ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2018 р. Справа № 917/1802/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Хачатрян В.С. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" (вх.№104П/1 від 05.01.2018) на рішення господарського суду Полтавської області від 30.11.2017 по справі №917/1802/17 (повний складено 04.12.2017 в приміщенні зазначеного суду суддею Пушко І.І.)

за позовом ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", м. Житомир

до ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат", м. Гадяч

про стягнення 187069,84 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського суду Полтавської області із позовом про стягнення з відповідача коштів в сумі 187069,84 грн. за договором підряду №23 від 23.10.2015р., з яких: 142296,26 грн. - основний борг; 8814,67 грн. - 3% річних; 35958,91 грн. - інфляційні витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати виконаних робіт по влаштуванню дорожніх плит та асфальтно-бетонного покриття на виробничому комплексі відповідача, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 187069,84 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 30.11.2017р. у справі №917/1802/17 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" на користь ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 142296,26 грн. основного боргу; 8800,63 грн. 3% річних; 28059,06 грн. інфляційних витрат; 2687,34 грн. судового збору. В іншій частині вимог у задоволенні позову відмовлено.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 30.11.2017р. повністю та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів та відкладення розгляду справи з посиланням на те, що необхідні докази були завчасно направлені позивачем поштою (оригінали договору, актів прийняття робіт, довідок про вартість робіт, вимоги до відповідача про сплату боргу з доказами відправки) з якими представнику відповідача була надана можливість ознайомитися, чим порушив права відповідача, фактично позбавивши його можливості ознайомитись з матеріалами справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.01.2018 у справі № 917/1802/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" на рішення господарського суду Полтавської області від 30.11.2017 по справі №917/1802/17; позивачу встановлено строк до 29.01.2018 на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу у справі; встановлено, що учасники справи мають право до 29.01.2018р. подати до апеляційного господарського суду документи в обґрунтування своїх вимог та заперечень по справі.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу надано не було.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 31.01.2018 призначену апеляційну скаргу до розгляду на 06.02.2018.

В судове засідання, призначене на 06.02.2018 представники сторін не з'явлисиь, причину неявки відповідач не повідомив, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, будь-яких письмових клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи) не заявляв.

В свою чергу, представник позивача звернувся до апеляційного суду з клопотанням про розгляд справи без його участі.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача за відсутності представників сторін, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі, відзиві та поясненнях до нього доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 23.10.2015 між ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" (замовник) та філією "Овруцький райавтодор" ДП "Житомирський облавтодор" в особі начальника філії Авраменка Г.С., що діяв на підставі Положення та доручення №322 від 30.09.2015 (а.с. 53-55) (підрядник) був укладений договір підряду на будівництво №23 (далі договір).

Відповідно до умов договору позивач прийняв на себе зобов'язання на свій ризик в установлений цим договором строк відповідно до договірної ціни: здійснити влаштування дорожніх плит та асфальтно-бетонного покриття на виробничому комплексі відповідача за адресою: Житомирська ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" а відповідач у свою чергу прийняти і оплатити належним чином роботи.

Загальна ціна робот визначена в кошторисні документації, доручених для виконання підряднику за цим договором становить орієнтовно 300 000 грн. у тому числі ПДВ 50 000,00 грн. Фактична ціна визначається після закінчення будівництва на підставі локальних кошторисів (п. 2.1. договору).

Укладений між сторонами договір за своє правовою природою є договором підряду.

Згідно ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частиною 4 ст. 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до договору позивач виконав, а відповідач прийняв у листопаді-грудні 2015 року роботи на загальну суму 206930,36 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт за листопад місяць 2015 року на суму 64796,36 грн. та за грудень місяць 2015 року на суму 142134,00 грн. (а.с. 17-18); довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за листопад 2015 року на суму 64796,36 грн. та за грудень 2015 року на суму 142134,00 грн. (а.с. 88, 90)

Акти, довідки складені за участю підрядника та замовника, скріплені печатками сторін, підписуючи які сторони тим самим засвідчили, що претензій одна до одної з приводу якості, вартості та обсягів виконаних будівельних робіт не мають.

Стосовну строків оплати та порядку приймання-передачі виконаних робіт колегія суддів враховує наступне.

Замовник протягом 5 банківських днів з моменту підписання договірної ціни та даного договору, а так само наданого підрядником календарного графіка виконання робіт, який є невід'ємною частиною договору, перераховує останньому авансовий платіж у сумі 150000,00 грн. (п. 2.2. Договору).

Протягом 5 днів замовник перевіряє акти і підписує їх в якості фактично виконаних робіт. Оплата здійснюється протягом 3-х банківських днів після підписання актів форми КБ-2в та КБ-3 (п. 3.6. договору).

Остаточний розрахунок за виконані роботи з будівництва об'єкта проводиться замовником не пізніше 10 робочих днів після підписання замовником останніх актів форми КБ-2в та довідки КБ-3., а також проведення сторонами та підписання акту звірки по всіх роботах, пов'язаних з даним договором (п. 3.9. договору).

В свою чергу, п. 3.6. договору пов'язує виникнення зобов'язання по оплаті виконаних робіт лише з закінченням 3-х банківських днів з дня підписання актів форми КБ-3в та КБ-3.

