РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2018Справа № 910/22866/16

За позовом Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог

на предмет спору на стороні відповідача:

1. Одеська митниця ДФС;

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Зорі Про"

про стягнення 24992,57 грн.

Суддя Гумега О.В.

при секретарі судового засідання

Багнюк І.І.

Представники учасників справи:

від позивача: Машник К.В., довіреність № 03-16/38 від 01.12.2017,

від відповідача: Лобуренко С.В., довіреність № 02/17 від 19.12.2017,

від третьої особи-1: не з'явився

від третьої особи-2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Ізмаїльський морський торговельний порт" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" (далі - відповідач) про стягнення 24 992,57 грн., з яких: 21621,60 грн. основного боргу, 136,64 грн. 3% річних, 1 339,18 грн. пені, 1185,41 грн. 7% штрафу та 709,74 грн. індексу інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на невиконання відповідачем умов Договору № 08-П про надання послуг зі зберігання вантажу від 05.08.2016, а саме не здійснення відповідачем в повному обсязі оплати наданих позивачем послуг зі зберігання вантажу за період з 11.05.2016 по 31.10.2016.

09.03.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просив суд стягнути з відповідача 43005,36 грн., з яких: 35532,00 грн. основного боргу, 3258,39 грн. пені, 348,34 грн. 3% річних, 2159,13 грн. - 7% штрафу та 1707,50 грн. збитків від інфляції. Вказана заява не була прийнята судом першої інстанції, у зв'язку з тим, що поданою заявою позивач фактично безпідставно збільшив період заборгованості, яка була визначена в позовній заяві.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.03.2017 у справі № 910/22866/16 (суддя Пінчук В.І.) позов задоволено (вимоги в редакції, викладеній в позовній заяві). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" на користь Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" 21 621,60 грн. - основного боргу, 1 339,18 грн. - пені, 136,64 грн. - 3% річних, 1 185,41 грн. - 7% штрафу, 709,74 грн. - збитків від інфляції, 1 378,00 грн. - судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2017 було залучено до участі у справу в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Одеську Митницю ДФС (третя особа 1) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Зорі Про" (третя особа 2).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2017 у справі № 910/22866/16 (судді: Коротун О.М. - головуючий, Сулім В.В., Майданевич А.Г.) рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2017 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.07.2017 у справі № 910/22866/16 (судді: Поляков Б.М. - головуючий, Короткевич О.Є., Погребняк В.Я.) постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2017 у справі № 910/22866/16 скасовано, справу № 910/22866/16 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва № 05-23/3017 від 15.11.2017 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/22866/16.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2017 справу № 910/22866/16 передано на розгляд судді Гумезі О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2017 прийнято справу № 910/22866/16 до провадження судді Гумеги О.В. та призначено розгляд справи на 18.12.2017 о 10:00 год.

12.12.2017 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з неможливістю направлення представника Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" в судове засідання.

15.12.2017 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло письмове підтвердження того, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а також немає рішення цих органів з такого спору.

15.12.2017 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позов № 03-07/52/4а від 01.12.2016, відповідно до якого, на думку відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

18.12.2017 через відділ діловодства суду від представника третьої особи-1 (Одеська митниця ДФС) надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Одеської митниці ДФС.

21.12.2017 через відділ діловодства суду від представника третьої особи-1 (Одеська митниця ДФС) надійшли письмові пояснення в порядку ст. 168 ГПК України, які за своїм змістом аналогічні письмовим поясненням, поданим третьою особою-1 під час перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, разом з тим, третя особа-1 послалась на приписи ч. 4 ст. 75 ГПК України та рішення Господарського суду Одеської області від 16.11.2016 у справі № 916/2681/16, рішення Господарського суду Одеської області від 20.04.2017 у справі № 916/3029/16, які набрали законної сили.

Судове засідання, призначене на 18.12.2017, не відбулось у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному.

15.12.2017 набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відповідно до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2017 постановлено здійснювати розгляд справи № 910/22866/16 у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 22.01.2018 о 14:00 год., учасники справи викликані у підготовче засідання, їх явку визнано обов'язковою.

09.01.2018 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення з урахуванням постанови ВГСУ від 01.11.2017 у справі № 910/22866/16, якими, зокрема, позивач просив суд залучити до матеріалів справи акт від 15.12.2017 про фактичне місцезнаходження спірного вантажу на території ДП "ІЗМ МТП", дві копії листа Одеської митниці ДФС № 919/10/15-70-03-06 від 09.03.2017 та докази направлення даних письмових пояснень з додатками іншим учасникам справи.

У підготовче засідання, призначене на 22.01.2018, з'явились представники позивача та відповідача.

Представники третьої особи-1 та третьої особи-2 у підготовче засідання, призначене на 22.01.2018, не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 ГПК України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196 - 205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених главою 3 ГПК України.

У підготовчому засіданні суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні 22.01.2018, після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 12.02.2018 о 09:40 год.

