номер провадження справи 28/100/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2018 Справа № 908/2279/17

м. Запоріжжя

Суддя Федорова Олена Владиславівна, розглянувши у відкритому судовому засіданні при секретарі Рикун А.В. справу № 908/2279/17

за позовом адвокатського об'єднання "МІТРА" (69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 48)

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про стягнення 12247,54 грн.

Представники сторін:

від позивача: Дейкун Ю.М., довіреність №10/01/18-ДОВ від 10.01.2018р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 17.11.2017р. надійшла позовна заява адвокатського об'єднання "МІТРА" до відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення за договором №52 на суборенду нежитлового приміщення від 01.10.2012р. заборгованості у розмірі 4975,01 грн., 3% річних - 747,07 грн. та інфляційних втрат 6525,46 грн., усього - 12247,54 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №908/2279/17 призначено до розгляду судді Федоровій О.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.11.2017р. порушено провадження у справі №908/2279/17, присвоєно справі номер провадження 28/100/17, судове засідання призначено на 04.12.2017р. В порядку ст. 65 ГПК України, суд зобов'язав сторони надати документи для всебічного та повного з'ясування фактичних обставин справи.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 04.12.2017р. розгляд справи за клопотанням позивача відкладено на 15.01.2018р.

В судовому засіданні 15.01.2018р. суддею оголошено, що з 15.12.2017р. господарськими судами здійснено перехід на нову редакцію Господарського процесуального кодексу України, а тому розгляд даної справи суд продовжує за правилами загального позовного провадження відповідно до норм чинного ГПК України.

Судове засідання 15.01.2018р. відповідно до вимог ст. 222 ГПК України здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу «Оберіг». Фіксування судового процесу за допомогою відеозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось у зв'язку з відсутністю у суду такої технічної можливості.

З метою дотримання вимог чинного ГПК України, а саме ст. 80 ГПК України, судом запропоновано сторонам надати додаткові докази по справі та заявити клопотання.

Представник позивача в судовому засіданні 15.01.2018р. повідомив суд про необхідність надання йому часу для виконання вимог ухвали суду від 04.12.2017р.

Відповідач в судове засідання 15.01.2018р. не з'явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою суду від 15.01.2018р. відкладено розгляд справи на 31.01.2018р.

В судовому засіданні 31.01.2018р. був присутнім тільки представник позивача.

Про час та місце судового засідання відповідача повідомлено належним чином.

Згідно з безкоштовним запитом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.11.2017р. місцезнаходженням відповідача є: 69061, м. Запоріжжя, вул. Борисоглібська, буд. 6. Ухвали про порушення провадження у справі, відкладання розгляду справи надіслані за належною адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, однак повернулись до суду без вручення з відмітками поштової установи про «інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення». Інших адрес відповідача в матеріалах справи не зазначено. В зв'язку з викладеним, адресат вважається належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи судом.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

По закінченні судового засідання 31.01.2018 р. судом в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення, судом оголошено, що повний текст рішення буде складено протягом десяти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частин.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2012 р. між ТОВ ЖЕУ «Оселя» (суборендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (суборендар) укладено договір №52 на суборенду нежитлового приміщення (далі - договір суборенди).

Відповідно до п. 1.1 договору суборенди орендодавець передає, а суборендар приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення площею 17,3 кв.м. (одна кімната на другому поверсі), розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 22 Закону України від 10.04.1992 р. № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна» в редакції, яка діяла на момент укладення договору суборенди, було передбачено, що орендар має право передати в суборенду нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно (окремі верстати, обладнання, транспортні засоби, нежилі приміщення тощо), якщо інше не передбачено договором оренди. При цьому строк надання майна у суборенду не може перевищувати терміну дії договору оренди. Плата за суборенду цього майна, яку отримує орендар, не повинна перевищувати орендної плати орендаря за майно, що передається в суборенду.

