ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2018

Справа № 910/21479/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук'янчук Д.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Смарт-Фінанс”

до Товариства з обмеженою відповідальністю “КМБІ”

про стягнення 138 884, 56 грн.

без повідомлення учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю “Смарт-Фінанс” (далі – ТОВ “Смарт-Фінанс”, позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “КМБІ” (далі – ТОВ “КМБІ”, відповідач) про стягнення 138 884, 56 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що в порушення досягнутої сторонами домовленості відповідач не виконав свого зобов’язання з поставки оплаченого позивачем товару, внаслідок чого у ТОВ “КМБІ” виник обов’язок повернути отримані грошові кошти.

У позові ТОВ “Смарт-Фінанс” просить суд стягнути з відповідача попередню оплату в сумі 138 884, 56 грн.

Провадження у справі за вказаним позовом було порушено ухвалою господарського суду міста Києва від 05.12.2017 р.

Згідно з ухвалою господарського суду міста Києва від 15.01.2018 р. розгляд справи в суді здійснювався у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін відповідно до правил, визначених новою редакцією Господарського процесуального кодексу України, який набрав чинності 15.12.2017 р.

Відповідач у строк, визначений судом, відзиву не надав, його позиція щодо заявлених вимог суду невідома.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ТОВ “Смарт-Фінанс” (покупець) та ТОВ “КМБІ” (постачальник) була досягнута усна домовленість, згідно з якою відповідач зобов’язувався передати позивачу товар, а позивач зобов’язувався вказаний товар прийняти та оплатити.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 13.10.2017 р. відповідач склав та надав позивачу рахунок-фактуру № 841 на суму 276 963,12 грн. для оплати товару, що мав бути поставлений позивачу. При цьому сторони домовились про порядок оплати, відповідно до якого – 50 % від загальної суми сплачується до поставки товару (в якості передоплати), а 50 % - після його поставки, термін поставки товару – протягом семи днів з моменту проведення передоплати.

13.10.2017 р. на виконання вищевказаного рахунку-фактури та домовленості сторін ТОВ “Смарт-Фінанс” сплатило на користь відповідача передплату в розмірі 138 484,56 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4272 від 13.10.2017 р.

Зі свого боку, відповідач у порушення досягнутої сторонами домовленості зобов’язання з поставки не виконав та товар позивачу не передав.

У зв’язку з цим, 24.10.2017 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити поставку передплаченого товару протягом семиденного терміну з дати отримання вимоги. Направлення вказаної вимоги на адресу відповідача підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком підприємства поштового зв’язку від 24.10.2017 р.

Проте, ТОВ “КМБІ” відповіді на претензію не надало, зобов’язання з поставки оплаченого позивачем товару не виконало, повернення грошових коштів позивачу не здійснило.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 Господарського кодексу України матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб'єктів господарювання, здійснюються суб'єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

Основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами (ч. 3 вказаної статті).

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене та зважаючи на зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли господарські правовідносини з поставки товару, шляхом укладення договору у спрощений спосіб, а дії сторін щодо направлення рахунку-фактури на оплату товару та його оплати засвідчують їх волю для настання відповідних правових наслідків.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Так, частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлений обов’язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

При цьому згідно з частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вже встановлено судом, 13.10.2017 р. позивач здійснив обумовлену сторонами передоплату відповідачу у сумі 138 884,56 грн., тому за домовленістю сторін ТОВ “КМБІ” зобов'язане було здійснити поставку товару до 20.10.2017 р. (протягом 7 днів з моменту проведення передоплати), проте, такі дії відповідач не виконав, товар позивачу – не поставив.

Враховуючи такі обставини та зважаючи на положення ст. 663 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про те, що строк виконання відповідачем зобов’язання з поставки товару на момент розгляду та вирішення судом даного спору – настав.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 вказаної статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів, що підтверджують поставку ним товару позивачу або спростовують доводи останнього, суду не надав.

Частиною 1 ст. 670 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідач доказів, які б свідчили про повернення ним грошових коштів за оплачений і непоставлений товар позивачу або спростовують доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача боргу в розмірі 138 884,56 грн. є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-79, 129, 236-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Смарт-Фінанс” до Товариства з обмеженою відповідальністю “КМБІ” про стягнення 138 884, 56 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “КМБІ” (03151, м. Київ, вул. Смілянська, буд. 7, ідентифікаційний код 41272253) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Смарт-Фінанс” (04119, м. Київ, вул. Дорогожицька, будинок 1, офіс 813, ідентифікаційний код 37208475) попередню оплату у сумі 138 884 (сто тридцять вісім тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. 56 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 083 (дві тисячі вісімдесят три) грн. 27 коп.

Повне судове рішення складено 9 лютого 2018 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                Головіна К.І