Суд
УХВАЛА

12 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 910/4805/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Суховий В.Г. - головуючий, Берднік І.С., Міщенко І.С.,

розглянувши матеріали заяви Заступника Генерального прокурора

про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 24.10.2017 у справі № 910/4805/16

за позовом Заступника прокурора міста Києва

до Київської міської ради;

Товариства з обмеженою відповідальністю "Віліма-95";

Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Діамант Хол"

треті особи: - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс-М",

Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору та державного акта на право власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 у справі № 910/4805/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2017, в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.10.2017 у справі №910/4805/16 постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2017 у даній справі залишено без змін.

29.11.2017 Заступник Генерального прокурора звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 24.10.2017 у справі № 910/4805/16 з підстав, передбачених пунктом 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017), - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах (ст. 267 Цивільного кодексу України).

На обґрунтування зазначених підстав для перегляду судового рішення заявником до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 28.03.2017 у справі № 922/4689/15, від 10.03.2016 у справі №922/3311/15, від 24.11.2016 у справі №910/3725/14, від 24.11.2016 у справі №922/4175/15.

Зазначена заява Верховним Судом України передана за належністю до Касаційного господарського суду на підставі підпункту 1 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ), та підлягає розгляду за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2018 справа 910/4805/16 передана на розгляд складу колегії суддів Касаційного господарського суду: Суховий В.Г. - головуючий, Берднік І.С., Міщенко І.С.

Обговоривши доводи заяви та дослідивши додані до неї матеріали, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що подана заява є необґрунтованою та її доводи не підтверджуються доданими до неї матеріалами з таких підстав.

Статтею 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VІІІ, чинній до 15.12.2017) передбачено, що рішення господарських судів переглядалися Верховним Судом України виключно з підстав, передбачених цією статтею.

За положенням пункту 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017) підставою для подання заяви про перегляд рішень господарських судів є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце у разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за подібних предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового та процесуально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

У справі № 910/4805/16, у якій подано заяву про перегляд судового рішення, Вищий господарський суд України погодився з висновком апеляційного суду про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском прокурором строку позовної давності, про застосування наслідків пропуску якої заявлено відповідачем.

Постанова Вищого господарського суду України мотивована тим, що початок перебігу строку позовної давності починається не з дати здійснення прокурором перевірки оскаржуваного рішення, а з дати, коли прокурору було відомо про існування оскаржуваного рішення. Касаційний суд вказав, що апеляційним господарським судом зазначено про обізнаність Заступника прокурора міста Києва щодо прийняття оскаржуваного рішення з 06.10.2011 з посиланням на стенограму пленарного засідання від 06.10.2011. Апеляційна інстанція, з огляду на те, що з відповідною позовною заявою Заступник прокурора звернувся до суду 18.03.2016, дійшла обґрунтованого висновку, що останній звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. При цьому судом зазначено, що прокурором не наведено наявності жодних поважних причин для пропуску позовної давності. З огляду на викладене, касаційний суд дійшов висновку, що встановлення обставин пов'язаних зі спливом строку позовної давності свідчить про правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції ч. 4 ст. 267 ЦК України.

У справі №922/4689/15 за позовом Заступника прокурора Дзержинського району міста Харкова до Харківської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Павлівський" про визнання незаконним та скасування рішення, судове рішення в якій надано для порівняння, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що у даній справі прокурор подав позов від свого імені (прокурор є позивачем), та, як на підставу поважності причин пропуску строку позовної давності вказав, що про факт порушення інтересів територіальної громади та, відповідно, держави, відповідачами прокуратурі стало відомо лише у ході вивчення даних веб-сайту Харківської міської ради щодо розміщення рішень сесій упродовж 2008-2015 років та ознайомлення з правовстановлюючими документами ОК "ЖБК "Павлівський" у відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної служби Харківського МУЮ та реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції; великий обсяг документів, котрі підлягають дослідженню, складнощі пов'язані із штучними перешкодами у проведенні відповідної перевірки, велика кількість подібних до спірного випадків із винесенням Харківською міською радою аналогічних рішень на користь інших кооперативів, відмінних, але пов'язаних між собою, заслуговують на увагу і свідчать про наявність об'єктивних перешкод, які дійсно заважали подати прокурору позов у визначений строк.

У вказаній справі, суд касаційної інстанції враховуючи приписи четвертої та п'ятої статті 267 Цивільного кодексу України вказав, що прокурор є самостійним учасником процесу, наділеним усіма правами сторони процесу, а апеляційний господарський суд вірно надав оцінку наведеним ним обставинам та дійшов правомірного та обґрунтованого висновку, що позовну давність пропущено з поважних причин (постанова від 28.03.2017).

У справі №922/3311/15 за позовом Прокурора Київського району міста Харкова до Харківської міської ради, Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Житлобуд-11" про скасування рішення, визнання недійсним державного акта і зобов'язання вчинити певні дії, Вищий господарський суд України залишаючи без змін постанову Харківського апеляційного господарського суду, якою, в свою чергу залишено в силі рішення суду першої інстанції про задоволення позову, вказав про встановлення судом апеляційної інстанції обставин щодо обізнаності прокурора про порушення вимог закону щодо спірної земельної ділянки лише у травні 2015 року. Також касаційним судом вказано, що суд апеляційної інстанції встановив, що перебіг строку позовної давності за цим позовом почався у травні 2015 року; що з позовом у даній справі прокурор (який набув статусу позивача за цим спором) звернувся у червні 2015 року, тобто в межах строку позовної давності (постанова від 10.03.2016).