26.01.2018 через відділ діловодства суду від представника третьої особи-1 надійшло клопотання, відповідно до якого третя особа-1, у зв'язку з територіальною віддаленістю, просила розглянути справу без участі представника Одеської митниці ДФС.

У судове засідання, призначене на 12.02.2018, з'явились представники позивача та відповідача.

Представники третьої особи-1 та третьої особи-2 у судове засідання, призначене на 12.02.2018, не з'явилися, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, представник третьої особи-2 про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні 12.02.2018 судом здійснювався розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 12.02.2018 судом було заслухано вступне слово позивача та відповідача, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Представник позивача в судовому засіданні 12.02.2018 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням додаткових пояснень, які надійшли через відділ діловодства суду 09.01.2018, зазначивши, що:

- враховуючи звернення ТОВ "Толк консалтинг" з офертою про укладання договору про зберігання вантажу, а також підтвердження з боку Одеської митниці ДФС (лист № 2486/10/15-70-3-06 від 14.07.2016) того, що місцем зберігання визначені саме склади відповідача, позивач (ДП "ІЗМ МТП") уклав Договір № 08-П від 05.08.2016, предметом якого є зберігання вантажу, що не пов'язано з його реалізацією;

- відповідач неодноразово зазначав про неможливість оплати рахунків з причин не перебування майна на балансі ТОВ "Толк консалтинг", проте останнім не надано доказів, що ним докладалися зусилля щодо отримання у митного органу відповідних рішень або будь-яких документів з метою досягнення можливості належного виконання ним обов'язків за Договором № 08-П від 05.08.2016 у якості особи, яку визначено зберігачем рішенням державного органу;

- складання актів з митними органами, а також знаходження або не знаходження на балансі ТОВ "Толк консалтинг" спірного вантажу не є предметом Договору № 08-П від 05.08.2016, а тому позивач вважає, що такі обставини не можуть бути підставою для відмови ТОВ "Толк консалтинг" від виконання договірних зобов'язань;

- з метою встановлення обставин фактичного місцезнаходження спірного вантажу представниками Одеської митниці ДФС, ДП "ІЗМ МТП" та ТОВ "Толк Консалтинг" (представник ТОВ "Зорі Про" не з'явився) 15.12.2017 було складено акт, у якому зазначене фактичне місцезнаходження вантажу вугілля - територія ДП "ІЗМ МТП";

- позивач звернув увагу суду на наявність двох копій листа Одеської митниці ДФС № 919/10/15-70-03-06 від 09.03.2017, адресованого директору ТОВ "Толк Консалтинг" з різними редакціями третього абзацу цього листа, у зв'язку з чим, на думку позивача, зазначений лист Одеської митниці ДФС не може бути прийнятий до уваги як належний доказ та має бути відхилений;

- позивач також зазначив, що часткова оплата по договору є підтвердженням того, що Договір № 08-П від 05.08.2016 є діючим, крім того, вказаний договір у судовому порядку не оскаржувався;

- на думку позивача, будь-яких документів від третіх осіб або документальної передачі вугілля з балансу ТОВ "Зорі Про" на баланс відповідача не надавалося, так як фактично весь час вугілля перебуває на території ДП "ІЗМ МТП".

Представник відповідача в судовому засіданні 12.02.2018 не визнав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову повністю, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, який надійшов через відділ діловодства суду 15.12.2017, зазначивши, що:

- предметом укладеного між сторонами Договору є зберігання вантажу, переданого Одеською митницею ДФС на відповідальне зберігання згідно Протоколу №7 від 11.05.2016 року "Про проведення випадкової вибірки (лототрону) місця зберігання товарів";

- вантаж - вугілля орієнтовно 450 тон, є власністю держави і не належить ТОВ "Толк консалтинг", розпорядником державної власності є Одеська митниця ДФС і саме від дій останньої, на думку відповідача, залежить надання послуг зі зберігання вантажу ТОВ "Толк консалтинг" і фактичне виконання договірних відносин;

- крім того, існує договір зберігання предмету позову між позивачем та ТОВ "Зорі Про", акти про передачу вугілля по закінченню його зберігання між ТОВ "Зорі Про" та позивачем відсутні, також відсутні докази про припинення такого договору;

- ТОВ "Зорі Про" не повернуло вугілля Одеській митниці ДФС, що підтверджується рішенням Господарського суду Одеської області від 16.11.2016 у справі № 916/2681/16, більш того, Одеська митниця ДФС зверталась з позовом до ТОВ "Зорі Про" про усунення перешкод у користуванні майном (рішення Господарського суду Одеської області від 16.11.2016 у справі № 916/2681/16);

- акти між ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" та ТОВ "Толк консалтинг" про передачу предмету спірного договору відсутні, натурна інвентаризація кількості вантажу позивачем станом на 01.10.2016 року відповідно до п. 5.1 спірного договору здійснена не була, акти інвентаризації не складалися та ТОВ "Толк консалтинг" не погоджувались;

- листом Одеської митниці ДФС № 919/10/15-70-03-06 від 09.03.2017 підтверджується, що предмет позову зберігається на складі ТОВ "Зорі Про" та обліковується за даним підприємством;

