Суд
УХВАЛА

15 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 3/5014/1570/2012

Суддя Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Ткаченко Н.Г.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.08.2017

та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.10.2017

за скаргою Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 3/5014/1570/2012

за позовом Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії

до Державного підприємства "Луганськвугілля"

про стягнення 25 739 082, 50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

20.10.2017 Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.08.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.10.2017 у справі № 3/5014/1570/2012.

Відповідно до пп. 11 п. 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) (в редакції, чинній після 15.12.2017) заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Проте подана касаційна скарга не відповідає вимогам Розділу ХІІ1 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) з наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 111 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду (в редакції Закону України "Про судовий збір", чинній на момент подання касаційної скарги) ставка судового збору складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, належною до сплати сумою судового збору за подання касаційної скарги є 1 600 грн.

Не надавши доказів оплати судового збору, скаржник звернувся з клопотанням про відстрочення його сплати, посилаючись на те, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є бюджетною установою, фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, розрахунково-касове обслуговування якої відповідно до Бюджетного кодексу України здійснюється Державною казначейською службою України.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" (в редакції до внесення змін Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017, чинним з 15.12.2017), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Пунктом 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 № 01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 №484-VIII)" передбачено, що питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом.

Однак скаржником не додано жодних доказів, які б свідчили про те, що фінансове становище останнього унеможливлює сплату судового збору за подання скарги, а також не наведено обставин, які б мали виключний характер, та свідчили б про наявність належних підстав для відстрочення сплати судового збору.

Крім цього, ст. 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи викладене, господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору.

Таким чином, враховуючи положення п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору, та керуючись ч. 2 ст. 292 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) залишає касаційну скаргу без руху, з наданням строку для усунення недоліків, а саме - сплати судового збору у сумі 1 600 грн.

Керуючись п.п. 11 п. 1 Розділу ХІ "Перехідні положення", ч. 2 ст. 292 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017), п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.08.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.10.2017 у справі № 3/5014/1570/2012.

2. Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.08.2017 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.10.2017 у справі № 3/5014/1570/2012 залишити без руху.

3. Надати Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, до 05.03.2018, а саме, сплати судового збору у сумі 1 600 грн.

4. Роз'яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог даної ухвали, касаційна скарга буде повернута заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Касаційного господарського

суду у складі Верховного Суду Ткаченко Н.Г.