Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 927/1152/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Пількова К.М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

відповідач - виробниче підприємство теплових мереж "Борзнатеплокомуненерго",

розглянув заяву публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про перегляд Верховним Судом України

рішення господарського суду Чернігівської області від 24.01.2017

постанови Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017

та постанови Вищого господарського суду України від 06.09.2017

у справі № 927/1152/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до виробничого підприємства теплових мереж "Борзнатеплокомуненерго"

про стягнення заборгованості.

За результатами розгляду заяви Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") звернулося до господарського суду Чернігівської області з позовом до виробничого підприємства теплових мереж "Борзнатеплокомуненерго" (далі - ВПТМ "Борзнатеплокомуненерго") про стягнення 5890,25 грн. пені, 308,68 грн. - 3% річних, 4618,28 грн. інфляційних втрат у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання з оплати природного газу, одержаного за договором купівлі-продажу природного газу від 05.12.2014 № 3113/15-КП-39.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 24.01.2017 у справі № 927/1152/16 (суддя Цимбал-Нарожна М.П.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 (судді Яковлєв М.Л. -головуючий, Михальська Ю.Б., Чорна Л.В.), у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.09.2017 постанову суду апеляційної інстанції зі справи залишено без змін.

У заяві про перегляд рішення господарського суду Чернігівської області від 24.01.2017, постанови Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 06.09.2017 у справі № 927/1152/16, поданій з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, в редакції, чинній до 15.12.2017), ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що призвело до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, просить скасувати постанову Вищого господарського суду України від 06.09.2017, постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 та рішення господарського суду Чернігівської області від 24.01.2017 зі справи № 927/1152/16, прийняти нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування заяви про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК України, до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 08.11.2017 зі справи № 911/3706/16 та від 13.11.2017 зі справи № 904/11214/16.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147- VIII) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Перевіривши наведені у заяві обставини, Касаційний господарський суд дійшов висновку, що заява ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що 05.12.2014 ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Продавець) та ВПТМ "Борзнатеплокомуненерго" (далі-Покупець) укладено договір № 3113/15-КП-39 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

За умовами цього договору Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом УКТ ЗЕД , а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ) на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних установ та організацій) .

Пунктом 2.1 Договору сторони узгодили обсяги газу, що мають бути поставлені за договором. Так, Продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ за обсягом до 31 тис. куб. м.

Відповідно до пункту 3.3 Договору приймання - передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання - передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, Покупець зобов'язується надати Продавцю підписані та скріплені печатками Покупця та газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає Покупцю та газорозподільному/газовидобувному/газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, який підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами (пункт 3.4 Договору в редакції додаткової угоди від 22.10.2015 № 9).

Відповідно до пункту 6.1 Договору (в редакції додаткової угоди від 22.10.2015 № 9) оплата за газ з урахуванням вартості транспортування територією України здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами відповідно до цін і на умовах, зазначених в пункті 5.2. Датою оплати вважається зарахування коштів на рахунок продавця. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов договору ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" протягом січня - грудня 2015 року поставило, а ВПТМ "Борзнатеплокомуненерго" прийняло природний газ на загальну суму 94 330,37 грн., що підтверджується оформленими та підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу.

Станом на момент звернення позивача з позовом до суду відповідач за поставлений природний газ розрахувався повністю.

У зв'язку з тим, що зобов'язання з оплати природного газу здійснювалося відповідачем з порушенням встановлених договором строків оплати, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" нараховано ВПТМ "Борзнатеплокомуненерго" пеню, 3 % річних та інфляційні втрати.

У справі, яка розглядається, Вищий господарський суд України погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що нараховані позивачем пеня, 3 % річних та інфляційні втрати не підлягають стягненню з відповідача в силу імперативних приписів частини третьої статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VIII (далі - Закон), що набрав чинності 30.11.2016. Так, станом на день набрання чинності Законом відповідач не мав перед позивачем кредиторської заборгованості за спожитий природний газ за Договором; відповідач є теплогенеруючою організацією і на нього поширюється дія Закону; застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом, у зв'язку з чим здійснення захисту прав позивача на нарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних за наявності імперативної норми Закону, яка обмежує позивача в цьому праві та задоволення такого позову, суперечитиме як наведеній нормі Закону, так і принципам розумності, справедливості та належного урядування.

Разом з тим у справах, копії постанов яких надано для порівняння, Вищий господарський суд України у подібних правовідносин висловив правову позицію про те, що для списання у відповідності до приписів частини третьої статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" нарахованих позивачем неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, особа - боржник повинна набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеною до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово - комунального господарства. Сплата ж заборгованості до вступу в дію зазначеного Закону не є безумовною та достатньою підставою для автоматичного списання нарахованих неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, оскільки такому списанню обов'язково передує включення боржника за встановленою Законом процедурою до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Невключення боржника до відповідного реєстру виключає можливість застосування до спірної заборгованості наведених положень Закону щодо її списання.

Викладене свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що призвело до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Забезпечуючи єдність судової практики у застосуванні норм матеріального права, про які йдеться у заяві, Касаційний господарський суд виходить з такого.

30.11.2016 набрав чинності Закон, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до приписів статті 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (про що повідомило і Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України у межах своєї компетенції).

Враховуючи наведене, Вищий господарський суд України у справі, що розглядається, правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача нарахованих сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з частиною першою статті 11126 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017) Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, що стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосовані правильно.

З огляду на викладене заява ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про перегляд Верховним Судом України рішення господарського суду Чернігівської області від 24.01.2017, постанови Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 06.09.2017 у справі № 927/1152/16 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 11123, 11124, 11126 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017), Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про перегляд Верховним Судом України рішення господарського суду Чернігівської області від 24.01.2017, постанови Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 та постанови Вищого господарського суду України від 06.09.2017 у справі № 927/1152/16.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя К. Пільков