У п. 1.1 договору суборенди зазначено, що власником майна, яке передається в суборенду і користування, є суборендодавець згідно договору оренди №1040 від 18.11.2003 р. між Фондом Держмайна України в Запорізькій області та ТОВ ЖЕУ «Оселя».

Договір від 18.11.2003 р. №1040 оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі ВАТ «Запорізький домобудівний комбінат» (далі - договір оренди) був укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Оселя» (орендар).

Відповідно до п. 1.1 договору оренди орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно: нежитлові приміщення, розташовані в будинку гуртожитку (загальною площею 876,1 кв.м., виведені з житлового фонду розпорядженням голови обласної адміністрації від 24.09.2003 р. №388) за адресою: АДРЕСА_2, які знаходяться на балансі ВАТ «Запорізький домобудівний комбінат» та не увійшло до його статутного фонду, а саме: вбудовані в другий поверх нежилі приміщення площею внутрішнього виміру 438,2 кв.м. (літера А-5, номери частин приміщення з 95 по 105, з 133 по 144, 145а), вбудовані в третій поверх нежилі приміщення площею внутрішнього виміру 437,9 кв.м. (літера А-5, номери частин приміщення з 146 по 156, з 184 по 195, 195а) відповідно до викопіювання з інвентарної справи будинку (додаток №3 до договору).

Орендовані приміщення передані у фактичне користування ТОВ ЖЕУ «Оселя» за актом прийому-передачі від 18.11.2003 р.

Договором про зміни №6 від 23.09.2010 р. змінено предмет договору, визначено, що в оренду передано наступні приміщення:

- вбудовані в другий поверх будівлі нежитлові приміщення загальною площею 438,3 кв.м. (літера А-6, приміщення 89, номери частин приміщення з №1 по №5 включно та з №20 по №42 включно);

- вбудовані в третій поверх будівлі нежитлові приміщення загальною площею 437,9 кв.м. (літера А-6, приміщення 91, номери частин приміщення з №1 по № 24 включно).

За умовами пунктів 10.1, 10.6 договору оренди, цей договір укладено на строк з 18.11.2003 р. по 18.11.2006 р. строком на 3 роки із пролонгацією на той самий термін на тих самих умовах в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору.

Термін дії договору оренди неодноразово продовжувався сторонами. Згідно з договором про зміни №9 від 29.10.2013 р. термін дії договору оренди продовжено по 29.09.2016 р. включно. Втім, орендоване майно було повернуто орендарем з оренди достроково за актом приймання-передачі від 21.11.2013 р.

В період дії договору оренди ТОВ ЖЕУ «Оселя» зверталося до РВ ФДМУ в Запорізькій області з листами від 17.12.2012 р. №373, від 24.12.2012 р. №378 про надання погодження на передачу в суборенду державного нерухомого майна, що входить до складу орендованого, згідно договору оренди від 18.11.2003 р., ФОП ОСОБА_1

РВ ФДМУ в Запорізькій області, у свою чергу, листом від 28.12.2012 р. №11-13-08900 надало згоду на передачу в суборенду ФОП ОСОБА_1 державного нерухомого майна, а саме: вбудованого в другий поверх будівлі (літера А-6, приміщення №89, частина нежитлового приміщення №5), загальною площею 17,30 кв.м., для розміщення офісу. Також орендодавцем були затверджені розрахунки плати за суборенду майна.

В листі від 13.11.2017 р. №11-13-05788 РВ ФДМУ по Запорізькій області також підтвердило факт погодження передачі майна в суборенду, а також факт повернення орендарем ТОВ ЖЕУ «Оселя» майна із оренди 21.11.2013 р.

Тобто договір суборенди є погодженим з боку орендодавця, строк суборенди не перевищує строку дії оренди, а розмір орендної плати за суборенду майна не перевищує розміру орендної плати за оренду майна.

За умовами п. 1.2 договору суборенди суборендар повинен використовувати нежитлове приміщення для розміщення офісу.

