено не було. Арбітражний керуючий у даному випадку посилається лише на банківські документи, котрі було витребувано в банку, що обслуговував боржника, а саме на платіжні доручення, які свідчать про перерахування коштів від позивача відповідачу. Позивач оригінал договору фінансової допомоги надати не може за його відсутністю.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень ГПК України, з урахуванням Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-19 від 03.10.2017, який набрав чинності 15.12.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинністю цією редакцією Кодексу.

Згідно ст. 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Суд розглядає справу в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження за правилами ГПК України, з урахуванням змін, які набрали чинності 15.12.2017 про що зазначено в ухвалі господарського суду Сумської області від 18.12.2017 у справі № 920/1108/17. Вказаною ухвалою відкладено підготовче засідання на "10" січня 2018 року на 14 год. 00 хв. з повідомленням сторін; відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву до 05.01.2018.

Згідно зі Спеціальним витягом № з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження відповідача станом на 13.11.2017 - вул. Робітнича, 57, м. Суми, 40009.

Ухвала про порушення провадження у справі № 920/1108/17 від 21.11.2017, що була надіслана відповідачу за місцезнаходженням (вул. Робітнича, 57, м. Суми, 40009) повернута до суду з відміткою пошти «за закінченням встановленого строку зберігання».

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 10.01.2018 місцезнаходження відповідача - 57300, Миколаївська обл., Снігурівський район, м. Снігурівка, вул. Виноградна, буд. 21.

Ухвала господарського суду Сумської області від 10.01.2018 у справі № 920/1108/17 надіслана відповідачу, в тому числі, за адресою вул. Виноградна, буд. 21, м. Снігурівка, Снігурівський район, Миколаївська обл., 57300 (номер поштового відправлення 472). Згідно з інформацією з сайту Укрпошта (https://ukrposhta.ua/) поштове відправлення за номером 472 не вручене.

Згідно зі ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктом 4 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

З урахуванням вказаних положень ГПК України, відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з'явився, обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву не подав, причини ненадання відзиву на позовну заяву суду не повідомив.

Відповідно до п. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач підтримує позовні вимоги.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені усі належні умови для реалізації учасниками процесу своїх прав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з інформацією, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, ухвалою господарського суду Миколаївської області від 28.09.2012 порушено провадження у справі № 5016/1956/2012 (5/74) про банкрутство Приватної виробничо-торгівельної фірми "АГРОДІЛО", 54055, м. Миколаїв, вул. Чкалова, 58, кв. 43, ідентифікаційний код 30389518 за заявою правління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва.

Постановою Господарського суду Миколаївської області від 31.10.2012 у справі № 5016/1956/2012 (5/74) суд визнав боржника банкрутом, відкрив ліквідаційну процедуру та призначив ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Сашина О.А.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що під час проведення дій, спрямованих на розшук майна Приватної виробничо-торгівельної фірми "Агроділо" у процедурі ліквідації було встановлено, що відповідач 02.10.2008 отримав позику від позивача в сумі 280 100 грн. 00 коп., при цьому документи, які б відчили про повернення вказаної суми, у позивача відсутні. Оскільки договір позики є строковим договором та вказані кошти мають бути повернені, позивачем відповідачу була направлена вимога від 18.08.2017, яка була повернута з відміткою пошти «за закінченням строку зберігання».

Згідно зі ст.ст. 73-79, 86 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на наступне.

Позивачем на підтвердження позовних вимог разом з позовною заявою подано копії платіжних доручень № 1051 від 02.10.2008 про перерахування позивачем відповідачу коштів в сумі 230 100 грн. 00 коп. та № 1052 від 02.10.2008 про перерахування позивачем відповідачу коштів в сумі 50000 грн. 00 коп. з призначенням платежу «фінансова допомога згідно з договором б/н від 02.10.2008».

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ст. 1047 ЦК України).

Статтею 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Як вбачається з копій платіжних доручень кошти позивачем відповідачу були перераховані з призначенням платежу «фінансова допомога згідно з договором б/н від 02.10.2008».

Вказане свідчить про факт укладення між сторонами договору б/н від 02.10.2008 щодо надання фінансової допомоги. Доказів на спростування зазначеного факту матеріали справи не містять.

Однак, відповідного договору позивач не подав, тому у суду відсутня можливість встановити умови надання коштів, умови їх повернення та строки, якщо такі були передбачені. При цьому, відповідний договір, в залежності від його умов, може містити як ознаки договору позики, так і ознаки договору дарування за положеннями глав 55 та 71 ЦК України.

За відсутності договору б/н від 02.10.2008 щодо надання фінансової допомоги на підставі якого були перераховані кошти, суд не приймає докази, на які посилається позивач та які додано останнім до матеріалів справи в якості достатніх в обґрунтування заявленої позовної вимоги. Відсутність будь-яких документів у ліквідатора, не може в даному випадку свідчити про їх відсутність у сторін. Позивачем не подано будь-яких доказів на підтвердження наявності у відповідача заборгованості, а надані платіжні доручення свідчать виключно про факт перерахування коштів.

Враховуючи викладені встановлені судом обставини, суд відмовляє у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено належними та достатніми доказами наявності у відповідача заборгованості перед позивачем в сумі 280 100 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 12.02.2018

СУДДЯ О.Ю.РЕЗНІЧЕНКО