ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"16" лютого 2018 р.           м. Київ            Справа № 911/288/18

Судця Рябцева О.О., розглянувши матеріали

за позовом           Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик», м. Київ

до                    Товариства з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд», Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе

про                    звернення стягнення на предмет застави

Встановив:

Подана заява не відповідає вимогам розділу III Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості відповідача перед позивачем за договором кредитної лінії № 03-10-11 від 02.03.2011 р., що станом на 02.02.2018 р. становить 984978,75 доларів США та 3482167,45 грн., а всього заборгованість в перерахунку на національну валюту становить 30907416,38 грн. звернути стягнення на рухоме майно відповідача, що є вимогою майнового характеру.

Так, правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначено Законом України “Про судовий збір”. У відповідності до ч. 1 ст. 4 зазначеного закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір” за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У порушення п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України, позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановленому порядку у розмірі 463611,25 грн.

Разом з тим, позивач разом із позовом подав заяву №3/392 від 07.02.2018, в якій просить суд, відстрочити сплату судового збору до прийняття рішення у справі. У заяві зазначає про важке фінансове становище та відсутність можливості сплати судового збору. Зазначає, що рішенням Правління Національного банку України від 02.06.2016 №46-рш “Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства “Комерційний банк “Хрещатик” виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.06.2016 №913 “Про початок процедури ліквідації ПАТ “КБ Хрещатик” та делегування повноважень ліквідатора банку” згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ “КБ Хрещатик” з 06.06.2016 по 05.06.2016.

Так, відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України “Про судовий збір” суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, відстрочення або розстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати є правом, а не обов'язком суду.

Аналіз правового змісту ст. 8 Закону України “Про судовий збір” свідчить про те, що, зокрема, відстрочення сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин, які свідчать про об'єктивну неможливість сплатити судовий збір під час подання позовної заяви.

Особа, яка заявляє клопотання (заяву) про відстрочення сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Крім того, необхідно зазначити, що позовна заява подана ПАТ “КБ Хрещатик” в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осі б на ліквідацію ПАТ “КБ Хрещатик”.

Вдповідно до ст. 3 Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб” Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - державних банках. Фонд є установою, що не має на меті отримання прибутку.

Водночас, ст.129 Конституції України, як однією із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Крім того, загальний принцип рівності усіх перед законом визначено нормами ст. 24 Конституції України, 7 ГПК України.

У контексті зазначених норм слід мати на увазі, що всі підприємства та організації, які звертаються до господарського суду, за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, зобов’язані дотримуватись процесуальної форми подання позову. При здійсненні судочинства, господарський суд повинен забезпечити процесуальну рівність сторін, не допускати процесуальних переваг однієї сторони перед іншою.

Проаналізувавши викладе та зміст заяви, суд вважає, що позивачем не наведено обставин, які мали б виключний характер та свідчили б про наявність достатніх підстав для відстрочення сплати судового збору, та не обґрунтовано належними і допустимими доказами відсутність можливості сплатити судовий збір у встановлених законом порядку і розмірі. А самі лише обставини, пов'язані з тим, що ПАТ “КБ Хрещатик” перебуває в стані ліквідації не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Однак, положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року не означає й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах, а відтак, вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі “Креуз проти Польщі” заява № 28249/95 від 19.06.2001). У даному випадку, накладення судового збору на заявника, передбаченого пп.1 п.2 ч.2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір”, і не може порушити принципу розумної пропорційності, доступу до суду, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Крім того, позивач зовсім не зазначає за рахунок яких коштів ним буде сплачений судовий збір станом на дату прийняття рішення у справі.

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави для надання позивачу відстрочки сплати судового збору, а тому заява про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог.

В прохальній частині позовної заяви позивач просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості відповідача перед позивачем за договором кредитної лінії № 03-10-11 від 02.03.2011 р. звернути стягнення на рухоме майно відповідача, передане в заставу за договором № 03-10-11/01 від 02.03.2011 р. застави основних засобів, а саме на рухоме майно (основні засоби) які наведені в додатку № 1 до вказаного договору застави. Проте, позивачем в прохальній частині позовної заяви не зазначено перелік майна, на яке він просить суд звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 162, 164, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.           Залишити позовну заяву без руху.

2.          Встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків до 28 лютого 2018 р.

3.           Зобов’язати позивача надати до суду:

-          докази сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.

-          пояснення чи доповнення до позовної заяви, в яких буде зазначено перелік майна, на яке позивач просить суд звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості.

4. Попередити позивача про те, що у разі неусунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з момент її підписання відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України та не підлягає оскарженню.

Суддя                                 О.О. Рябцева