ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2018 р.Справа № 922/3501/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця Кудінової Наталії Миколаївни, м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків
про стягнення 11 884,42 грн.
за участю представників:

позивача - Танчак Н.В., довіреність № 38-2072/470 від 10.06.2012 року;

відповідача - Компаниец А.А. діє на підставі договору про надання правової допомоги від 09.11.2017 року; Кудінова Н.М. (особисто) паспорт НОМЕР_1, виданий МВМ Дзержинського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 21 вересня 2000 року;

3-ї особи - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Фізичної особи-підприємця Кудінової Наталії Миколаївни (відповідача) вартість безпідставно спожитої теплової енергії в сумі 11 884,42 грн. (основний борг) за період з квітня 2014 року по лютий 2017 року. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач користується нежитловими підвальними приміщеннями № 5-:-8, які знаходяться в житловому будинку по пр. Перемоги 62-В в м. Харкові та безпідставно (без укладення договору купівлі - продажу теплової енергії з КП "Харківські теплові мережі") споживає теплову енергію, оскільки система опалення нежитлового приміщення є невід'ємною частиною централізованої системи опалення будинку по пр. Перемоги 62-В.

Також позивачем заявлено до стягнення судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.10.2017 року за позовною заявою було порушено провадження у справі № 922/3501/17 та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09 листопада 2017 року.

Ухвалою суду від 02.01.2018 року здійснено перехід до розгляду даної справи за правилами встановленими Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017; встановлено про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження; продовжено підготовче провадження на 30 днів по 16 січня 2018 року.

В підготовчому засіданні 16 січня 2018 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, а в судовому засіданні оголошено перерву до 29 січня 2018 року, про що також було постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 16.01.2018 року.

В судовому засіданні 29.01.2018 року оголошено протокольну ухвалу про перерву до 06 лютого 2018 року.

В судовому засіданні 06.02.2018 року оголошено протокольну ухвалу про перерву до 12 лютого 2018 року.

Представник позивача в судовому засіданні просив суд задовольнити заяву про виправлення описок в позовній заяві, оскільки вона не стосується зміни предмета або підстав позову, та розглядати позов з урахуванням наступних виправлень:

- в абзаці 1 на сторінці 1 позовної заяви зазначено: "Відповідач користується нежитловим підвальним приміщенням № 5-:-8, яке знаходиться в житловому будинку, загальною площею 57,5 м2 , що розташоване по пр. Перемоги, 62-В в м. Харкові". Слід читати: "Відповідач користується нежитловими приміщеннями, які розташовані в житлових будинках по пр. Перемоги, 62-В та пр. Перемоги, 73-А в м. Харкові".

- в абзаці 4 на сторінці 1 позовної заяви зазначено: "Факт споживання відповідачем теплової енергії в опалювальних сезонах 2014-2015, 2015-2016, 2016-2017 підтверджується". Слід читати: "Факт споживання відповідачем теплової енергії в опалювальних сезонах 2012- 2013, 2013-2014, 2014-2015, 2015-2016, 2016-2017 підтверджується".

З приводу вказаної заяви суд зазначає, що Господарський процесуальний кодекс України передбачає можливість подання стороною заяви про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених судом в рішеннях і ухвалах (ст. 243 ГПК України).

Разом з тим, суд позбавлений можливості за заявою позивача виправляти описки чи помилки в позовній заяві, оскільки Господарским процесуальним кодексом України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Враховуючи зазначене, а також з огляду на те, що заява про виправлення описки змінює повний зміст матеріально правової вимоги (предмет позову), суд відмовляє в її задоволенні.

Позовні вимоги представник позивача підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідач, в свою чергу, у відзиві на позовну заяву проти позову заперечував, посилаючись на відсутність в приміщеннях системи опалення, а також зазначив, що в зимовий час приміщення опалюються електроприладами.

Також відповідач подав до суду заяву про застосування до позовних вимог відповідача строку позовної давності.

В судовому засіданні представник відповідача підтримував вищевикладені заперечення проти позовних вимог, просив суд в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів фактичним обставинам справи, судом встановлено таке.

27 серпня 2012 року між управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (Орендодавець) та ФОП Кудінова Н.М. (Орендар) було укладено Договір оренди № 4082, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові підвальні приміщення № 5-:-8, загальною площею 57,5 м2 в житловому будинку за адресою м. Харків, пр. Перемоги, 62-В, літ. "А-16".

Згідно Акту приймання - передачі до орендного користування нежитлових приміщень від 27.08.2012 року, вказані нежитлові підвальні приміщення розташовані в житловому будинку; освітлення є; опалення, водопроводу та каналізації - немає.