- між ТОВ "Толк консалтинг" та Одеською митницею ДФС відсутні акти приймання-передачі вугілля, які є істотною умовою спірного договору.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 12.02.2018 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими сторони обґрунтовували відповідні обставини, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 3 наказу Одеської митниці ДФС від 10.12.2015 № 599 "Про організацію заходів по розпорядженню майном, яким Одеська митниця ДФС набула права розпорядження, визначення порядку закупівлі послуг в електронній системі закупівель та вибору місця зберігання товарів, тимчасовий строк зберігання яких закінчився" (далі - Наказ № 599) було доручено Управлінню інфраструктури Митниці забезпечувати формування пропозицій щодо вибору складу Митниці для розміщення товарів, тимчасовий строк зберігання яких під митним контролем закінчився, шляхом проведення випадкової вибірки (лототрону) з обов'язковою відео фіксацією цього процесу (п.п. 3.3.2 п.п. 3 п. 3 Наказу № 599).

11.05.2016 Одеською митницею ДФС (третя особа-1) було проведено випадкову вибірку (лототрон № 7), за результатами якої було прийнято рішення перемістити майно (вугілля марки "Д" у кількості 450000 кг), яке зберігається на складі митниці Товариством з обмеженою відповідальністю "Зорі Про" (третя особа-2) на склад Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" (відповідач). Зазначене рішення оформлене Протоколом від 11.05.2016 № 7 "Про проведення випадкової вибірки (лототрону) місця зберігання товарів" (далі - Протокол № 7), затвердженим начальником Одеської митниці ДФС 11.05.2016.

Вищенаведений Наказ Одеської митниці ДФС від 10.12.2015 № 599 видано з урахуванням вимог ст.ст. 199, 240, 243, 321 Митного кодексу України (далі - МК України), Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 № 1340, Положення про умови та порядок проведення тендера (конкурсу) з визначення спеціалізованих підприємств-організаторів митних аукціонів, затвердженого Наказом Державної митної служби України від 12.02.2011, Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Мінфіну від 30.05.2012 № 627, та Порядку організації митних аукціонів, реалізації товарів і транспортних засобів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2003 № 607.

Так, згідно з частиною 9 статті 243 МК України (тут і далі - в редакції, чинній станом на час видачі Наказу № 599), товари, зазначені у частинах першій, другій, четвертій - шостій цієї статті, реалізуються в порядку, встановленому законодавством, на митних аукціонах, редукціонах або за договором комісії за цінами, визначеними згідно із законодавством України про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність та Податковим кодексом України.

Порядком обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 № 1340 та Порядком взаємодії між підрозділами органу доходів і зборів під час роботи з безхазяйними речами та майном, що переходить у власність держави, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 570 встановлено обов'язковість включення підприємств та організацій до Єдиного реєстру суб'єктів господарювання, які можуть здійснювати реалізацію безхазяйного майна та майна, що переходить у власність держави (далі - Єдиний реєстр). До Єдиного реєстру включаються суб'єкти господарювання незалежно від форми власності, що є юридичними особами та платниками податку на додану вартість і здійснюють реалізацію майна шляхом проведення біржових торгів (аукціонів) або через роздрібну торговельну мережу.

Відповідно до інформації, розміщеної у публічному доступі на офіційному порталі Державної фіскальної служби України за посиланням http://sfs.gov.ua/dovidniki--reestri--perelik/reestri/235648.html, Товариство з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" включено до Єдиного реєстру, що не заперечувалось останнім.

Згідно з ч. 5 ст. 321 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, які перебувають під митним контролем і за якими власник або уповноважена ним особа не звернулися до закінчення граничного строку, встановленого цією статтею, набувають статусу таких, що зберігаються на складі органу доходів і зборів.

Відповідно до п. 1.1 Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Мінфіну від 30.05.2012 № 627 (в редакції, чинній станом на час видачі Наказу № 599), як склади Митниць можуть використовуватися визначені наказом митниці приміщення, резервуари, криті та відкриті майданчики, холодильні чи морозильні камери, які належать Митницям або використовуються ними і спеціально обладнані для зберігання товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 № 1340 затверджено Порядок обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним (далі - Порядок), дія якого поширюється, зокрема, на майно, конфісковане на підставі рішення суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом, крім вилученого митними органами майна, щодо якого винесено рішення суду про конфіскацію; майно, термін зберігання якого під митним контролем закінчився, а власник не звернувся за ним в установлений Митним кодексом України термін; знаряддя незаконного добування природних ресурсів та незаконно добуті природні ресурси або продукти, вироблені з них, тощо (п. 1 Порядку в редакції, чинній станом на час видачі Наказу № 599).

