РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.02.2018Справа № 910/19341/17
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Абсол Трейд"

до публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"

про визнання додаткової угоди недійсною

При секретарі судового засідання: Єрмоловій Р.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Малярчук Т.В. представник за довіреність № 353 від 17.01.2018 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Абсол Трейд" до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання додаткової угоди від 30.11.2016 року до кредитного договору №4А16109Г від 04.11.2016 року недійсною.

Позов обґрунтований тим, що позивачу стало відомо про нібито існування додаткової угоди від 30.11.2016 до кредитного договору №4А16109Г від 04.11.2016, однак будь-яких рішень для уповноваження директора позивача на вчинення такої додаткової угоди загальними зборами не приймалося, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність правових підстав для визнання відповідної додаткової угоди недійсною внаслідок вчинення її від імені товариства особою з перевищення наданих їй повноважень.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.11.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 05.12.2017 р.

В судовому засіданні 05.12.2017 року представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача не заперечував проти даного клопотання.

В судовому засіданні 05.12.2017 р. оголошено перерву до 16.01.2018 р.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною першою статті 12 ГПК України визначено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Згідно приписів статті 12 та глави 10 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Дана господарська справа є справою незначної складності з огляду на предмет та підстави заявлених позовних. Відтак, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні 16.01.2018 року представники сторін не заперечували про розгляд даної справи у спрощеному позовному провадженні.

У судовому засіданні 16.01.2018 р. оголошено перерву до 05.02.2018 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.02.2018 р. розгляд справи відкладено на 12.02.2018 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.02.2018 року виправлено допущену в ухвалі господарського суду м. Києва № 910/19341/17 від 06.02.2018 р. описку. А саме: в ухвалі господарського суду м. Києва № 910/19341/17 від 06.02.2018 р. замість "06.02.2018" читати "05.02.2018".

09.02.2018 року до канцелярії суду відповідач подав відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

04.11.2016 між публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "Абсол Трейд" (позичальник) укладено кредитний договір № 4А16109Г, умовами якого передбачено, що банк за наявності вільних коштів зобов'язується надати позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 4 600 000 000,00 грн. на фінансування поточної діяльності, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2, в обмін на зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, у визначені цим договором терміни. Термін повернення кредиту - 22.10.2024.

За змістом п.п. 2.1.1, 2.1.2 кредитного договору, банк зобов'язався відкрити для обслуговування кредиту рахунки, а саме: позичковий рахунок № 3162, рахунок по відсотках № 8299 та рахунок для сплати винагороди № 4296. Надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підставі розрахункових документів позичальника у межах суми, визначеної у п. 1.1., а також за умови виконання позичальником зобов'язань, передбачених п.п. 2.2.1, 2.2.11.

У відповідності до п.п. 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору, позичальник зобов'язався використовувати кредит на цілі, зазначені у п. 1.1 цього договору. Сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цього договору. Повернути кредит в строки/терміни, встановлені п.п. 1.2, 2.3.2, 2.2.14.

Згідно із п.п. 6.1, 6.2 кредитного договору, цей договір в частині п. 4.4 набирає чинності з моменту підписання і скріплення печатками сторін, в інших частинах - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами за цим договором. Договір може бути змінений або розірваний за ініціативою однієї із сторін у встановленому законом і цим договором порядку.

Як зазначено позивачем, рішення про укладення зазначеного кредитного договору було прийнято під час проведення загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю «Абсол Трейд» 02.11.2016 року, яке оформлено протоколом №6.

Відповідно до п.8.3 ст. 8 Статуту товариства, рішенням загальних зборів ТОВ «Абсол Трейд» уповноважено директора Товариства - ОСОБА_2, укласти та підписати відповідний кредитний договір.

Кредитний договір було укладено уповноваженими представниками сторін з використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ «Приватбанк».

Позивачем зазначено, що 13.09.2017 року з інтерв'ю директора Національного антикорупційного бюро ОСОБА_3 «Без спец суду антикорупційна реформа зайде в глухий кут» інтертнет виданню DT.UA від 09.09.2017 року, ТОВ «Абсол Трейд» стало відомо про те, що в жовтні-грудні 2017 року сплаиває термін виплат за кредитними договорами, що підписані в результаті реструктуризації кредитів ПАТ КБ «Приватбанк».

В подальшому, при зясуванні обставин щодо строку дії кредитного договору, шляхом телефонних переговорів з працівниками ПАТ КБ «Приватбанк» було встановлено, що 30.11.2016 року між ТОВ «Абсол Трейд» в особі директора товариства ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» було начебто укладено додаткову угоду до кредитного договору № 4А16109Г від 04.11.2016 року.

З наявної в матеріалах справи додаткової угоди вбачається, що 30.11.2016 року між публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "Абсол Трейд" (позичальник), в особі директора ОСОБА_2, який діє на підставі Статуту укладено додаткову угоду до кредитного договору № 4А16109Г від 04.11.2016 року, відповідно до якої сторонами викладено п. А3 Істотні умови кредитування у наступній редакції - термін повного повернення кредиту: 22 жовтня 2017р. Цей термін може бути продовжений згідно п. 1.4.

