РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.02.2018Справа № 910/19680/17

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305)

до Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (04071, м. Київ, вул. Хорива, 20/3, ідентифікаційний код 08672928)

про стягнення 12 228, 65 грн.

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Київенерго" з позовом до Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про стягнення 12 228, 65 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання відповідно до умов договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб'єктам господарювання від 30.01.2015 № 101 у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем, а саме 7 314, 98 грн. - сума основного боргу, 4 166, 15 грн. - інфляційні нарахування, 747,52 грн. - 3 % річних, що і стало підставою звернення до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2017 порушено провадження у справі № 910/19680/17 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.11.2017 за участю представників сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2017 в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 13.12.2017 у зв'язку з неявкою відповідача.

У судовому засіданні 13.12.2017 за клопотанням відповідача судом було оголошено перерву в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України до 22.12.2017.

22.12.2017 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву з доданими до нього документами.

У засіданні 22.12.2017 представники позивача та відповідача просили здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2017 суд ухвалив розгляд справи № 910/19680/17 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

30.01.2015 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (виконавець) та Подільським районним управлінням Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (споживач), що є орендарем нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Оболонська, будинок № 23/48, було укладено договір № 101 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб'єктам господарювання.

Відповідно до п. 1 договору, виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з діючими нормативами, а споживач зобов'язується своєчасно та у повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строк і на умовах, що передбачені договором.

Опалювальна площа приміщення відповідно до п. 3.1 договору становить 47,10 кв.м.

Пунктом 5 договору передбачено, що тарифи на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг. До встановлення і в разі відсутності тарифів на послугу з централізованого опалення застосовуються тарифи, встановлені в додатку № 2, що є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 6 договору на момент укладання договору тарифи на послуги становлять: за централізоване опалення - 1 108,38 грн./Гкал (без ПДВ) при наявності засобу обліку теплової енергії, 28,00 грн./мІ (без ПДВ) при відсутності засобу обліку теплової енергії; за централізоване постачання гарячої води - 58,27 грн./мі (без ПДВ).

У разі зміни тарифів оплата за централізоване опалення та гаряче водопостачання споживачем здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до договору (п. 7 договору).

Плата за надані послуги справляється згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630.

Відповідно до п. 14 договору плата за послуги вносяться у безготівковій формі на рахунки підприємства: за централізоване постачання гарячої води - р/р 01 в ПАТ «Ощадбанк» в м. Києві, МФО 322669; за централізоване опалення - р/р 01 в ПАТ «Ощадбанк» в м. Києві, МФО 322669.

Розрахунковим періодом є календарний місяць. Система оплати послуг щомісячна. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим (п. 13 договору).

Підпунктом 1 п. 18 даного договору, споживач зобов'язаний оплачувати послуги у встановлений договором строк та відповідно до підпункту 7 п. 18 та п. 15 у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у розмірі, встановленому законодавством.

Пунктом 32 передбачено, що цей договір укладається до 15.04.2015 і набирає чинності з 01.07.2014.

Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії жодною зі сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду (п. 33 договору).

Як стверджує позивач, відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання за договором № 101 від 31.01.2015 в частині оплати за надані позивачем комунальні послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

У зв'язку з неналежним виконання своїх зобов'язань у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем за спожиті комунальні послуги централізованого опалення за період з 01.12.2014 по 01.05.2017, яка станом на 01.09.2017 становить 5 793, 52 грн. та заборгованість за спожиті комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.12.2014 по 01.09.2017, яка станом на 01.09.2017 становить 1 521, 46 грн.

Отже, загальна сума заборгованості відповідача за надані послуги становить 7 314, 98 грн.

Крім того позивач просить суду стягнути з відповідача інфляційні втрати - 4 166, 15 грн. та 3 % річних - 747, 52 грн. за період з 01.12.2014 по 01.09.2017 за комунальні послуги з централізованого опалення та за період з 01.12.2014 по 01.09.2017 за комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 101 від 30.01.2015, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 714 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України, встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з теплопостачання між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються спеціальними нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про теплопостачання».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Теплопостачальною організацією є суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Відтак, з наданого відзиву вбачається, що відповідач підтвердив факт укладання договору № 101 від 31.01.2015, а також зазначив, що за період з 01.12.2014 по 30.05.2017 були проведені розрахунки з позивачем згідно з наступними платіжними дорученнями: № 114 від 25.08.2016, № 113 від 25.08.2016, № 115 від 25.08.2016, № 116 від 25.08.2016, № 136 від 24.10.2016, № 157 від 06.12.2016, № 173 від 13.12.2016, № 7 від 30.05.2017 та № 8 від 30.05.2017.