Пунктом 2 зазначеного Порядку визначено, що облік, попередня оцінка, а також відповідальність за зберігання майна, зазначеного у пункті 1 цього Порядку, до передачі його для подальшого розпорядження відповідно до пункту 9 цього Порядку покладаються на органи (організації), що здійснили вилучення або зберігають його, з дотриманням таких вимог: попередня оцінка проводиться відповідно до пункту 8 цього Порядку на момент взяття на облік цього майна; аналітичний облік ведеться у спеціальних книгах за видами майна із зазначенням відмінних ознак, попередньої вартості, місця його знаходження; взяте на облік майно відображається на забалансових рахунках "Товарно-матеріальні цінності, прийняті на відповідальне зберігання" в органах (організаціях), що здійснили вилучення або зберігають його.

З огляду на наведені положення, Одеська митниця ДФС має право розпорядження, визначення порядку закупівлі послуг в електронній системі закупівель та вибору місця зберігання товарів, тимчасовий строк зберігання яких закінчився, зокрема, право передати наведений товар на відповідальне зберігання за договором та визначити особу зберігача такого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечував права Одеської митниці ДФС передати спірне майно на зберігання та визначити Товариство з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" особою, яка зберігає таке майно згідно Протоколу № 7.

05.08.2016 між Державним підприємством "Ізмаїльський морський торговельний порт" (підприємство, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" (клієнт, відповідач) був укладений Договір № 08-П про надання послуг зі зберігання вантажу (далі - Договір або Договір № 08-П від 05.08.2016), згідно з яким підприємство на своїх складських приміщеннях забезпечує зберігання вантажу, переданого клієнту Одеською митницею ДФС на відповідальне зберігання згідно Протоколу № 7, в номенклатурі та обсягах, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору. Клієнт оплачує підприємству вартість зберігання вантажу і наданих послуг в обумовлені терміни і на умовах цього Договору. Кількість вантажу на момент його передачі на відповідальне зберігання визначено візуально і зазначено в Акті підприємства від 26.09.2014 № 9/14-ППК-3 (п.п. 1.1, 1.2 Договору).

Згідно Додатку № 1 до наведеного Договору сторони узгодили:

номенклатура та обсяг вантажу клієнта: вугілля - орієнтовно 450,00 тон (згідно Акту підприємства від 26.09.2014 № 9/14-ППК-3);

фактична кількість вантажу буде визначена за результатами зважування при відвантаженні вантажу клієнта з підприємства на автомобільний/залізничний транспорт, у разі відвантаження на водний транспорт - за вимірами осадки судна;

вартість зберігання вантажу: в установлені даним Договором терміни клієнт сплачує підприємству вартість зберігання вантажу на відкритих складських площах підприємства у розмірі 0,28 грн. за тону на добу (без урахування ПДВ), починаючи з першої доби від дати Протоколу № 7, а саме з 11.05.2016.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно частини 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 626, 627, 628, 631, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України (глава 66 цього Кодексу) за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання (ч. 1 ст. 946 ЦК України).

Статтею 954 ЦК України визначено, що положення цієї глави застосовуються до зберігання, яке здійснюється на підставі закону, якщо інше не встановлено законом.

Укладений між сторонами спору Договір № 08-П від 05.08.2016 є договором зберігання, яке здійснюється на підставі закону.

Пунктом 3.1 наведеного Договору встановлено обов'язок відповідача здійснювати своєчасну оплату рахунків підприємства на умовах, передбачених цим Договором згідно діючих тарифів підприємства.

Відповідно до п. 4.1 Договору оплата виставлених рахунків підприємства за зберігання вантажу здійснюється клієнтом за тарифами підприємства, що наведені у Додатку № 1 до цього Договору.

Пунктом 4.2 Договору передбачено, що оплата рахунків підприємства здійснюється клієнтом щомісячно, протягом 5 робочих днів від дати виставлення рахунку, оформленого на підставі підписаного уповноваженими представниками та скріпленого печатками обох сторін Акту наданих послуг, та одночасного направлення до підприємства (факсом) копії банківського платіжного документа із зазначенням номеру договору і номеру рахунку.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що оплата клієнтом послуг зі зберігання вантажу за період з травня по липень 2016 року (включно) здійснюється протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту підписання цього Договору на підставі виставленого підприємством рахунку, згідно Акту наданих послуг, підписаного уповноваженими представниками та скріпленого печатками обох сторін.

Сторони домовились, що відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України цей Договір вважається укладеним з дати передачі вантажу клієнту Одеською митницею ДФС на відповідальне зберігання, а саме з 11.05.2016 і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним Договором (п. 8.1 Договору).

Пунктом 8.2 Договору визначено підстави припинення дії Договору, а пунктом 8.3 - підстави дострокового припинення дії Договору шляхом його розірвання.