Згідно з п. 1.3 договору суборенди передача нежитлового приміщення в оренду та його повернення суборендарем оформляється актом прийому-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін.

На виконання договору суборенди суборендодавець ТОВ ЖЕУ «Оселя» передав нежитлове приміщення суборендарю ФОП ОСОБА_1 за актом приймання-передачі від 01.10.2012 р.

У п. 5.1 договору суборенди встановлено, що цей договір укладений на строк з 01.10.2012 р. по 31.10.2012 р.

Як стверджує позивач, відповідач не повернув нежитлове приміщення із суборенди за актом приймання-передачі після закінчення дії договору суборенди та продовжував користуватися майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України від 10.04.1992 р. № 2269-XII «Про оренду державного та комунального майна» в редакції, яка діяла на момент закінчення строку договору суборенди, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Враховуючи відсутність заперечень відповідача проти продовження дії договору суборенди, дія договору суборенди була продовжена.

Доказів припинення дії договору суборенди у спірному періоді (жовтень 2012 року - січень 2013 року) відповідач суду не надав.

Відповідно до п. 2.1 договору суборенди, орендна плата розраховується згідно «Методики розрахунку орендної плати», затвердженої КМУ та договору оренди, і становить 439,90 грн., у т.ч. ПДВ. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць розраховується шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

За умовами п. 2.2 договору суборенди суборендар сплачує суборендодавцю, крім орендної плати щомісяця, експлуатаційні витрати, пов'язані з експлуатацією орендованого приміщення у розмірі 595,81 грн., у т.ч. ПДВ.

Згідно з п. 2.3 договору суборенди всі витрати за користування електроенергією, теплопостачанням та водопостачанням сплачуються окремо і в плату, оговорену в п. 2.1, 2.2, не входять.

Пунктом 2.4 договору суборенди передбачено, що суборендар сплачує суборендодавцю грошовими коштами або в іншій формі за погодженням сторін плату, оговорену в п. 2.1, 2.2, 2.3, до 7 числа кожного місяця попередньою оплатою, згідно рахунків.

Згідно з п. 3.2.2 договору суборенди суборендар зобов'язується своєчасно та у повному обсязі сплачувати плату за оренду та інші витрати за використання приміщення, згідно рахунків.

При цьому суд зауважує, що розмір орендної плати та експлуатаційних витрат за договором суборенди є фіксованим і визначений в договорі. Строки внесення платежів за договором суборенди не прив'язаний до дати отримання рахунків, а визначені певною календарною датою - до 7 числа кожного місяця як передоплата.

За період з жовтня 2012 року по січень 2013 року ТОВ ЖЕУ «Оселя» виставило ФОП ОСОБА_1 рахунки на оплату орендної плати, експлуатаційних витрат та інших витрат за використання приміщення, а саме:

- рахунок-фактуру №СФ-0000384 від 31.10.2012 р. на суму 1178,48 грн.;

- рахунок-фактуру №СФ-0000406 від 30.11.2012 р. на суму 1178,48 грн.;

- рахунок-фактуру №СФ-0000440 від 29.12.2012 р. на суму 1264,22 грн.;

- рахунок-фактуру №СФ-0000033 від 31.01.2013 р. на суму 1353,83 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У встановлений пунктом 2.4 договору суборенди строк (до 7 числа кожного місяця) відповідач не вносив попередню оплату на сплату передбачених договором сум (орендної плати, експлуатаційних та інших витрат), внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 4 975,01 грн.

Постановою господарського суду Запорізької області від 19.11.2013 р. у справі №21/5009/7460/11 визнано ТОВ ЖЕУ «Оселя» банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором Забродіна О.М. Постановою господарського суду Запорізької області від 10.04.2015 р. у справі №21/5009/7460/11 банкрута ТОВ ЖЕУ «Оселя» ліквідовано.