Пункт 1.4 доповнено: В разі, якщо за 30 днів до дати терміну повного повернення кредиту (п.А.3) сторони не заявили про припинення кредитування (банк може повідомляти позичальника про припинення кредитування одним з таких способів: в письмовій формі, через встановлені засоби електронного зв'язку банку та позичальника - системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, "Приват24", sms-повідомлення на останні відомі банку номери телефонів, наданих банку при ідентифікації та актуалізації відомостей про позичальника, або іншими засобами. Позичальник може повідомляти банк про припинення кредитування в письмовій формі), то строк повернення кредиту у порядку, встановленому цим договором, вважається продовжений сторонами договору кожний раз на 1 календарний рік (365/366 днів) але не більше 8 обумовлених періодів.

Додаткова угода укладена/підписана з використанням електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "ПриватБанк" в порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 25.07.2016, укладеного між позичальником та банком.

Посилаючись на те, що згідно з п.п. "г" п. 8.3 ст. 8 Статуту позивача директор товариства має право укладати кредитні договори лише після прийняття відповідних рішень Загальними зборами учасників товариства, проте Загальними зборами товариства рішення про укладення з банком додаткової угоди до кредитного договору не приймалося, як не приймалося і рішення про надання повноважень третім особам (у т.ч. директору товариства) на укладення від імені ТОВ «Абсол Трейд» угод, які б вносили зміни до положень кредитного договору, у зв'язку із чим ТОВ «Абсол Трейд» просило визнати недійсною додаткову угоду до кредитного договору №4А16109Гвід 04.11.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з абз. 4 п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року N 11 (далі - Постанова № 11) вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Тож, відповідно до положень чинного законодавства України, визнання правочину недійсним ставиться в залежність від його відповідності вимогам чинного законодавства та актам органів державної влади.

Частиною 1 статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з ч. 3 статті 92 вказаного Кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За приписами статті 97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

У статті 58 Закону України "Про господарські товариства" та статті 145 Цивільного кодексу України зазначено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Частиною 4 стартті 145 ЦК України передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить: визначення основних напрямів діяльності товариства, затвердження його планів і звітів про їх виконання; внесення змін до статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу; створення та відкликання виконавчого органу товариства; визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів; затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутку та збитків товариства; вирішення питання про придбання товариством частки учасника; виключення учасника із товариства; прийняття рішення про ліквідацію товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу. Статутом товариства і законом до виключної компетенції загальних зборів може бути також віднесене вирішення інших питань. Питання, віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства, не можуть бути передані ними для вирішення виконавчому органу товариства.

За змістом положень ч. 1 статті 62 Закону України "Про господарські товариства", ч. 2 статті 145 Цивільного кодексу України у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників.

Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами. Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені цим правом.

Як зазначалося вище, у спірному договорі від імені ТОВ "Абсол Трейд" діяв директор ОСОБА_2, який діяв на підставі Статуту.

Згідно із пп. "г" п. 8.3 Статуту товариства з обмеженою відповідальністю "Абсол Трейд" директор має повноваження укладати правочин дарування, зовнішньоекономічні, кредитні, правочині, які спрямовані на відчуження (придбання) основних засобів, землі, цінних паперів, корпоративних прав, нерухомості та транспортних засобів, передачу (взяття) в оренду землі, передачу майна товариства у заставу, надання гарантій і порук, незалежно від вартості зазначених правочинів, лише після прийняття відповідних рішень Загальними зборами учасників товариства.

В судовому засіданні судом також встановлено, що відповідно до протоколу загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Абсол Трейд" №6 від 02.11.2016 приймалося рішення про укладення з публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" кредитного договору для фінансування поточної діяльності товариства на суму 4 600 000 000,00 грн.

Отже, дане рішення не стосувалося укладення ТОВ "Абсол Трейд" додаткової угоди до кредитного договору, якою би зменшувався термін повернення кредиту.

Доказів прийняття Загальними зборами товариства рішення про укладення з банком додаткової угоди до кредитного договору матеріали справи не містять, як і не містять доказів прийняття рішення про надання повноважень третім особам (у т.ч. директору товариства) на укладення від імені ТОВ "Абсол Трейд" угод, які б вносили зміни до положень кредитного договору.

При цьому, у п.3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 вказано, що позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо: такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України); про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Як вбачається зі змісту преамбули додаткової угоди від 30.11.2016 року, ТОВ "Абсол Трейд", як сторону у даному правочині, представляв директор товариства, що діяв на підставі статуту товариства, отже інша сторона даного правочину - банк, неодмінно була обізнана про обсяг повноважень директора ТОВ "Абсол Трейд"; при цьому статут товариства є обов'язковою складовою кредитної документації банка, що формується при оформленні кредитного договору.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що Загальними зборами ТОВ "Абсол Трейд" рішення про укладення з банком додаткової угоди до кредитного договору та про надання повноважень директору товариства на його підписання від імені товариства не приймалось, суд дійшов висновку, що додаткова угода від 30.11.2016 року, укладена між ТОВ "Абсол Трейд" та ПАТ КБ "ПриватБанк", укладена особою, яка не мала повноважень на здійснення такого правочину від імені товариства, а тому є недійсною.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.. 129, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсною додаткову угоду від 30.11.2016 року до кредитного договору №4А16109Г від 04.11.2016 року укладену між товариством з обмеженою відповідальністю «Абсол Трейд» та публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк".

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Абсол Трейд» (65012, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 17, ) судовий збір в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 19.02.2018 року.

Суддя С.М. Мудрий