РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
06.02.2018Справа № 910/21907/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті"
до Міністерства оборони України
про стягнення 2 300 148,00 грн.

за участю представників:
від позивача: Раздобаров П.В. (довіреність)
від відповідача: Кривошея Д.А. (довіреність)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Трініті" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства оборони України про стягнення 2300148,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором №286/3/16/96 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби від 09.09.2016.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2017 порушено провадження у справі № 910/21907/17 та призначено до розгляду на 16.01.2018.
12.01.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги заперечив, посилаючись на відсутність бюджетного фінансування.
16.01.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.
15.12.2017 набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження та позовного провадження (загального або спрощеного).
Відповідно до частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно із п. 8 ч. 4 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2018, приймаючи до уваги ціну позову, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, судом вирішено здійснювати розгляд справи № 910/21907/17 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання у справі №910/21907/17 засідання у справі призначено на 06.02.2018.

В підготовче судове засідання 06.02.2018 з`явились представники позивача і відповідача та надали суду письмові заяви про надання згоди розпочати розгляд справи по суті в день закінчення підготовчого засідання.
Частиною 6 статті 183 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.
Заслухавши пояснення представників сторін, за результатами підготовчого засідання суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи №910/21907/17 до судового розгляду по суті на той самий день, після закінчення підготовчого судового засідання, про що судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.
Представник позивача у судовому засіданні 06.02.2018 позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив.
В судовому засіданні 06.02.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.09.2016р. між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Трініті" (постачальник) укладено договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/16/96 (надалі договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався у 2016 році поставити замовнику одяг верхній, інший, чоловічий і хлопчачий (верхній одяг) (лот 8. Штани вітровологозахисні зимові (вид 1)), а замовник зобов`язався забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у договорі (п.1.1 договору).
Згідно п.1.2 договору, номенклатура товару, передбаченого до поставки, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору, визначаються специфікацією, наведеною у тексті зазначеного пункту договору, згідно із якою передбачено поставку у строк до 15.11.2016 включно 10000 одиниць товару (штани вітровологозахисні зимові (вид 1), відповідність ТУ14.1-135-00034022:2016, загальною вартістю 7060000 грн.
Відповідно до п. 1.5 договору, товар постачається на об`єднані центри забезпечення після здійснення приймального контролю (якості) спільною комісією з представника (представників) структурних підрозділів Управління військових представництв Міністерства оборони України та з представника (представників) Центру розвитку та супроводження матеріального забезпечення Збройних Сил України.
Товар постачається партіями, які формуються відповідно до рознарядки і ростовки Міністерства оборони України, які є невід`ємними частинами цього договору. При формуванні кожної партії товару має бути витримана пропорційність за розмірами, яка встановлена ростовкою Міністерства оборони України (п. 1.6 договору).
Згідно із п. 1.7 договору, представник замовника має право відбирати з партії товар для проведення випробувань у незалежних органах з оцінки відповідності (акредитовані Національним агентством з акредитації України) в кількості, визначеній нормативними документами на вказаний у договорі асортимент товару.
Пунктом 3.1 договору передбачено, що товар поставляється згідно з нормативною документацією на предмет постачання. Якість товару, маркування, тара та упаковка повинні відповідати вимогам ТУ14.1-135-00034022:2016, а також затвердженому робочому зразку. Для своєчасної організації контролю якості постачальник письмово вказує місце, де виготовляється товар, та забезпечує представникам замовника можливість перевірки проведення підприємством вхідного контролю сировини та матеріалів, перевірки виробничих потужностей, остаточного контролю якості та кількості товару.
Згідно п. 3.3 договору, приймальний контроль (якості) товару у постачальника проводиться представником замовника у присутності представника підприємства, відповідального за якість, з перевіркою сертифікату відповідності, висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи Міністерства охорони здоров`я України, кількості, комплектності та ростовки, відповідно до затвердженого робочого зразка, наявності іншої супровідної документації.
Ціна цього договору становить 8472000,00 грн. та може бути відкорегована у порядку, визначеному ч. 4 ст. 36 Закону України "Про здійснення державних закупівель", та може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п. 4.1. п. 4.3. договору).
В пункті 5.1 договору сторони визначили, що розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30-ти банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника.
Відповідно до 5.2 договору до рахунку - фактури додаються: акт приймального контролю (якості) товару, на якому повинен бути оригінал підпису одержувача замовника, який підтверджує одержання товару; видаткова накладна постачальника; повідомлення-підтвердження, яке оформлюється одержувачем замовника.
Згідно п. 6.1 договору, товар постачається на умовах DDP склад замовника відповідно до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс" у редакції 2010, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами тощо. Строк поставки товару буде визначений в специфікації договору (п. 1.2 договору).
Відповідно до п. 6.2 договору, місцем поставки товару є об`єднані центри забезпечення Тилу Збройних Сил України (одержувачі замовника) згідно з рознарядкою та ростовкою Міністерства оборони України, які є невід`ємними частинами договору, з обов`язковим дотриманням передбачених ними вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень.
В пункті п. 6.3 договору визначено, що датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника.