Як встановлено судом, станом на час розгляду спору по суті укладений сторонами Договір № 08-П від 05.08.2016 є чинним, не був змінений, припинений, розірваний або визнаний недійсним у встановленому законом порядку, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Спір у даній справі стосується стягнення з відповідача (Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг") заборгованості в розмірі 21621,60 грн. з оплати послуг зі зберігання вантажу на підставі Договору за період з 11.05.2016 по 31.10.2016 на підставі Договору № 08-П від 05.08.2016.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач (Державне підприємство "Ізмаїльський морський торговельний порт") послався на те, що за період з 11.05.2016 по 31.10.2016 відповідачу відповідно до умов Договору № 08-П від 05.08.2016 були надані послуги зі зберігання вантажу на загальну суму 26308,80 грн. (з ПДВ), на оплату яких останньому були виставлені рахунки № 2438/11 від 17.08.2016 на суму 12398,40 грн., № 2639/11 від 31.08.2016 на суму 4687,20 грн., № 2980/11 від 30.09.2016 на суму 4536,00 грн., № 3429/11 від 31.10.2016 на суму 4687,20 грн. (з ПДВ). Позивач зазначив, що разом з наведеними рахунками на оплату ним були направлені відповідачу акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) та зведені відомості з розрахунку вартості зберігання.

Натомість, на твердження позивача, відповідачем вказані послуги були оплачені лише частково (оплачено рахунок № 2639/11 від 31.08.2016 на суму 4687,20 грн.), внаслідок чого позивач стверджує про наявність у відповідача заборгованості за Договором в розмірі 21621,60 грн. (основний борг).

Крім того, з огляду на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором, позивачем нараховані відповідачу пеня в розмірі 1339,18 грн., 3% річних в розмірі 136,64 грн., 7% штрафу в розмірі 1185,41 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 709,74 грн.

Судом по матеріалам справи встановлено, що порядок та умови оплати за Договором визначені, зокрема, пунктом 4.2 Договору, яким передбачено, що оплата рахунків підприємства здійснюється клієнтом щомісячно, протягом 5 робочих днів від дати виставлення рахунку, оформленого на підставі підписаного уповноваженими представниками та скріпленого печатками обох сторін Акту наданих послуг, а згідно з пунктом 4.3 Договору оплата клієнтом послуг зі зберігання вантажу за період з травня по липень 2016 року (включно) здійснюється протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту підписання цього Договору на підставі виставленого підприємством рахунку, згідно Акту наданих послуг, підписаного уповноваженими представниками та скріпленого печатками обох сторін.

Позивачем до матеріалів справи долучено рахунки № 2438/11 від 17.08.2016, № 2980/11 від 30.09.2016, № 3429/11 від 31.10.2016, згідно яких загальна вартість послуг зі зберігання вантажу в період з 11.05.2016 по 31.07.2016, та у вересні, жовтні 2016, склала 21621,60 грн. Позивач стверджував, що вказані рахунки разом з актами приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 17.08.2016, від 30.09.2016 та від 31.10.2016 і зведеними відомостями з розрахунку вартості зберігання направлялись ним відповідачу.

Судом встановлено, що надані позивачем акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 17.08.2016, від 30.09.2016, від 31.10.2016 підписані останнім в односторонньому порядку.

Разом з тим, відповідач не заперечував отримання ним спірних рахунків та актів приймання-передачі виконаних робіт, докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Крім того, враховуючи доданий відповідачем при новому розгляді даної справи відзив на позов, який не містить вказаних заперечень, суд відзначає, що в силу приписів ч. 4 ст. 165 ГПК України відповідач позбавляється права заперечувати проти відповідних обставини під час розгляду справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відмовився оплатити виставлені позивачем рахунки саме з підстав відсутності спірного майна на балансі ТОВ "Толк Консалтинг", оскільки Одеська митниця ДФС не надала акт прийому-передачі вугілля з балансу ТОВ "Зорі Про" на баланс ТОВ "Толк Консалтинг" (лист відповідача № 2766 від 31.08.2016, направлений позивачу).

Також, у листі № 2816/1 від 29.09.2016, адресованому позивачу, відповідач зазначив, що відповідно до п. 1.1 Договору Одеська митниця ДФС повинна передати ТОВ "Толк Консалтинг" вантаж, зазначений у Додатку № 1 до Договору, однак нею не виконано вимоги даного пункту Договору, тоді як відсутність акту прийому-передачі вантажу унеможливлює ведення ТОВ "Толк Консалтинг" бухгалтерського обліку відповідно до чинного законодавства і відображення в ньому матеріальних затрат на зберігання вантажу. Відповідач також вказав, що виконає зобов'язання за Договором в повному обсязі при отриманні всіх необхідних документів від Одеської митниці ДФС.

Під час нового розгляду справи відповідач заперечував наявність у нього спірної заборгованості за Договором з підстав того, що вантаж, який є предметом укладеного між позивачем та відповідачем Договору № 08-П від 05.08.2016, є власністю держави і не належить ТОВ "Толк консалтинг", розпорядником державної власності є Одеська митниця ДФС і саме від дій останньої залежить надання послуг зі зберігання вантажу і фактичне виконання умов Договору. Відповідач також вказав, що існує договір зберігання предмету позову між позивачем та ТОВ "Зорі Про"; що акти про передачу вугілля по закінченню його зберігання між ТОВ "Зорі Про" та позивачем відсутні, а також відсутні докази про припинення даного договору; що ТОВ "Зорі Про" не повернуло вугілля Одеській митниці ДФС і таке підтверджується рішенням Господарського суду Одеської області від 16.11.2016 у справі № 916/2681/16; що Одеська митниця ДФС зверталась з позовом до ТОВ "Зорі Про" про усунення перешкод у користуванні спірним майном (рішення Господарського суду Одеської області від 16.11.2016 у справі № 916/2681/16); що акти між ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" та ТОВ "Толк консалтинг" про передачу предмету спірного Договору відсутні; що листом Одеської митниці ДФС № 919/10/15-70- 03-06 від 09.03.2017 підтверджується, що предмет позову зберігається на складі ТОВ "Зорі Про" та обліковується за даним підприємством; що між ТОВ "Толк консалтинг" та Одеською митницею ДФС відсутні акти приймання-передачі вугілля, які є істотною умовою спірного договору.

