РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.02.2018Справа № 910/22235/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Письменної О.М., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ"ВіЕйБі Банк"Славкіної Марини Анатоліївни

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива"

про стягнення 98477,91 грн.

за участю представників:

від позивача: Сахабутдінов В.Ю. (довіреність)

від відповідача: Сочавський А.З. (довіреність)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ"ВіЕйБі Банк"Славкіної Марини Анатоліївни (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" (відповідач) про стягнення 241 658,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що протягом дії договору суборенди нежитлового приміщення від 31.08.2012 позивачем було здійснено ряд поліпшень приміщення на загальну суму 241658,40 грн., а тому позивач просить суд стягнути вказану суму з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2017 порушено провадження у справі № 910/22235/17 та призначено до розгляду на 16.01.2018.

15.01.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач позовні вимоги заперечує, посилаючись на те, що відповідач не надавав згоди на здійснення поліпшення орендованого майна, а умовами договору встановлено, що всі витрати по забезпеченню охоронної та пожежної безпеки позивач здійснює самостійно.

16.01.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

У судове засідання 16.01.2018 з'явились представники позивача та відповідача.

15.12.2017 набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження та позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2018, приймаючи до уваги ціну позову, враховуючи характер спірних правовідносин та предмет доказування, судом вирішено здійснювати розгляд справи № 910/22235/17 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання у справі №910/22235/17 засідання у справі призначено на 06.02.2018.

05.02.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив та заява про уточнення позовних вимог.

В підготовче судове засідання 06.02.2018 з'явились представники позивача і відповідача.

В судовому засіданні 06.02.2018 суд розглянувши заяву про уточнення позовних вимог, встановив наступне.

У своїй заяві позивачем заявлено про стягнення з відповідача 98477,91 грн. заборгованості.

Судом встановлено, що подана позивачем заява по своїй суті є заявою про зменшення позовних вимог.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Заява позивача відповідає вимогам ст.ст. 46, 170 Господарського процесуального кодексу України та прийнята судом до розгляду, у зв'язку з чим, подальший розгляд справи буде здійснюватись щодо позовних вимог викладених у даній заяві та відповідно має місце нова ціна позову.

Присутні в судовому засіданні представники позивача і відповідача надали суду письмові заяви про надання згоди розпочати розгляд справи по суті в день закінчення підготовчого засідання.

Частиною 6 статті 183 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Заслухавши пояснення представників сторін, за результатами підготовчого засідання суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи №910/22235/17 до судового розгляду по суті на той самий день, після закінчення підготовчого судового засідання, про що судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання.

Представник позивача у судовому засіданні 06.02.2018 позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив.

В судовому засіданні 06.02.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.08.2012 між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" (орендар) та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (суборендар) укладено договір суборенди нежитлового приміщення (далі - договір), відповідно до п. 1.1, п. 1.2. якого орендар зобов'язується передати суборендарю, а суборендар прийняти у тимчасове платне користування на строк та на умовах даного договору нежитлові приміщення в літ. Б з №1 по №7 (групи приміщень №54) №№10,11 (антресолі), з №1 по №9 (груп приміщень №52), загальною площею №241,6 кв.м., що знаходяться за адресою: 03150, м. Київ, вул. Щорса, 7/9 для розміщення банківської установи (надалі - приміщення).

Відповідно до п. 3.1 договору, приміщення повинно бути передане орендарем і прийняте суборендарем по Акту прийому-передачі в термін не пізніше 2 календарних днів з моменту набрання чинності цим договором (за формою, що визначена в Додатку №1 до цього договору). Акт підписується орендодавцем та уповноваженими представниками сторін та скріплюється печатками та є невід'ємною частиною даного договору.

31.08.2012 між сторонами складено та підписано Акт приймання-передачі приміщення у відповідності з договором.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що договір діє з дати підписання сторонами цього договору та діє до 27.08.2015.

Згідно з п. 8.1 договору, під поліпшенням приміщення, у рамках даного договору, сторони розуміють проведення будь-яких робіт, пов'язаних з добудовою, дообладнанням, реконструкцією тощо, з використанням будь-яких матеріалів, що призводять до збільшення майбутніх економічних вигод, які очікується одержати в майбутньому при використанні приміщення, за винятком поточного ремонту.

Сторони в даному договорі визначили, що будь-які поліпшення, що можуть бути зроблені суборендарем, крім встановлення пожежної та охоронної сигналізації, можливі тільки з письмової згоди власника приміщення (п. 8.2 договору).

У разі закінчення строку дії договору або при його розірванні, поліпшення, що були зроблені суборендарем за власний рахунок, за письмовою згодою власника приміщення, підлягають поверненню суборендарю, якщо вони віддільні від приміщень, без надання їм шкоди (п. 8.3.).

Згідно із п. 8.4. договору, якщо суборендар без згоди орендаря здійснив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для приміщення, він має право на відшкодування їх вартості за згодою орендаря.

Пунктом 8.5. договору передбачено, що суборендар має право залишити за собою зроблені ним поліпшення приміщення, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відділені від приміщення без заподіяння йому шкоди (від'ємні поліпшення).

В обґрунтування заявленого позову, позивач посилається на те, що протягом дії договору суборенди нежитлового приміщення від 31.08.2012 позивачем були здійснені поліпшення орендованих приміщень на загальну суму 98477,91 грн. (у редакції заяви про зменшення позовних вимог).

