ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2018 року Справа № 915/1198/17

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Алексєєва А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Санаторний комплекс "Деренівська Купіль", 89442, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Нижнє Солотвино, 150-к ()

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Водний Світ Напої", м.Миколаїв, вул. Новозаводська, 9, юридична адреса: 54028, м. Миколаїв, вул. 12 Поздовжня, 84, ()

про стягнення заборгованості в сумі 138546,85 грн.

За участю представників:

від позивача: Овчаренко В.Ю. довіреність від 22.11.207 року;

від позивача: Дядечко Я.І., довіреність від 22.1.2017 року;

від відповідача: Гожбур К.А., довіреність №1 від 25.10.2017 року.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 14.11.2017 року позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 23.11.2017 року.

23.11.2017 року у судовому засіданні оголошено перерву до 30.11.2017 року.

Ухвалою суду від 30.11.2017 року розгляд справи відкладено на 08.12.2017 року.

Ухвалою суду від 08.12.2017 року розгляд справи відкладено на 20.12.2017 року.

Відповідно до п.п. 9 п. 1 Перехідних положень ГПК (в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи викладене, 20.12.2017 року судом проведено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 20.12.2017 року підготовче засідання відкладено на 17.01.2018 року.

17.01.2018 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 30.01.2018 року.

30.01.2018 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представники позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив.

30.01.2018 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Санаторний комплекс "Деренівська Купіль" звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Водний Світ Напої" про стягнення грошових коштів у сумі 138546,85 грн., з яких:

- 89955,01 грн. - сума основного боргу за договором постачання № 52-03/16 від 28.03.2016 року;

- 24226,99 грн. - пеня;

- 4197,52 грн. - 3% річних;

- 20167,33 грн. - інфляційні втрати.

Як на підставу своїх вимог позивач послався на укладений сторонами договір поставки продукції, умови якого щодо своєчасної оплати продукції відповідачем не виконуються. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача залишок вартості продукції, а також пеню за несвоєчасну оплату, нараховані на суму боргу відсотки, а також втрати від інфляції. В обґрунтування своєї позиції позивач послався на умови договору поставки, зокрема п. 3.1, приписи законодавства, зокрема ст. ст. 525, 526, 611, 625, 692 ЦК України, 193 ГК України.

У поданих суду запереченнях проти позову (а.с. 78) та письмових запереченнях (а.с. 127) відповідач не погодився із позовними вимогами, зазначивши, що підставою оплати поставленої продукції сторони визначили факт її реалізації відповідачем. Оскільки, за даними відповідача у нього наявний товар на суму 91777,80 грн., обов'язок щодо його оплати у нього не виник. Умовами Договору передбачено, що позивач не має права вимагати оплату за нереалізований товар. В зв'язку із тим, що строк дії Договору автоматично продовжується і він є діючим, відповідач не відмовляється від свого обов'язку оплачувати продукцію, але за умови її реалізації. Крім того, відповідач надав судові копію протоколу розбіжностей, яким договір було доповнено пунктом 8.2.8 згідно якого покупець зобов'язаний повернути товар продавцю лише на його письмову вимогу, у зв'язку із тим, що її не реалізовано.

Позивач у наданих суду додаткових поясненнях (а.с. 110-111) та доповненнях до відповіді на відзив (а.с. 137-140) зазначає, що визначена у Договорі умова щодо реалізації продукції не може вважатися подією, яка неминуче має настати для виникнення у відповідача зобов'язання щодо оплати товару. Формулювання "щотижневий розрахунок за реалізовану продукцію" не є відкладальною обставиною в розумінні ч. 1 ст. 212 ЦК України. Позивач вважає, що відповідач має здійснити оплату товару на підставі приписів ст. 692 ЦК України. Крім того, позивач зазначає, що строк дії Договору закінчився 31.12.2016 року. Позивач вказує, що не підписував протокол розбіжностей від 28.03.2016 року, яким було доповнено договір новим пунктом 8.2.8.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

28.03.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір постачання №52-03/16 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов'язується передати у власність відповідача, а відповідач зобов'язується прийняти і сплатити за продукцію в порядку і на умовах Договору в терміни, об'ємах і асортименті, визначених в Заявках відповідача, прийнятих і погоджених позивачем, згідно цін, вказаних в Специфікації, яка є невід'ємною частиною цього Договору (а.с. 13-16).

Відповідно до п. 1.2 Договору асортимент, кількість і ціна кожної партії продукції, що поставляється, узгоджуються сторонами у відповідних Заявках і вказуються у відповідних накладних.

Відповідно до п. 1.3 Договору відповідач купує продукцію з метою подальшої дистрибуції (реалізації) на території України відповідно до цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору продукція поставляється за цінами, вказаними в Специфікації, що діє на дату Заявки. Ціна вказується в накладних і включає вартість як самої продукції, так і упаковки, маркування, податку на додану вартість і витрат на доставку.

