ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2018р. Справа № 914/2400/17

За позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів

до відповідача: Приватного вищого навчального закладу "Львівський університет бізнесу і права", м. Львів

про стягнення неустойки.

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І. Б.

Представники:

від позивача: Карвацька О.Р. - представник;

від відповідача: Сюшко С.М. - представник.

Розглядається справа за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області до Приватного вищого навчального закладу "Львівський університет бізнесу і права" про стягнення неустойки.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.11.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.12.2017.

Представник позивача в судове засідання 11.12.2017 з'явився, вимоги ухвали суду від 24.11.2017 виконав. Відповідач в судове засідання 11.12.2017 не з'явився, через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, вимоги ухвали суду від 24.11.2017 не виконав. З метою повного та всестороннього з'ясування обставин спору, суд ухвалив відкласти розгляд справи на 10.01.2018.

15.12.2017 набрали чинності зміни до ГПК України, в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII. Відповідно до п. 9 Перехідних положень ГПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд даної справи судом проведено за правилами нової редакції ГПК України в порядку загального позовного провадження із стадії підготовчого засідання.

Представник позивача в судове засідання 10.01.2018 з'явився. Представник відповідача в судове засідання 10.01.2018 з'явився, через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, клопотання про долучення доказів, клопотання про закриття провадження у справі. З метою повного та всестороннього з'ясування обставин справи та для надання можливості сторонам подати всі докази, якими вони обгрунтовують свою правову позицію, суд оголосив перерву у судовому засіданні до 22.01.2018.

Представник позивача в судове засідання 22.01.2018 з'явився, через канцелярію суду подав відповідь на відзив. Представник відповідача в судове засідання 22.01.2018 з'явився, через канцелярію суду подав додаткові заперечення щодо позовних вимог та до відповіді на відзив. Заслухавши думку представників сторін, ознайомившись із матеріалами справи, суд постановив про закриття підготовчого провадження та призначив розгляд справи по суті на 07.02.2018.

Представник позивача в судовому засіданні 07.02.2018 позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні 07.02.2018 щодо позову заперечив.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з'ясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 07.02.2018 проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області (надалі - позивач) звернулося до господарського суду з позовом до Приватного вищого навчального закладу "Львівський університет бізнесу і права" (надалі - відповідач) про стягнення 67 391, 25 грн неустойки.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 26.07.2012 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 114 (надалі - договір). Відповідно до умов договору позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - вбудовані нежитлові приміщення № № І, ІІ на першому поверсі та № № 33-49, І, частина ІІ на другому поверсі адміністративної будівлі літ. "А-3" загальною площею 290,4 кв.м. (реєстровий номер 21560045.1400.АААЖЕЕ437) за адресою: Львівська область, м. Старий Самбір, вул. Л. Галицького, 61 (далі - майно), що перебувало на балансі Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена звітом про оцінку майна станом на 31.01.2012 і становить за незалежною оцінкою 375 900, 00 грн без ПДВ.

У п. 10.1 договору встановлено, що він укладається строком на 2 роки 364 дні, що діє з 26.07.2012 до 24.07.2015.

Рішення Господарського суду Львівської області від 04.10.2016 у справі № 914/1937/16, яке набрало законної сили 20.10.2016, встановлено, що договір припинив свою дію у зв'язку із закінченням терміну на який його було укладено, тобто з 24.07.2015.

Пунктом 10.9. договору передбачено, що у разі його припинення або розірвання, майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та балансоутримувачем акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акта приймання - передавання про повернення майна покладається на орендаря (п. 10.10 договору).

Як стверджує позивач, відповідач майно повернув лише 30.07.2017 за актом приймання-передачі, тому орендодавець, на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України та п. 10.11 договору нарахував відповідачу неустойку за несвоєчасне повернення майна в розмірі 67 391, 25 грн, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду про її стягнення.

Позиція відповідача.

Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що орендоване майно було повернуто із значним запізненням, оскільки він протягом усього цього терміну був стороною судового процесу та відстоював свої законні інтереси у судах під час розгляду господарської справи № 914/3052/16 за позовом Регіонального відділенням Фонду державного майна по Львівській області до Приватного вищого навчального закладу, Львівський університет бізнесу і права про стягнення 110 678, 77 грн неустойки та виселення з орендованого державного майна. Відповідач стверджує, що Господарським судом Львівської області 20.02.2017 на підставі наданих доказів було прийнято рішення у справі № 914/3052/16 про те, що спірний договір пролонгований, однак це рішення було скасовано постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2017. Сам факт існування цього рішення вказує, що у відповідача не було умислу та вини, яка була б підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Повернути орендоване майно орендар не мав можливості, крім того ще з підстав, що у орендованих приміщеннях проводився навчальний процес з неповнолітніми учнями, який згідно Закону України «Про освіту», ст. 12 та ст. 16 Закону України «Про загальну середню освіту», наказу Міністерства освіти і науки України від 17.06.2010 № 587 розпочався 1 вересня 2016 року і повинен був тривати не пізніше 01 липня 2017 року. Згідно п. 1 ст. 5 Закону України «Про освіту» освіта є державним пріоритетом, а згідно ст. 4 цього ж Закону держава забезпечує та гарантує усім громадянам України право на здобуття освіти. Згідно з п. 1 ст. 3 вказаного Закону, кожен має право «на якісну та доступну освіту», а п. 9 ст. 3 вказаного Закону визначає що «право на освіту не може бути обмежене законом». Орендар був змушений закінчити навчальний рік, тим самим забезпечити дотримання Конституції України та законодавства України про освіту. Крім того, позивач, на думку відповідача, безпідставно стверджує, що відповідач фактично сплатив у листопаді 2016 року лише 2 319, 54 грн платіжним дорученням від 09.11.2016, оскільки платіжні доручення від 09.11.2016 № 129 та № 130 свідчать, що відповідачем сплачено відповідно 3 947, 39 грн та 2 819, 57 грн, що в загальній сумі становить 6 766, 96 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи із таких мотивів.

Статтею 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Як встановлено судом, 26.07.2012 між сторонами було укладено договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 114. Відповідно до умов договору позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - вбудовані нежитлові приміщення №№ І,ІІ на першому поверсі та № № 33-49, І, частина ІІ на другому поверсі адміністративної будівлі літ. "А-3" загальною площею 290,4 кв.м. (реєстровий номер 21560045.1400.АААЖЕЕ437) за адресою: Львівська область, м. Старий Самбір, вул. Л. Галицького, 61, що перебувало на балансі Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта", вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку майна станом на 31.01.2012 і становить за незалежною оцінкою 375 900, 00 грн без ПДВ.

У п. 10.1 договору встановлено, що він укладається строком на 2 роки 364 дні, що діє з 26.07.2012 до 24.07.2015.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.10.2016 у справі № 914/1937/16, яке набрало законної сили 20.10.2016, встановлено, що договір припинив свою дію у зв'язку із закінченням терміну на який його було укладено, тобто 24.07.2015.

У рішенні від 25.07.2002 у справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у відповідач у зв'язку із припиненням дії договору 24.07.2015 та зважаючи на набрання 20.10.2016 законної сили рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/1937/16, був зобов'язаний повернути майно і був обізнаний із наслідками неповернення такого майна у строки, визначені у договорі.

Пунктом 10.9. договору передбачено, що у разі його припинення або розірвання, майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та балансоутримувачем акта приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акта приймання - передавання про повернення майна покладається на орендаря (п. 10.10 договору).

Обов'язок орендаря негайно повернути майно у разі припинення договору найму встановлений також ч.1 ст. 785 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач повернув майно балансоутримувачу за актом приймання-передачі лише 31.05.2017.

Частиною 2 ст. 785 ЦК України встановлено, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Посилання відповідача на наявність спору щодо пролонгації договору оренди, що був предметом розгляду господарської справи № 914/3052/16 як на підставу, яка звільняла його від обов'язку повернути майно у термін визначений п. 10. 9 договору, не приймається судом, оскільки, як встановлено судом, вказаний спір був за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна по Львівській області до Приватного вищого навчального закладу "Львівський університет бізнесу і права" про стягнення 110 678, 77 грн неустойки та виселення з орендованого державного майна. Рішення Господарського суду Львівської області від 20.02.2017 у справі № 914/3052/16, на яке посилається відповідач, законної сили не набрало, оскільки було скасовано постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2017, якою крім цього, позовні вимоги позивача в частині виселення відповідача задоволено, тобто підтверджено неправомірність перебування відповідача у спірних приміщеннях та його обов'язок щодо їх повернення.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, відповідачем не спростовано належними і допустимими доказами факту невиконання ним п. 10.9 договору щодо вчасного повернення майна.

Доводи відповідача про те, що він не мав можливості повернути майно, оскільки у орендованих приміщеннях проводився навчальний процес з неповнолітніми учнями, тому орендар був змушений закінчити навчальний рік, тим самим забезпечивши дотримання Конституції України та законодавства України про освіту суд не вважає обгрунтованими, оскільки ним не представлено жодних доказів звернення до позивача з пропозицією про відстрочення терміну повернення майна. Крім цього, відповідач не звертався до Господарського суду Львівської області із заявою про відстрочку виконання судового рішення щодо його виселення в рамках господарської справи № 914/3052/16. Законодавство про освіту, на яке посилається відповідач, не має переваги щодо цивільного законодавства в частині регулювання орендних відносин.

