ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2018 Справа № 917/2105/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (ОСОБА_1Шевченка, буд.18, м.Київ, 01601, ідент. код 21560766) в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (вул. Соборності, буд.33, м.Полтава, 36000, ідент. код 01186975)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес - 2000" (36038, м.Полтава, вул. Шевченка, 100, ідент. код 30285066)

про стягнення 12 256, 22 грн.

Суддя Іванко Л.А.

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, дов.№ 2524 від 12.12.2017 року

від відповідача: не з"явились

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 11054,23 грн. заборгованості з орендної плати згідно договору оренди №11-79/17 від 01.01.2017р., 292,95 грн. інфляційних нарахувань, 94,87 грн. - 3% річних, 814,17 грн. пені.

Ухвалою господарського суду від 14.12.2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147VIII, чинної з 15.12.2017 p., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1-5 ст. 12 ГПК України господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження;

2) позовного провадження (загального або спрощеного).

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про

стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності, та інших справ для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

З урахуванням зазначених норм, суд вважає за необхідне продовжувати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог (вх. №989 від 31.01.2018р.), в якій він просить стягнути з відповідача 292,95 грн. - інфляційні нарахування, 94,87 грн. - 3% річних,814,17 грн. - пені.

Відповідач відзиву на позов не надав.

Відповідно до ст.165 (ч.9) ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Рішення прийнято після перерви оголошеної в судовому засіданні відповідно до ст.216 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст.240 ГПК україни.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

01.01.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» в особі Полтавської філії ПАТ «Укртелеком» (надалі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Антарес-2000» (надалі - Відповідач) був укладений договір оренди технологічного приміщення № 11-79/17 (надалі - Договір) строком дії до 31.12.2017 року.

Згідно п.1.1. Договору, Позивач передав, а Відповідач прийняв у строкове платне користування частину технологічного приміщення, яке належить ПАТ "Укртелеком", розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Соборності, 33, на 2 поверсі 3-х поверхового будинку, площею 2 м2 для розміщення обладнання зв'язку.

Пунктами 3.1. та 3.2. Договору передбачено, що орендна плата встановлюється Позивачем за домовленістю Сторін (за договірною ціною) та становить 565,00 грн. без ПДВ за 1 м2 технологічних приміщень. Орендна плата за 2 м2 всієї орендованої площі становить 1130,00 грн. без ПДВ та не підлягає коригуванню на індекс інфляції протягом всього строку дії цього Договору. Оподаткування ПДВ здійснюється за ставкою, що діє на дату виникнення податкового зобов'язання.

Також п. 3.3. Договору встановлено, що витрати Позивача, пов'язані з утриманням Майна (у т.ч. комунальні послуги, витрати на опалення, охорону тощо (крім витрат на електроенергію), включено до Орендної плати. Відповідач додатково відшкодовує витрати на електроенергію.

Відповідно до п. 6.4. Договору, Відповідач зобов'язувався своєчасно і в повному обсязі вносити Позивачу орендну плату та інші платежі, передбачені цим Договором.

Згідно із п. 3.5. та п. 3.6. Договору, орендна плата (з урахуванням вартості відшкодування витрат електроенергії) перераховується Відповідачем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок Орендодавця не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються Орендодавцем не пізніше 3 (третього) числа місяця, наступного за розрахунковим.

Щомісячна сума, яка підлягає оплаті, визначається у розмірі 100% орендної плати та вартості відшкодування витрат електроенергії за звітний місяць та збільшується (зменшується) на суму заборгованості (переплати) за фактично надані послуги попереднього місяця, яка утворилась на 1 число розрахункового місяця.

Позивач станом на останній календарний день розрахункового місяця складає акт про надані послуги, та не пізніше 3 числа місяця, наступного за розрахунковим, разом з рахунком надає його Відповідачу. Відповідач протягом 5 робочих днів з дати отримання підписує та повертає Позивачу перший примірник акту про надані послуги.

Позивач вказує, що належним чином виконав свої зобов'язання по Договору, що підтверджується, зокрема, актами про надані послуги, підписаними Сторонами, проте відповідач в порушення вимог Договору не своєчасно та не в повному обсязі вносив плату за користування орендованим майном в період з 01.01.2017р. по 31.10.2017р., у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 11054,23 грн., яка на час пред'явлення позову не сплачена.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача 12256,22 грн., з них 11054,23 грн. основної заборгованості за договором №11-79/17 від 01.01.2017р., 292,95 грн. інфляційних, 94,87 грн. 3% річних, 814,17 грн.пені.

При вирішенні спору суд приймає до уваги наступне.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні норми містяться у ст. 283 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.774 Цивільного кодексу України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Приписами ст. 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Крім того, ч.3 ст. 285 Господарського кодексу України передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Положеннями ч. 4 ст. 286 Господарського кодексу України передбачено, що строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 Цивільною кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Судом встановлено, що підписаним між сторонами Актом приймання-передачі майна від 01.01.2017р. підтверджується факт передачі позивачем відповідачу відповідно до умов договору №11-79/17 оренди технологічного приміщення, розташованого за адресою: м.Полтава, вул. Соборності, 33.

За умовами договору орендна плата перераховується відповідачем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок позивача не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Зважаючи на те, що в обумовлені договором строки відповідач не сплатив орендну плату у повному обсязі, він порушив свої зобов"язання за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 09.11.2017р. платіжним дорученням №1895 була сплачена заборгованість за березень та квітень 2017 року в сумі 3159,90 грн.

Таким чином, на час пред'явлення позову заборгованість відповідача становила 7894,33грн. (11054,23-3159,90).

12.01.2018р. платіжними дорученнями №31 та №2150 відповідачем перераховано 4735,75 грн. та 3579,12 грн. відповідно. З врахуванням цього позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій вимога про стягнення суми основного боргу не заявлена.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Стаття 230 Господарського кодексу України передбачає штрафні санкції за неналежне виконання взятих на себе зобов'язань. Штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 8.2. Договору встановлено, що у разі порушення строків виконання грошових зобов'язань за цим Договором, Відповідач, на вимогу Позивача, сплачує пеню від суми простроченого зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за весь час прострочення.

Позивачем заявлено до стягнення 292,95 грн. інфляційних, 94,87 грн. 3% річних, 814,17 грн.пені.

При перевірці правильності нарахування інфляційних, 3% річних та пені, судом встановлено, що позивач в розрахунку 3% річних та пені, доданих до позовної заяви, не врахував оплату в сумі 3159,90 грн., яка здійснена відповідачем в листопаді 2017 року.

За розрахунком суду, розмір пені становить 597,13 грн., 3% річних - 90,06 грн., інфляційних - 292,95 грн. внаслідок несвоєчасної оплати відповідачем орендної плати за період з 01.01.2017р. по 31.10.2017р., які підлягають стягненню з відповідача.

В іншій частині вимоги про стягнення 3% річних та пені задоволенню не підлягають.

Згідно з ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 46, 129, 232-233, 237-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес - 2000" (36038, м.Полтава, вул. Шевченка, 100, ідент. код 30285066) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (ОСОБА_1Шевченка, буд.18, м.Київ, 01601, ідент. код 21560766) в особі Полтавської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (вул. Соборності, буд.33, м.Полтава, 36000, ідент. код 01186975) 292,95 грн.інфляційних, 90,06 грн. 3% річних,597,13 грн. пені, 1600 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 13.02.2018р.

Суддя Іванко Л.А.