Відповідно до п. 3.1 Договору відповідач оплачує за товар в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача, вказаний в Договорі, або іншим способом, не забороненим чинним законодавством України, на умовах щотижневих розрахунків за реалізовану продукцію.

Відповідно до п. 5.2 Договору приймання продукції по кількості, асортименту, якості і товарному виду здійснюється під час її передачі відповідачу разом з видатковою накладною, рахунком-фактурою, документами, що підтверджують якість продукції, іншими необхідними документами.

Відповідно до п. 8.2.4 Договору відповідач зобов'язаний сплатити поставлену позивачем продукцію в строк, встановлений п. 3.1 цього Договору.

Відповідно до п. 8.2.7 Договору відповідач зобов'язаний здійснювати реалізацію продукції виключно на території Миколаївської області.

Відповідно до п. 9.4 Договору у разі порушення термінів оплати за продукцію позивач має право вимагати, а відповідач зобов'язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент порушення термінів оплати, за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 13.1 Договору він діє з дати його підписання сторонами по 31.12.2016 року. Закінчення терміну дії і/або розірвання Договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов і від виконання узятих на себе зобов'язань.

Відповідно до п. 13.2 Договору цей Договір вважається пролонгованим на один рік, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір його розірвати за два тижні до закінчення терміну дії Договору. Кількість пролонгацій не обмежена.

Відповідно до п. 13.3 Договору допускається одностороннє дострокове розірвання Договору за ініціативою будь-якої із сторін з попередженням про майбутнє розірвання за десять робочих днів до дати фактичного розірвання у письмовій формі.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 185504,40 грн., що підтверджується накладними № СК00292 від 29.03.2016 року на суму 84076,80 грн. (а.с. 18) та № СК01263 від 26.08.2016 року на суму 101427,60 грн. (а.с. 19)

Відповідачем здійснена часткова оплата товару в сумі 95549,39 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 35-55).

Як зазначає позивач, заборгованість в сумі 89955,01 грн. (185504,40 - 95549,39) залишилась несплаченою, що не заперечувалося відповідачем.

05.08.2017 року позивач надіслав на адресу відповідача претензію вих. № 130-02 від 04.08.2017 року щодо оплати заборгованості за договором постачання № 52-03/16 від 28.03.2016 року в сумі 89955,01 грн., 3 % річних у сумі 3565,44 грн., інфляційних втрат у сумі 35043,30 грн., пені в сумі 10211,01 грн. (а.с. 27-34)

Вказана претензія отримана відповідачем 11.08.2017 року. Доказів надання відповіді на претензію суду не надано.

У зв'язку з порушенням строків оплати товару позивачем нараховано відповідачу 24226,99 грн. - пені, 4197,52 грн. - 3% річних, 20167,33 грн. - інфляційні втрати.

Відповідно до довідки відповідача від 23.11.2017 року (а.с. 79) на підприємстві ТОВ "Водний Світ Напої" є нереалізована продукція позивача на більшу суму, а саме 91777,80 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Таким чином, сторонами за взаємною згодою було погоджено умову про те, що у покупця продукції - відповідача по справі обов'язок по оплаті продукції настає не у зв'язку з прийняттям товару або товаророзпорядчих документів на нього чи встановленим певним строком, а у зв'язку із виникненням обов'язку по оплати за відкладальною обставиною - реалізацією продукції. При цьому, реалізація продукції підпадає під визначання терміну відкладальна обставина з огляду на те, що вона (реалізація) залежить не тільки від волі реалізатора продукції, у даному випадку відповідача, а й від волі покупців цієї продукції і тому, невідомо настане вона чи ні.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Тому, на підставі викладеного суд за відсутності доказів реалізації продукції позовні вимоги про стягнення несплаченої суми вартості за продукцію задовольнити не вправі. Крім того, у зв'язку із тим, що не підлягає задоволенню основна позовна вимога - стягнення боргу за поставлену продукцію, не підлягають задоволенню похідні від неї вимоги щодо стягнення пені, відсотків та втрат від інфляції.

Крім того, доказів недобросовісного виконання умов договору з боку відповідача позивачем в супереч положенням ст. 74 ГПК України (обов'язок доказування) не надано.

Виходячи із того, що позивачем не доведено порушення умов договору відповідачем, а договір укладений сторонами є діючим, суд не має підстав для задоволення позову.

Якщо позивач вважатиме, що діючими умовами договору, зокрема які зазначені у п.3.1, порушуються його права та законні інтереси він не позбавлений права ініціювати внесення змін до нього, в тому числі щодо умов оплати продукції, розірвання договору або звернення до суду за тлумаченням його змісту.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 237, 238, 241 ГПК України

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного господарського суду в порядку визначеному главою 1 розділу 4 ГПК України із врахуванням його перехідних положень.

Рішення набирає законної сили згідно положень ст. 241 ГПК України.

Повний текст рішення складений та підписаний 09.02.2018 року.

Суддя А.П. Алексєєв