Також згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності нежитлові підвальні приміщення № 5-:-8, загальною площею 57,5 м2 в житловому будинку за адресою м. Харків, пр. Перемоги, 62-В, літ. "А-16" з 24.01.2014 року на підставі приватної власності (договору купівлі-продажу №5088-В-С) належать відповідачу.

Як зазначає позивач, система опалення вказаного приміщення відповідача є невід'ємною частиною централізованої системи опалення житлового будинку по пр. Перемоги, 62-В, літ. "А-16". Оскільки договір купівлі - продажу теплової енергії між сторонами у справі не укладався, позивач вважає, що відповідач за період з квітня 2014 року по лютий 2017 року безпідставно споживав теплову енергію, вартість якої за його розрахунком складає 11 884,42 грн.

Факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актами на підключення опалення на початку опалювальних сезонів та відключенням палення наприкінці опалювальних сезонів (в матеріалах справи, разом з тим, містяться акти про включення та відключення споживача до джерела теплової енергії № 173/21888 від 24.10.2012 року, № 173/20619 від 15.04.2013 року, № 173/1233 від 06.10.2013 року, № 173/2076 від 14.04.2014 року, підписані представниками позивача та балансоутримувача); актами обстеження приміщення відповідача; актом преддоговірного обстеження від 22.01.2015 року, у якому зазначено, що система опалення єдина з будинком та зазначено теплове навантаження на опалення 0,001122, 0.000263 Гкал/год.

Позивач вказує на те, що актом № ОКТ/242 від 04.11.2014 року встановлено, що на момент обстеження через нежитлові приміщення площею 57,5 кв.м по пр. Перемоги, 62-В проходить заізальований подавальний трубопровід (лежак внутрішньобудинкової системи опалення діаметром 32 мм та довжиною 9,5 м, діаметром 25 мм та довжиною 11,0 м) і незаізальовані стояки в кількості 5 штук діаметром 20 мм та загальною довжиною 4,5 м. Крім того, актом встановлено, що споживач додатково користується суміжними нежитловими приміщеннями площею 17,0 кв.м, через які проходить заізальований горизонтальний подавальний трубопровід діаметром 32 мм та довжиною 3,4 м і незаізольований стояк діаметром 20 мм та довжиною 1,0 м. Над приміщеннями споживача розташовані опалювальні приміщення квартир житлового будинку.

Такж позивач зазначає, що вказівка в актах прийому-передачі в оренду вищезазначеного приміщення про відсутність опалення свідчить лише про відсутність приладів опалення. Разом з тим, нежитлові приміщення, у яких хоча й відсутні опалювальні прилади, опалюються від транзитних трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення (стояків, лежаків), суміжних квартир і від усього житлового будинку в цілому.

У зв'язку з тим, що ні приміщення відповідача, ні будинок не обладнані приладами обліку теплової енергії, розрахунок кількості спожитої теплової енергії здійснювався позивачем згідно з нормативним документом "Норми та вказівки по нормуванню і трат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94. Вартість спожитої відповідачем в розрахунковому періоді теплової енергії на потреби опалення визначається шляхом множення кількості спожитої теплової енергії на тариф.

04 жовтня 2017 року Комунальним підприємством "Харківські теплові мережі" на адресу відповідача було направлено лист - вимогу № 766/юр від 03.10.2017 року, в якому позивач повідомив відповідача про необхідність у семиденний строк сплатити вартість безпідставно спожитої теплової енергії в розмірі 11 884,42 грн. за період з жовтня 2012 року по лютий 2017 року. Однак, відповідач вказану заборгованість не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду із даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

З позовної заяви вбачається, що позов Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" про стягнення безпідставно спожитої відповідачем теплової енергії заявлено з посиланням на положення статей 1212 та 1213 Цивільного кодексу України, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 24.09.2014 у справі № 6-122 цс14, від 25.02.2015 у справі № 3-11гс15.

Так, зазначена норма застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Також суд не приймає посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 18.05.2011 у справі №3-38гс11, оскільки під час розгляду справи №3-38гс11 було встановлено факт самовільного підключення до об'єктів електроенергетики, а саме: згідно результатів перевірки відповідач за відсутності договору про постачання електричної енергії самовільно підключив електроустановки переданого йому в користування офісного приміщення до електричної мережі позивача, а комісія постачальника, розглянувши вказаний акт на своєму засіданні, на підставі підпункту 5 пункту 2.1 Методики прийняла рішення, про нарахування відповідачу вартості спожитої необлікованої електричної енергії.