В той же час, п. 3.9. договору не визначає, яка саме зі сторін договору має ініціювати проведення звірки розрахунків.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не посилається на те, що ним пропонувалося позивачу провести звірку розрахунків, а також на те, що за даними бухгалтерського обліку відповідача існує інша заборгованість, ніж та, щодо стягнення якої подано позов.

За таких обставин, позивач має право вимагати здійснення оплати в строки, визначені п. 3.6 договору.

Таким чином, оскільки роботи згідно актів були прийняті в повному обсязі у грудні 2015 року, строк оплати за виконані роботи є таким, що настав.

Докази оплати виконаних робіт в повному обсязі в матеріалах справи відсутні.

Згідно розрахунку позивача замовник перерахував підряднику кошти в розмірі 60000,00 грн. (копії платіжних доручень за період з 21.06.2016 по 31.08.2016 в матеріалах справи, а.с. 21-24) та відпустив товару на суму 4634,10 грн. (копія видаткової накладної від 30.01.2017 року в матеріалах справи, а.с. 25).

Борг станом на момент подання позову становив 142296,26 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивачем 02.08.2017 направлено на адресу відповідача лист-вимогу про погашення заборгованості на суму 142296,26 грн. (а.с. 92-93), яка залишена останнім без реагування.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них колегія суддів виходить з наступного.

За п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором, а саме не сплатив вартість виконаних робіт у повному обсязі, відповідач факт наявності заборгованості не спростував, доказів оплати робіт матеріали справи не містять, тому позовні вимоги про стягнення 142296,26 грн. основного боргу підлягають задоволенню повністю.

Стаття 625 ЦК України визначає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення відповідачем строків оплати позивачем заявлено до стягнення 3% в розмірі 8814,67 грн. за період з 04.12.2015 по 27.10.2017, які підлягають задоволенню частково, оскільки за розрахунком колегії суддів заборгованість з урахуванням часткових сплат за вказаний відповідачем період 3% річних складає 8800,63 грн., в іншій частині вимог про стягнення 3% річних у задоволенні позову слід відмовити.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 197940,84 грн. інфляційних за період з 28.10.2014 по 12.11.2015.

Колегія суддів зазначає, що враховується, що інфляційні витрати та річні є невід'ємною частиною боргу, вимоги про сплату яких кредитор вправі заявити з моменту виникнення права на позов про повернення боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

При перевірці правильності нарахування інфляційних встановлено, що відсутні підстави нарахування інфляційних за грудень 2015 року, оскільки борг існував неповний місяць, а нарахування інфляційних поденно не передбачено.

Так, по акту від 30.11.2015 прострочка розпочалася з 04.12.2015 (30.11.2015 року + 3 банківські дні згідно з п. 3.6. договору), тому за грудень 2015 року інфляційні не нараховуються, по акту від 31.12.2015 прострочка розпочалася з 19.01.2016 (31.12.2015 року + 10 робочих днів згідно з п. 3.9. договору, з урахуванням розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 1155-р про вихідні дні з 7 по 10 січня 2016 року та робоча субота 16 січня), тому за січень 2016 року інфляційні по цьому акту не нараховуються. Крім цього, позивачем допущені арифметичні помилки при розрахунку в наступних місяцях.

За розрахунком колегії суддів за загальний період з січня 2016 року по вересень 2017 року складають 28059,06 грн. в іншій частині вимог про стягнення інфляційних у позові слід відмовити.

Перевірка правильності розрахунку позивачем інфляційних втрат та 3% річних проводилася за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи "Ліга.Закон".

Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов'язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов'язань з оплати вартості отриманого товару.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності (ст. 4-3 ГПК України).

Згідно ст. 33, ст. 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за договором, відповідач факт прострочення сплати коштів за виконані роботи не спростував. За таких обставин з відповідача підлягає до стягнення 142296 грн. 26 коп. основного боргу; 8800 грн. 63 коп. 3% річних; 28059 грн. 06 коп. інфляційних витрат.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо часткової обґрунтованості позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що заперечення відповідача фактично зводяться до того, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів та відкладення розгляду справи з посиланням на те, що необхідні докази були завчасно направлені позивачем поштою (оригінали договору, актів прийняття робіт, довідок про вартість робіт, вимоги до відповідача про сплату боргу з доказами відправки) з якими представнику відповідача була надана можливість ознайомитися, чим порушив права відповідача, фактично позбавивши його можливості ознайомитись з матеріалами справи.

В цьому аспекті колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що такі твердження відповідача позбавлені належної переконливості, оскільки як вбачається з матеріалів справи, необхідні докази завчасно направлені позивачем поштою (оригінали договору, актів прийняття робіт, довідок про вартість робіт, вимоги до відповідача про сплату боргу з доказами відправки) та долучені судом першої інстанції 27.11.2017, а оскаржуване рішення було прийнято 30.11.2017, тобто у відповідача існувала можливість ознайомитись з даними документами завчасно, чого ним зроблено не було, а натомість заявлено клопотання про відкладення розгляду справи.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" на рішення господарського суду Полтавської області від 30.11.2017 по справі № 917/1802/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 30.11.2017 по справі № 917/1802/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 12.02.2018.

Постанова суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Хачатрян В.С.

Суддя Тихий П.В.