Суд критично оцінює наведені доводи, якими відповідач обґрунтовує підстави нездійснення ним оплати послуг зі зберігання вантажу за Договором № 08-П від 05.08.2016, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що зберігання товару (вугілля марки "Д","ДО","ДНК" у кількості 450,00 тон), яке є предметом спору у даній справі № 910/22866/16, було також предметом спору у справах Господарського суду Одеської області № 916/2681/16 та № 916/3029/16, які набрали законної сили.

Так, Господарським судом Одеської області розглядалась справа № 916/3029/16 (рішення набрало законної сили 10.05.2017) за позовом Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зорі Про", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Одеської митниці Державної фіскальної служби про стягнення 31779,68 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.04.2017 № 916/3029/16 було встановлено наступні обставини.

26.01.2015 між ТОВ "Зорі Про" (як зберігачем) і Одеською митницею ДФС (як поклажодавцем) було укладений договір про надання послуг відповідального зберігання №1, згідно з яким зберігач зобов'язується надати поклажодавцю послуги відповідального зберігання товарів, вилучених протоколами про порушення митних правил, конфіскованих за рішенням суду, переданих для зберігання та інших товарів, що підлягають передачі у власність держави України (п.1.1.1).

Договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2015.

29.04.2015 ТОВ "Зорі Про" прийняло на відповідальне зберігання вугілля марки "Д","ДО","ДНК", яке було розміщено під митним контролем на підставі листа ІМТП №47-10/81 від 02.03.2015 та акту №9/14 ППК-3 від 26.09.2014, про що свідчить відповідний акт прийому-передачі №16, який складений та підписаний представниками ТОВ "Зорі Про" і Одеської митниці ДФС.

05.05.2015 між ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" (Підприємство) і ТОВ "Зорі Про" (Клієнт) укладений договір про надання послуг зі зберігання вантажу №10-П (далі - Договір №10-П від 05.05.2015), згідно з яким Підприємство на своїх складський площах, забезпечує зберігання вантажу, переданого Клієнту Одеською митницею ДФС на відповідальне зберігання згідно акту прийому-передачі від 29.04.2015 №16 в номенклатурі та обсягах, зазначених у Додатку 1 до цього договору. Клієнт оплачує Підприємству вартість зберігання вантажу і наданих послуг в обумовлені терміни і на умовах цього договору (п.1.1 Договору №10-П від 05.05.2015).

Сторони домовилися, що відповідно до ст. 631 ЦК України цей договір вважається укладеним з дати передачі вантажу Клієнту Одеською митницею ДФС на відповідальне зберігання, а саме з 29.04.2015 і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за даним договором (п. 8.1 Договору №10-П від 05.05.2015).

Спір у справі № 916/3029/16 стосувався стягнення з відповідача боргу за послуги, які надані позивачем (ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт") у період з 01.02.2016 по 10.05.2016 за Договором №10-П від 05.05.2015.

У справі № 916/3029/16 судом було встановлено, що 19.04.2016 відповідач (ТОВ "Зорі Про") звернувся з листом за вих. № 481/8 до Одеської митниці ДФС, в якому повідомив про те, що не входить до Єдиного реєстру суб'єктів господарювання, які можуть здійснювати реалізацію безхазяйного майна та майна, що переходить у власність держави на 2016 рік та просив перемістити зазначений вантаж на інший склад. 12.05.2016 листом №1667/10/15-70-03-06 митниця повідомила відповідача про те, що за результатами опрацювання його листа від 19.04.2016 за вих. № 481/8 11.05.2016 проведено випадкову вибірку (лототрон) №7 за результатами якої прийнято рішення перемістити вугілля у кількості 450 тон, яке зберігається на складі митниці ТОВ "Зорі Про" на склад ТОВ "Толк Консалтинг", а також про те, що про дату та час переміщення товару відповідача буде проінформовано додатково.

Судом у справі № 916/3029/16 також було встановлено, що 05.08.2016 між ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" (Підприємство) і ТОВ "Толк Консалтинг" (Клієнт) укладений Договір про надання послуг зі зберігання вантажу № 08-П.

Саме вказаний Договір № 08-П від 05.08.2016 є підставою позову у даній справі Господарського суду міста Києва № 910/22866/16.