Суд вказує про те, що у перелічених вище платіжних дорученням зазначено призначення платежу, як оплата за теплову енергію за договором № 220052-01 від 16.06.2016, проте предметом даного позову є стягнення заборгованості за договором № 101 від 31.01.2015.

Як вбачається з наданих позивачем 25.01.2018 письмових заперечень на відзив, між сторонами укладено також договір на теплопостачання № 220052-01 від 16.06.2016, згідно якого і була здійснена оплата відповідачем, та у свою чергу, надано відповідні платіжні доручення до суду.

Також, позивач вказує про те, що нарахування за договором № 220052-01 від 16.06.2016 не дублюються з договором на надання комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, оскільки, нарахування за договором № 220052-01 відбулось лише по центральному опаленню з 01.11.2015 по 01.01.2018, а нарахувань по гарячому водопостачанню взагалі не здійснювалося.

Крім того, за договором № 101 від 31.01.2015 нарахування за централізоване опалення здійснювалось в період з 01.12.2014 по 01.05.2015.

Поміж іншого, позивач також зазначає, що жодних заяв про розірвання договору № 101 від 31.01.2015 від відповідача не надходило.

До поданих позивачем заперечень було надано довідку про здійснені нарахування за договором на теплопостачання № 220052-01 від 16.06.2016, відповідно до якої судом було встановлено, що надані відповідачем платіжні доручення відносяться саме до договору № 220052-01 і є доказом оплати послуг за відповідним договором, а не за договором № 101.

Разом з тим, 15.02.2018 через відділ діловодства суду відповідачем було надано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а саме, лист від заступника голови ліквідаційної комісії, акт звіряння взаєморозрахунків за комунальні послуги та докази надсилання акту звірки позивачу.

Як вбачається з копії доданого акту звіряння взаєморозрахунків за комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.02.2014 - 31.12.2017 станом на 01.01.2018 відповідачем власноруч дописано в графі "Нараховано з ПДВ", "Сплачено з ПДВ", "Борг на кінець періоду з ПДВ" сплачені суми за надані позивачем комунальні послуги, в той час як платіжних доручень про сплату відображених в акті сум до клопотання не додані.

Суд зазначає, що до поданого 25.01.2018 позивачем клопотання додано акт саме станом на 12.01.2018, в якому будь-які розрахунки щодо сплати заборгованості, які були б узгоджені сторонами та скріплені печатками установ - відсутні.

Крім того, суд вказує, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2017 учасникам процесу були запропоновані строки, протягом якого вони повинні були надати відзив, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, а відтак, подане відповідачем 15.02.2018 клопотання про долучення документів до матеріалів справи подане з пропуском встановлено судом строку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду належних доказів виконання свого зобов'язання та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 101, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості за комунальні послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води підлягають задоволенню в розмірі 7 314, 98 грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 4 166,15 грн. інфляційних нарахувань та 747, 52 грн. 3% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд зазначає, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Що стосується інфляційних нарахувань, то суд зазначає наступне, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що позивачем допущено помилку у визначенні періоду нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума 3 % річних в розмірі 717, 09 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання, за період з 01.12.2014 по 01.05.2015 станом на 01.09.2017 та централізованого постачання гарячої води з 01.12.2014 по 01.09.2017 станом на 01.09.2017, а тому вимога в частині стягнення 3 % річних підлягає частковому задоволенню.

Що стосується нарахування позивачем інфляційних втрат, то суд вказує наступне, ч. 2 ст. 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, то за таких умов задоволенню в повному обсязі підлягає сума інфляційних втрат, що була заявлена позивачем до стягнення в розмірі 4 166, 15 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" задовольнити частково.

2. Стягнути з Подільського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві (04071, м. Київ, вул. Хорива, 20/3, ідентифікаційний код 08672928) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305) суму основного боргу в розмірі 7 314 (сім тисяч триста чотирнадцять) грн. 98 коп., 3% річних в розмірі 717 (сімсот сімнадцять) грн. 09 коп., інфляційні нарахування в розмірі 4 166 (чотири тисячі сто шістдесят шість) грн. 15 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 596 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто шість) грн. 02 коп.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 19.02.2018

Суддя Д.О. Баранов