У зв'язку з наявністю непогашеної заборгованості за договором суборенди в розмірі 4975,01 грн. ТОВ ЖЕУ «Оселя» в особі ліквідатора Забродіна О.М. надіслало ФОП ОСОБА_1 вимогу від 17.06.2014 р. № 1/14 про погашення заборгованості, що підтверджується реєстром заказних листів та фіскальними чеками від 20.06.2014 р.

20.03.2015 р. ТОВ ЖЕУ «Оселя» (продавець - первісний кредитор) в особі ліквідатора Забродіна О.М. та Адвокатським об'єднанням «ПРАЙМ ЛЕКС ГРУП» (покупець - новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги (купівлі-продажу дебіторської заборгованості).

В п. 2 договору відступлення права вимоги зазначено, що даний договір укладено внаслідок проведення аукціону із продажу активів ТОВ ЖЕУ «Оселя», організованим ТОВ «Всеукраїнський аукціонний дім» та на підставі протоколу №41/01/15 від 19.03.2015 р.

За умовами п. 1 договору відступлення права вимоги та додатка №66 до нього ТОВ ЖЕУ «Оселя» передає, а АТ «ПРАЙМ ЛЕКС ГРУП» приймає документи стосовно боржника - ФОП ОСОБА_1, частину нежитлового приміщення площею 17,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2. Сума заборгованості ФОП ОСОБА_1 становить 4975,01 грн.

Відповідно до умов п. 3 договору відступлення права вимоги за даним договором покупець - новий кредитор набуває право замість продавця - первісного кредитора вимагати від боржників належного виконання наступного зобов'язання: оплати боржниками грошових зобов'язань (погашення дебіторської заборгованості) перед продавцем - первісним кредитором, а також сплати боржниками інших сум, передбачених законом та/або документами, на підставі яких виникла сума боргу нарахованих на суму основного боргу.

Таким чином, АТ «ПРАЙМ ЛЕКС ГРУП» стало новим кредитором щодо ФОП ОСОБА_1 за договором від 01.10.2012 р. №52 на суборенду нежитлового приміщення стосовно сплати заборгованості в розмірі 4975,01 грн., а також інших передбачених законом та договором нарахувань на цю суму боргу.

Відповідно до статуту позивача адвокатське об'єднання "МІТРА" попередньо мало найменування Адвокатське об'єднання «ПРАЙМ ЛЕКС ГРУП» та було перейменовано на підставі рішення (протоколу) від 04.02.2016 р. Ради Партнерів Адвокатського об'єднання «ПРАЙМ ЛЕКС ГРУП».

Отже, новим кредитором за пред'явленими в позові вимогами є позивач - адвокатське об'єднання "МІТРА".

Адвокатське об'єднання "МІТРА" звернулося до ФОП ОСОБА_1 з вимогою від 07.11.2017 р. про погашення заборгованості в розмірі 4975,01 грн. протягом семи банківських днів з дня отримання вимоги.

Оскільки ФОП ОСОБА_1 не сплатив суму боргу, адвокатське об'єднання "МІТРА" звернулося до господарського суду з позовом у даній справи про стягнення з ФОП ОСОБА_1 за договором №52 на суборенду нежитлового приміщення від 01.10.2012р. заборгованості у розмірі 4975,01 грн., 3% річних - 747,07 грн. та інфляційних втрат 6525,46 грн., усього - 12247,54 грн.

За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивачем надані докази в підтвердження наявності основного боргу за договором суборенди в розмірі 4975,01 грн. Відповідачем доводи позивача не спростовані, докази повернення майна із суборенди у спірному періоді не надані.

Враховуючи зазначене, суд визнав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за суборенду майна в розмірі 4975,01 грн.

На суму заборгованості 4975,01 грн. позивачем нараховані та пред'явлені до стягнення 3% річних за період з 31.10.2012 р. по 01.11.2017 р. (1827 днів прострочення) в розмірі 747,07 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок 3% річних, виконаний позивачем, суд визнав невірним, оскільки він здійснений, виходячи з усієї суми заборгованості 4975,01 грн., а не по окремих рахунках, що є невірним, оскільки повна сума заборгованості в розмірі 4975,01 грн. виникла тільки після настання строку оплати по останньому рахунку за січень 2013 року, тобто за період розрахунку жовтень-грудень 2012 року, січень 2013 року даної суми ще не існувало.