Крім того, Господарським судом Одеської області розглядалась справа № 916/2681/16 за позовом Одеської митниці Державної фіскальної служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зорі Про" про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.11.2016 у справі № 916/2681/16 (яке набрало законної сили 29.11.2016) було зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Зорі Про" усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке передане Одеською митницею Державної фіскальної служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зорі Про" на відповідальне зберігання, шляхом надання доступу Одеській митниці ДФС до майна, яке передане Одеською митницею Державної фіскальної служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зорі Про" на відповідальне зберігання за договором № 1 від 26.01.2015 про надання послуг відповідального зберігання а саме: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Транспортна, 9, ангар літ "И"; ангар літ "З"; ангар літ. "Г"; ангар літ "М"; ангар літ. "Л". ангар літ. Е та Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Портова, 7, територія ДП "Ізмаїльський морський торгівельний порт", відкритий майданчик ППК-3.

При цьому суд відзначає, що вимоги про стягнення боргу за послуги зі зберігання вантажу (вугілля вугілля марки "Д","ДО","ДНК" у кількості 450,00 тон) за період з 01.02.2016 по 10.05.2016 були предметом позову ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" до ТОВ "Зорі Про" у справі № 916/3029/16 (на підставі Договору № 10-П від 05.05.2015).

Вимоги про стягнення боргу за послуги зі зберігання зазначеного вугілля за наступний період - з 11.05.2016 по 31.10.2016 є предметом позову ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" до ТОВ "Толк Консалтинг" у даній справі № 910/22866/16 (на підставі Договору № 08-П від 05.08.2016).

Таким чином, наведеними рішеннями Господарського суду Одеської області, які набрали законної сили, встановлено обставини передачі Одеською митницею ДФС (третя особа-1 у даній справі) на відповідальне зберігання ТОВ "Зорі Про" (третя особа-2 у даній справі) вугілля марки "Д","ДО","ДНК" у кількості 450,00 тон та в подальшому укладення зазначеним товариством договору про надання послуг зі зберігання вантажу (Договір №10-П від 05.05.2015) з ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" (позивач у даній справі).

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведену норму ст. 75 ГПК України, суд дійшов висновку, що вищенаведені обставини щодо Одеської митниці ДФС, ТОВ "Зорі Про" та ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт", встановлені рішеннями Господарського суду Одеської області у справах № 916/2681/16 та № 916/3029/16, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді даної справи Господарського суду міста Києва № 910/22866/16, у якій беруть участь вказані особи, щодо яких встановлено ці обставини, При цьому аналіз змісту ч. 4 ст. 75 ГПК України свідчить, що не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб.

Водночас, судом відзначає, що встановлені рішеннями Господарського суду Одеської області у справах № 916/2681/16 та № 916/3029/16 обставини жодним чином не спростовують висновків суду при розгляді даної справи.

Так, судом у даній справі встановлено, що згідно умов Договору № 08-П від 05.08.2016 позивач на своїх складських приміщеннях забезпечує зберігання вантажу, переданого відповідачу Одеською митницею ДФС на відповідальне зберігання згідно Протоколу від 11.05.2016 № 7 в номенклатурі та обсягах, зазначених у Додатку № 1 до Договору, а відповідач оплачує позивачу вартість зберігання вантажу і наданих послуг в обумовлені терміни і на умовах цього Договору (п.п. 1.1, 1.2 наведеного Договору). Згідно п. 8.1 Договору цей договір вважається укладеним з дати передачі вантажу клієнту Одеською митницею ДФС на відповідальне зберігання, а саме з 11.05.2016.

Здійснивши аналіз умов спірного Договору, суд дійшов висновку, що даним договором не визначено, що він вважається укладеним за умови передачі вантажу клієнту (ТОВ "Толк Консалтинг") Одеською митницею ДФС за актом прийому-передачі вантажу, крім того, даним договором не передбачено обов'язку сторін щодо складання акту прийому-передачі вантажу від клієнта (ТОВ "Толк Консалтинг") до підприємства (ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт"), а рівно, даним договором не визначено умов оплати вартості зберігання вантажу лише за наявності відповідного акта прийому-передачі вантажу, до того ж, сторонами спірного Договору визначені виключно ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" (позивач) та ТОВ "Толк Консалтинг" (відповідач) та саме їх права і обов'язки встановлені умовами спірного Договору.

Крім того, враховуючи приписи п. 2 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998 № 1340, підставним є висновок про те, що обов'язок обліку майна, що переходить у власність держави, покладено на органи (організації), що здійснили вилучення або зберігають його. А отже, в спірному випадку такий обов'язок покладено на третю особу-2 (Одеську митницею ДФС) та відповідача (ТОВ "Толк Консалтинг"), якому спірне майно було передано Одеською митницею ДФС на відповідальне зберігання згідно Протоколу № 7. При цьому судом враховано, що умовами спірного Договору № 08-П від 05.08.2016 не передбачено складання актів з митними органами, а обов'язок здійснення оплати відповідачем вартості зберігання вантажу не поставлений в залежність від дотримання відповідачем та третьою особою-1 обов'язку обліку майна.