У відповідності до п.п. 7.3.1 п. 7.3. договору визначено, що постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені договором.
Згідно із п.п. 7.3.3, 7.3.4 п. 7.3. договору, постачальник зобов`язаний письмово, не пізніше ніж за 2 (два) робочі дні, повідомити представника замовника, про дату коли товар буде наданий для приймання по якості. Письмово, не пізніше ніж за 2 (два) робочі дні, повідомити одержувача замовника, про дату коли товар буде відвантажений на його адресу.
Відповідно до п. 11.1 договору, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і дії до 31.12.2016 включно, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.
Додатком №1 до договору сторони оформили рознарядку Міністерства оборони України за специфікацією, а додатком № 2 ростовку та центр забезпечення речовим майном, яким визначено Військову частину НОМЕР_1 м.Одеса.
14.12.2016 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору, відповідно до умов якої сторонами змінено строки (терміни постачання) товару до 26.12.2016 включно. Також в Додатку №1 до додаткової угоди №1 центром забезпечення речовим майном за договором визначено Військову частину НОМЕР_1 (46 ОЦЗ).
21.12.2016 між сторонами було підписано додаткову угоду №2, якою п. 11.1 викладено в наступній редакції: "договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 30.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного завершення".
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 у справі №910/4967/17 було прийнято нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті" задоволено частково, зобов`язано Міністерство оборони України забезпечити приймання від 2715 штук штанів вітровологозахисних зимових (вид 1) вартістю 2 300 148,00 грн. за договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 09.09.2016 №286/3/16/96, шляхом проведення приймального контролю якості та оформлення і підписання акту приймального контролю (якості) товару відповідно до умов договору.
На виконання умов договору та вищевказаного рішення суду відповідачем забезпечене приймання, а позивачем здійснено постачання 21.11.2017 року товару штанів вітровологозахисних зимових, вид 1, у кількості 2 715 штук, на загальну суму 2 300 148, 00 грн., що підтверджується актом приймального контролю (якості) №3 від 16.11.2017 про передачу позивачем і отримання відповідачем 2715 одиниць товару (штани вітровологозахисні зимові (вид 1), видатковою накладною №Т-0291 від 21.11.2017 на суму 2300148,00 грн., та оголошенням №3 від 22.11.2017, згідно із яким вироби завезені на склад Військової частини НОМЕР_1 .
Згідно із п. 5.2. договору позивачем 22.11.2017 листом вих. №480 від 22.11.2017 було надано Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України рахунок-фактуру від 21.11.2017 №Т-0402, видаткову накладну №Т-0291 від 21.11.2017, акт приймального контролю (якості) №3 від 16.11.2017 та повідомлення підтвердження №274 від 22.11.2017.
Відповідач порушив зобов`язання за договором №286/3/16/96 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби від 09.09.2016, за прийнятий товар не розрахувався, у зв`язку із чим позивачем заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 2 300 148,00 грн.
Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Судом встановлено, що на виконання умов договору та постанови Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2017 у справі №910/4967/17 відповідачем забезпечене приймання, а позивачем здійснено постачання 21.11.2017 року товару штанів вітровологозахисних зимових, вид 1, у кількості 2 715 штук, на загальну суму 2 300 148, 00 грн., що підтверджується актом приймального контролю (якості) №3 від 16.11.2017 про передачу позивачем і отримання відповідачем 2715 одиниць товару (штани вітровологозахисні зимові (вид 1), видатковою накладною №Т-0291 від 21.11.2017 на суму 2300148,00 грн., та оголошенням №3 від 22.11.2017, згідно із яким вироби завезені на склад Військової частини НОМЕР_1 .
За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
З урахуванням наведеного, з огляду на строки визначені у п. 5.1. договору, строк оплати товару на суму 2300148,00 грн. на час розгляду справи настав.
Водночас, відповідач в заперечення позову посилається на відсутність бюджетного фінансування.
В пункті 5.1. договору передбачено, що оплата здійснюється за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків.
Однак, згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов`язання.
Приписами ст. 610, 614 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (ч. 2 ст. 218 ГК України).
За приписами ст. 9 Конституції України, частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.
Відповідно ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожен, чиї права і свободи, викладені у Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях від 29.06.2004 у справі "Войтенко проти України" та від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Юліус проти України" вказав, що відсутність відповідних асигнувань у Державному бюджеті не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
На підставі ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Юліус проти України" від 18.10.2005, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання (постанова від 15.05.2012 у справі №11/446 за позовом ТОВ "Компанія "Тітал" до Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи).
Таким чином, посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати поставленого товару, оскільки така обставина не визначена законодавчо як така, що звільняє від виконання зобов`язання.
Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:
- суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;
- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
З огляду на вищенаведене, оскільки факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині оплати за поставлений товар підтверджений матеріалами справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2300148,00 грн.
Враховуючи викладене вище, оскільки невиконане зобов`язання за договором у розмірі 2300148,00 грн. підтверджується матеріалами справи, доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 2300148,00 грн.
Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову.
Підсумовуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті".
Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.
Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трініті" (04073, м. Київ, пров. Куренівський, 17, ідентифікаційний код 31111166) основний борг у розмірі 2 300 148,00 грн. та судовий збір у розмірі 34502,23 грн.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення складено та підписано: 16.02.2018.

Суддя С.О. Турчин