Відтак, згідно позиції, яка викладена в Постанові Верховного Суду України від 16.05.2011 за № 3-38гс11, вирішуючи спір, пов'язаний з постачанням і використанням електричної енергії, суд враховував те, що споживання електричної енергії в позадоговірному порядку відбувалось внаслідок самовільного підключення до електромереж, чим позивачу було завдано шкоду, а до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи, відповідно, застосовуються положення частини 3 статті 1212 ЦК України.

Крім того, господарський суд, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі №922/51/15).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до частин 1-3 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Відповідно до визначень термінів, які містяться в статті 1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Частиною 4 статті 19 та статтею 24 вказаного Закону передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу, своєчасне укладення якого з теплопостачальною організацією є основним обов'язком споживача теплової енергії.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначені Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (далі за текстом - Правила), відповідно до пункту 3 яких споживач теплової енергії - це фізична особа, яка є власником будівлі або суб'єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Пунктом 4 Правил визначено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, укладеного між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Також, частина перша статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачає, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно п. 4 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Обов'язком виконавця згідно норм даного Закону є підготовка для укладання договору про надання послуг.

Однак, договір на надання житлово-комунальних послуг між сторонами укладено не було. Матеріали справи також не містять доказів звернення КП "Харківські теплові мережі" до відповідача з пропозицією укласти договір на постачання теплової енергії.

Разом з тим, обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, передбачено, зокрема, пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно частини 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

З огляду на викладене, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У свою чергу відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Звертаючись з даним позовом, позивач вказує на те, що відповідач без укладення відповідного договору, протягом спірного періоду споживав теплову енергію від транзитних трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення (стояків, лежаків), що проходять через нежитлові приміщення відповідача, суміжних квартир і від усього житлового будинку в цілому.

Отже, виходячи з правової природи спірних правовідносин, позивачу необхідно було довести суду факт споживання відповідачем теплової енергії у заявлених до стягнення обсягах.

Частиною першою ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 ГПК України).

Разом з тим, належними, в розумінні ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд вважає, що позивачем не доведено факт користування відповідачем тепловою енергією в заявлених обсягах, а наданий позивачем розрахунок суми позовних вимог не підтверджує вартість фактично спожитої відповідачем теплової енергії в спірний період. Жодних доказів обґрунтованості та правомірності розміру нарахованих до сплати сум за кожний розрахунковий період позивачем не надано.

Так, актом обстеження системи теплоспоживання об'єкту №ОКТ/242 від 04.11.2014 року, складеного представниками позивача, встановлено, що на момент обстеження через нежитлові приміщення площею 57,5 кв.м по пр. Перемоги, 62-В проходить заізальований подавальний трубопровід (лежак внутрішньобудинкової системи опалення діаметром 32 мм та довжиною 9,5 м, діаметром 25 мм та довжиною 11,0 м) і незаізальовані стояки в кількості 5 штук діаметром 20 мм та загальною довжиною 4,5 м.

При цьому, розділ акту №ОКТ/242 від 04.11.2014 року "Схема підключення системи теплоспоживання до теплових мереж КП "Харківські теплові мережі" (також акту №173/2948 від 23.11.2016 року та акту №173/3345 від 17.11.2017 року) не заповнено, що є підтвердженням відсутності такого підключення.

Докази щодо фактично відкритої площі поверхні трубопроводів (а не їх переліку із зазначенням діаметру) в приміщеннях відповідача, від яких він фактично споживає теплову енергію, в матеріалах справи відсутні.

Згідно з пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Однак, за умови відсутності у приміщеннях відповідача будь-яких опалювальних приладів системи централізованого опалення, самий лише факт проходження в приміщеннях транзитних трубопроводів, які при цьому заізальовані, а також наявність суміжних квартир у житловому будику унеможливлює належне задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях. Зазначене також підтверджується і тим, що відповідач з метою обігріву приміщень використовував автономне джерело теплопостачання - стаціонарний тепловентилятор.

Також суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази вжиття позивачем заходів щодо укладання відповідного договору купівлі-продажу теплової енергії, що було б необхідним у випадку фактичного споживання теплової енергії відповідачем.

Отже, у суду відсутня можливість встяновити факт користування відповідачем тепловою енергією в заявлених обсягах у спірному періоді. На підставі викладеного, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування свого позову, не доведені належними доказами, суд визнав позовні вимоги Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим відмовляє в задоволенні позову повністю.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову в позові Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" з підстав його необґрунтованості, заява про застосування позовної давності не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, судовий збір в розмірі 1 600,00 грн. залишається за позивачем.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 1-5, 20, 73-80, 86, 123, ч. 1 ст. 129, ст.ст. 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 16.02.2018 р.

Суддя Л.В. Шарко