На підтвердження здійснення поліпшення приміщень позивач надав до матеріалів позовної заяви договір на виконання ремонтних робіт №103 від 22 серпня 2012 року, договір на виконання електромонтажних робіт №060813/1 від 06 серпня 2013 року, договір №14/08-14 від 14 серпня 2013 року, договір на виконання електромонтажних робіт №171013 від 17.10.2013 року, акт виконання робіт (надання послуг) від 25.09.2012 на суму 30 701,54 грн., акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-19 від 13.09.2012 на суму 7500,00 грн., акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-26 від 28.09.2012 на суму 14 719,99 грн., видаткову накладну №2 від 23.10.2012 на суму 9 273,20 грн., видаткову накладну №2889 від 07.03.2013 року на суму 11491,20 грн., акт надання послуг №2949 ввід 14.03.2013, видаткову накладну №1953 від 18.02.2013, видаткову накладну №2611 від 01.03.2013, акт надання послуг №2612 від 14.03.2013, видаткову накладну №2114 від 21.02.2013, акт надання послуг №1224 від 05.04.2013 року на суму 5 651,96 грн., акт здачі-приймання виконаних робіт на устаткування обладнання згідно рахунку №ВБ-00863 від 18.05.2016 року на суму 3984,34 грн., акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2013 року на суму 91 331,08 грн., акт приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2013 року на суму 23 304,90 грн., акт приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2013 року на суму 22 076,90 грн., акт приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року на суму 29123,56 грн., а також платіжні доручення №1200861 від 22.08.2012 на суму 19 764,84 грн., №2888482 від 06.09.2016 на суму 10 936,70 грн., №3128767 від 26.03.2013 на суму 3575,96 грн.

Посилаючись на здійснені поліпшення орендованих приміщень, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача вартості поліпшень у сумі 98477,91 грн. (у редакції заяви про зменшення позовних вимог).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні норми містяться в положеннях ст. 283 Господарського кодексу України.

Як встановлено судом, між сторонами було укладено договір суборенди нежитлового приміщення від 31.08.2012, згідно із яким, відповідачу передано в суборенду нежитлові приміщення в літ. Б з №1 по №7 (групи приміщень №54) №№10,11 (антресолі), з №1 по №9 (груп приміщень №52), загальною площею №241,6 кв.м., що знаходяться за адресою: 03150, м. Київ, вул. Щорса, 7/9 для розміщення банківської установи.

Частиною 1 статті 778 ЦК України визначено, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця.

Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення (ч. 2 ст. 778 ЦК України).

Частиною 3 статті 778 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.

Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості (ч. 5 ст. 778 ЦК України).

Зі змісту укладеного між сторонами договору суборенди суборендарю дозволяється за власний рахунок здійснювати поліпшення приміщення в частині встановлення пожежної та охоронної сигналізації.

Положеннями договору, також передбачено, що поліпшення, що були зроблені позивачем за власний рахунок, за письмовою згодою власника приміщення, підлягають поверненню позивачу, якщо вони віддільні від приміщень, без надання їм шкоди. Позивач має право залишити за собою зроблені ним поліпшення приміщення, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відділені від приміщення без заподіяння йому шкоди (п. 8.3., п. 8.5. договору).

Отже, визначені у п. 8.2 договору поліпшення в частині встановлення пожежної та охоронної сигналізації здійснюються виключно за власні кошти позивача та договором не встановлено обов'язку відповідача відшкодовувати позивачу витрати на такі поліпшення. Такі поліпшення, як визначено договором, позивач має право залишити за собою, якщо вони можуть бути відділені від приміщення без заподіяння йому шкоди та у разі наявності письмової згоди власника приміщення.

При цьому, умови договору не містять обов'язку відповідача, у разі неможливості відокремлення поліпшень без завдання шкоди приміщенню, відшкодовувати вартість таких поліпшень позивачу.

Приписами пункту 8.2 договору встановлено, що будь-які поліпшення, що можуть бути зроблені позивачем, крім встановлення пожежної та охоронної сигналізації, можливі тільки з письмової згоди власника приміщення.

Крім того, якщо позивач без згоди відповідача здійснив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для приміщення, він має право на відшкодування їх вартості за згодою відповідача ( п. 8.4. договору).

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача, а також власника приміщення щодо отримання згоди на здійснення інших поліпшень орендованого приміщення та наявності письмової згоди власника приміщення на здійснення таких поліпшень.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність у позивача правових підстав вимагати відшкодування вартості поліпшень, передбачених п. 8.2 договору.

Суд також зазначає, що з наданих позивачем актів виконаних робі та наданих послуг неможливо встановити суму, яку дійсно використано на поліпшення приміщення.

Крім того, позивачем не було надано жодних доказів та належних обґрунтувань того, що здійснені позивачем поліпшення є такими, що неможливо відокремити.

Судом враховано, що 19.11.2014 між сторонами підписано акт приймання-передачі приміщення, згідно із яким позивач повернув, а відповідач прийняв орендовані приміщення та будь-яких відомостей щодо наявності претензій у сторін вказаний акт не містить.

Посилання позивача на положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна" судом не приймаються, оскільки п. 12.6 договору сторони домовилися, що до їх правовідносин, положення вказаного Закону не застосовуються.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги відсутність доказів надання дозволу на поліпшення майна з боку відповідача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 98477,91 грн. вартості поліпшень орендованого майна.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Повний текст рішення складено та підписано: 16.02.2018.

Суддя С.О. Турчин