Враховуючи те, що платежі за договором мали бути сплачені як передоплата до 7 числа поточного місяця, а рахунки були виставлені суборендодавцем в останні дні місяців спірного періоду, суд визначив початок прострочення з наступного дня після виставлення рахунків.

Таким чином, суд здійснив перерахунок 3% річних наступним чином:

- за період з 01.11.2012 р. по 01.11.2017 р. (1827 днів) 3% річних від суми боргу 1178,48 грн. складають 176,85 грн.;

- за період з 01.12.2012 р. по 01.11.2017 р. (1797 днів) 3% річних від суми боргу 1178,48 грн. складають 173,95 грн.;

- за період з 30.12.2012 р. по 01.11.2017 р. (1768 днів) 3% річних від суми боргу 1264,22 грн. складають 183,61 грн.;

- за період з 31.01.2013 р. по 01.11.2017 р. (1735 днів) від суми боргу 1353,83 грн. 3% річних складають 192,95 грн.

Всього за розрахунком суду 3% річних складають 727,36 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У стягненні решти суми 3% річних (19,71 грн.) суд відмовляє, оскільки вони нараховані необґрунтовано.

Щодо стягнення інфляційних втрат суд зазначає наступне.

В пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Виходячи з наведеного роз'яснення, при розрахунку інфляційних втрат слід враховувати заборгованість на кінець місяця, в якому мав бути здійснений платіж, та помножити її середній індекс інфляції за наступні повні місяці, в яких існувало прострочення, в межах періоду розрахунку інфляційних втрат.

Позивачем здійснений розрахунок без урахування зазначеного роз'яснення, починаючи з жовтня 2012 року, в якому мав бути здійснений платіж, а не з наступного місяця.

У зв'язку з цим суд здійснив перерахунок інфляційних втрат наступним чином:

- від суми боргу за жовтень 2012 року (1178,48 грн.) інфляційні втрати за період з листопада 2012 року по жовтень 2017 року (середній індекс 225,6%) становлять 1480,36 грн.;

- від суми боргу за листопад 2012 року (1178,48 грн.) інфляційні втрати за період з грудня 2012 року по жовтень 2017 року (середній індекс 225,8%) становлять 1483,03 грн.;

- від суми боргу за грудень 2012 року (1264,22 грн.) інфляційні втрати за період з січня 2013 року по жовтень 2017 року (середній індекс 225,4%) становлять1585,22 грн.;

- від суми боргу за січень 2013 року (1353,83 грн.) інфляційні втрати за період з лютого 2013 року по жовтень 2017 року (середній індекс 224,9%) становлять 1691,50 грн.

Загальна сума інфляційних втрат за розрахунком суду складає 6240,11 грн. і в цій сумі інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У стягненні решти інфляційних втрат (285,35 грн.) суд відмовляє.

Таким чином, позовні вимоги задоволені судом частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: на відповідача - в сумі 1 560,15 грн., на позивача - 39,85 грн.

На підставі викладеного, керуючись 219, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь адвокатського об'єднання "МІТРА" (69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 48, ідентифікаційний код 39065002) основний борг в сумі 4 975,01 грн. (чотири тисячі дев'ятсот сімдесят п'ять грн. 01 коп.), 3% річних в сумі 727,36 грн. (сімсот двадцять сім грн. 36 коп.), інфляційні втрати в сумі 6 240,11 грн. (шість тисяч двісті сорок грн. 11 коп.) та витрати зі сплати судового збору в сумі 1 560,15 грн. (одна тисяча п'ятсот шістдесят грн. 15 коп.).

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 17.5 Розділу ХI Перехідних положень ГПК України апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 лютого 2018 року.

Суддя О.В.Федорова