У справі №910/3725/14 за позовом Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави про визнання недійсними рішення, державних актів на право власності на землю та визнання відсутності прав, Вищий господарський суд України залишив в силі постанову суду апеляційної інстанції, якою, в свою чергу, рішення суду першої інстанції про задоволення позову залишено без змін. Мотивуючи вказане рішення, суд касаційної інстанції, перевіряючи правильність застосування норм матеріального права щодо застосування строків позовної давності, вказав, що в даній справі прокурор фактично захищає в якості державних інтересів право на землю громади міста Києва, яка не може бути позивачем, і щодо обізнаності якої про безоплатне надання земельної ділянки органом місцевого самоврядування незаконно створеному житлово-будівельному кооперативу матеріали справи не свідчать, так само як і про обізнаність про таке депутатів ради, які голосували за рішення при підготовці проекту якого мав би з'ясовуватися правовий статус, мета та підстави створення цього кооперативу, проте і такі матеріали в справі відсутні. Касаційна інстанція звернула увагу, що в даній справі прокурор захищає в тому числі і від представницького органу саме інтереси громади, яка покладалася на легітимність і добросовісних дій державного органу. Щодо обізнаності прокурора про прийняття спірного рішення, то касаційна інстанція зважила на те, що на момент прийняття рішення та ознайомлення з його змістом прокурору не могло стати відомо про створення ОКЖК "Харчомашовець" з грубим порушенням чинного на той час законодавства, що в свою чергу потягло порушення прав на землю громади міста Києва. Оскільки прокуратура була позбавлена можливості перевірити законність створення ОКЖК "Харчомашовець" в момент ухвалення спірного рішення та ознайомлення з його змістом, початок перебігу позовної давності слід обраховувати не з моменту, коли прокуратурі стало відомо про наявність оспорюваного рішення, а з моменту, коли органи прокуратури дізнались про факт створення ОКЖК "Харчомашовець" з порушенням положень чинного законодавства. З огляду на це суд вказав, що вмотивованим є висновок судів про те, що прокурором дотримано строки позовної давності при зверненні з даним позовом, а тому правові підстави для застосування наслідків, встановлених ч. 4 ст. 267 ЦК України відсутні (постанова від 24.11.2016).

У справі №922/4175/15 за позовом Заступника прокурора Харківської області до Харківської міської ради, Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Ермітаж" про скасування рішення, Вищий господарський суд України вказав, що у даній справі прокурором подано позов від свого імені (прокурор є позивачем), а прокурор, як на підставу поважності причин пропуску позовної давності вказував, що про факт порушення інтересів територіальної громади та, відповідно, держави, відповідачами прокуратурі стало відомо лише у ході вивчення даних веб-сайту Харківської міської ради щодо розміщення рішень сесій упродовж 2008-2015 років та ознайомлення з правовстановлюючими документами ОК "ЖБК "Ермітаж" у відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної служби Харківського МУЮ та реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції; великий обсяг документів, котрі підлягають дослідженню, складнощі пов'язані із штучними перешкодами у проведенні відповідної перевірки, велика кількість подібних до спірного випадків із винесенням Харківською міською радою аналогічних рішень на користь інших кооперативів, відмінних, але пов'язаних між собою, заслуговують на увагу і свідчать про наявність об'єктивних перешкод, які дійсно заважали подати прокурору позов у визначений строк.

Суд касаційної інстанції врахував, що прокурор який звернувся з позовом про захист права власності територіальної громади на землі комунальної власності, є самостійним учасником процесу, наділеним усіма правами сторони процесу, а також те, що доводи прокурора заслуговують на увагу і свідчать про наявність об'єктивних перешкод, які дійсно заважали подати прокурору позов у визначений строк та зазначив, що позовну давність було пропущено з поважних причин (постанова від 24.11.2016).

Колегія суддів відзначає, що порівняння змісту зазначених вище постанов Вищого господарського суду України від 28.03.2017 у справі № 922/4689/15, від 10.03.2016 у справі №922/3311/15, від 24.11.2016 у справі №910/3725/14, від 24.11.2016 у справі №922/4175/15 зі змістом постанови Вищого господарського суду України від 24.10.2017 у справі №910/4805/16, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, оскільки у справі, судове рішення у якій переглядається, та у справах, за результатами розгляду яких ухвалено надані для порівняння судові рішення, хоча й подібне матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (застосування ст. 267 ЦК України), однак висновки судів зроблені виходячи з встановлених різних фактичних обставин справи. Переоцінка доказів та вже встановлених судами у справі обставин виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд заяв яким покликаний забезпечувати сталість судової практики.

Таким чином, відсутні передбачені статтею 11121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017) підстави для відкриття провадження у справі № 910/4805/16.

07.02.2018 на адресу суду надійшло клопотання Генеральної прокуратури України про участь прокурора в судовому засіданні, в якому викладено прохання перегляд судових рішень за заявою Генеральної прокуратури України у справі №910/4805/16 здійснити у судовому засіданні за участю прокурора; про дату, час та місце судового засідання повідомити Генеральну прокуратуру України і сторони у справі.

Водночас, з огляду на відсутність підстав для відкриття провадження відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу XI Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ), статтями 11116, 11121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VІІІ),

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у допуску справи № 910/4805/16 до провадження Верховного Суду.

2. Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.