Щодо тверджень відповідача, що позивач з 01.03.2017 не власником орендованого майна, оскільки з утворенням ПАТ "Укрпошта" спірне майно стало власністю ПАТ "Укрпошта", то суд зауважує, що відповідач звертався до Львівського апеляційного господарського суду із заявою про перегляд постанови Львівського апеляційного господарського суду від 04.04.2017 у справі № 914/3052/16 за нововиявленими обставинами. Як на нововиявлені обставини відповідач вказував на те, що 05.04.2017 відповідачу стало відомо, що станом на час подання РВ ФДМ України по Львівській області апеляційної скарги та прийняття апеляційним судом постанови від 04.04.2017 у справі № 914/3052/16, орендоване майно належало іншому власнику - ПАТ "Укрпошта", а позивач - РВ ФДМ України по Львівській області не був представником власника чи розпорядником майна, тому не міг виступати стороною, майнові права та інтереси якої порушено та вимагати виселення відповідача з орендованих ним приміщень. Львівський апеляційний господарський суд, відмовляючи у задоволенні вказаної заяви зазначив, що відповідач не довів та не подав доказів того, що майно, яке було предметом оренди за договором оренди нерухомого державного майна від 26.07.2012 № 114, передане до статутного капіталу ПАТ "Укрпошта" та є власністю ПАТ "Укрпошта".

В той же час позивачем до матеріалів справи долучено копію листа директора Львівської філії ПАТ "Укрпошта" від 31.07.2017 № 18-05-81, в якому той повідомляв позивача що спірне майно (згідно з п. 51 додатку до листа) було передане до статутного фонду ПАТ "Укрпошта" на підставі Акту передавання майна до статутного капіталу ПАТ "Укрпошта" від 05.07.2017, що підписаний між Міністерством інфраструктури України та ПАТ "Укрпошта" та затверджений наказом Міністерства інфраструктури України від 05.07.2017 № 240. Позивачу запропоновано укласти тристоронні договори, згідно з якими з 31.07.2017 у позивача права та обов'язки орендодавця припиняються. Таким чином, позивач здійснював повноваження орендодавця щодо спірного майна до 31.07.2017.

Згідно з ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, що після припинення договору оренди відповідач не виконав обов'язку щодо своєчасного повернення орендодавцю орендованого майна, повернувши вказане майно лише 30.07.2017.

Таким чином, позивачем правомірно нараховано відповідачу неустойку за несвоєчасне повернення майна, відповідно до частини 2 ст. 785 ЦК України, якою встановлено, що якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. При цьому, наймодавець має право на стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю (орендної плати) незалежно від пропорцій її розподілу на користь орендодавця та балансоутримувача, що зазначені в договорі оренди. Це узгоджується із приписами п. 10.11 договору, де зазначено що якщо орендар не виконує обов'язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за весь час користування майном за час прострочення.

В той же час проаналізувавши розрахунок неустойки, суд встановив що розрахунок неустойки позивач проводить за період з листопада 2016 року по 30 липня 2017 року включно. При цьому, позивач вказує, що за листопад 2016 року відповідачем сплачено 2 319, 54 грн. В той же час відповідач в дохід Державного бюджету України фактично сплатив у листопаді 2016 року платіжним дорученням від 09.11.2016 № 129 орендну плату в розмірі 3 947, 39 грн. З урахуванням недоплаченої суми зі сплати орендної плати за жовтень 2016 у розмірі 1 412, 60 грн, що існувала у відповідача станом на 09.11.2016, сума сплаченої відповідачем орендної плати за листопад 2016 становить не 2 319, 54 грн, а 2 534, 79 грн. При цьому, суд не враховує доводи відповідача про наявність у нього станом на 01.11.2016 переплати зі сплати орендної плати в дохід Державного бюджету України у розмірі 2 406, 86 грн, оскільки наявність вказаної переплати належними доказами не підтверджено.

Перевіривши розрахунок позивача, суд вважає що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з відповідача суми неустойки у загальному розмірі 67 176, 00 грн.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України, слід покласти на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 136, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного вищого навчального закладу "Львівський університет бізнесу і права" (79021, м. Львів, вул. Кульпарківська, 99, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна по Львівській області (79000, м. Львів, вул. Січових Стрільців, буд. 3, , одержувач коштів: Держбюджет м. Львова, код ЄДРПОУ одержувача: 38008294, банк одержувача: ГУ ДКСУ у Львівській області (МФО 825014) рахунок № 2002, код рахунку 22080300) 67 176, 00 грн неустойки.

3. Стягнути з Приватного вищого навчального закладу "Львівський університет бізнесу і права" (79021, м. Львів, вул. Кульпарківська, 99, ) на користь регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області (79007, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 3, ) 1 594, 89 грн судового збору;

4. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

5. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 16.02.2018.

Суддя Манюк П.Т.