Додатково судом враховано, що весь час з 29.04.2015 - дати передачі вантажу ТОВ "Зорі Про" Одеською митницею ДФС на відповідальне зберігання та на даний час вугілля марки "Д","ДО","ДНК", орієнтовна кількості якого 450,00 тон (стягнення заборгованості за зберігання якого є предметом розгляду даної справи № 910/22866/16) фактично знаходилось та знаходиться на території ДП "Ізмаїльський морський торгівельний порт" (позивача) - відкритий майданчик виробничо-перевантажувальний комплекс - 3 ДП "Ізмаїльський морський торгівельний порт" (Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Щорса (Дунайська), буд. 2). Таке підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами. Отже, з огляду на факт знаходження спірного вантажу на території позивача, суд критично оцінює наявний в матеріалах справи лист № 919/10/15-70-03-06 від 09.03.2017 Одеської митниці ДФС, враховуючи при цьому наявну в матеріалах справи його копію з іншою редакцією третього абзацу цього листа, а тому не приймає наведений лист № 919/10/15-70-03-06 від 09.03.2017 Одеської митниці ДФС в якості належного та достовірного доказу у справі.

За вищевстановлених обставин у сукупності, суд відхиляє як безпідставні твердження відповідача про те, що саме від дій Одеської митниці ДФС залежить виконання відповідачем умов Договору.

Водночас, умовами спірного Договору № 08-П від 05.08.2016 чітко встановлено обов'язок саме відповідача здійснювати своєчасну оплату рахунків позивача на умовах, передбачених цим Договором згідно діючих тарифів підприємства (п.п. 3.1, 4.1, 4.2, 4.3 наведеного Договору).

Відповідно до статті 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з вимогами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з вимогами ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вищевстановлені обставини справи у сукупності свідчать, що в порушення умов укладеного з позивачем Договору № 08-П від 05.08.2016 та вимог чинного законодавства України, відповідач безпідставно не підписав акти приймання-передачі виконаних робі (наданих послуг) від 17.08.2016, від 30.09.2016 та від 31.10.2016 та не оплатив виставлені позивачем рахунки № 2438/11 від 17.08.2016, № 2980/11 від 30.09.2016, № 3429/11 від 31.10.2016, згідно яких загальна вартість послуг зі зберігання вантажу в період з 11.05.2016 по 31.07.2016, та у вересні, жовтні 2016, склала 21621,60 грн.

Таким чином, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про правомірність і обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 21621,60 грн., а отже їх задоволення в наведеній сумі.

Позивач також заявив позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 1339,18 грн., 7% штрафу в розмірі 1185,41 грн. та 3% річних в розмірі 136,64 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 709,74 грн. за порушення строків оплати за спірним Договором відповідно до п. 7.3 цього договору та положень ст. 625 ЦК України.

Так, пунктом 7.3 Договору встановлено, що за порушення клієнтом більш ніж 5 робочих днів строків оплати, підприємство має право стягнути з клієнта пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) робочих днів, підприємство має право стягнути з клієнта додатково штраф в розмірі 7% від суми заборгованості.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, строки оплати за спірним Договором визначені пунктами 4.2, 4.3 цього договору та фактично залежать від дати виставлення рахунку.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не заперечував факт отримання ним спірних рахунків з оплати зберігання вантажу за період з 11.05.2016 по 31.07.2016, вересень та жовтень 2016 та не здійснення ним оплати цих рахунків, а рівно відповідач не заперечував стосовно визначених позивачем у позовній заяві періодів прострочення оплати таких рахунків, за які позивачем здійснено нарахування сум пені, 3% річних, інфляційних нарахувань, а також суми штрафу прострочення оплати понад 30 (тридцять) робочих днів. Контррозрахунки заявлених позивачем до стягнення сум пені, штрафу, 3% річних та інфляційних нарахувань відповідачем суду не надані.

Здійснивши перевірку наведених позивачем у позовній заяві розрахунків пені, штрафу, 3% річних та інфляційних нарахувань, суд дійшов висновку, що такі розрахунки є обґрунтованими та не суперечать встановленим обставинам справи, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 1339,18 грн., 7% штрафу в розмірі 1185,41 грн., 3% річних в розмірі 136,64 грн., інфляційних нарахувань в розмірі 709,74 грн. підлягають задоволенню повністю

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Сторонами не подано попереднього розрахунку суми судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення позову повністю та приписи ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Толк Консалтинг" (03134, м. Київ, проспект Академіка Корольова, 12-Ж, ідентифікаційний код 34483307) на користь Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" (68600, м. Ізмаїл, вул. Портова, 7, ідентифікаційний код 01125815 ) 21621,60 грн. (двадцять одну тисячу шістсот двадцять одну гривню 60 коп.) основного боргу, 1339,18 грн. (одну тисячу триста тридцять дев'ять гривень 18 коп.) пені, 136,64 грн. (сто тридцять шість гривень 64 коп.) 3% річних, 709,74 грн. (сімсот дев'ять гривень 74 коп.) інфляційних нарахувань, 1185,41 грн. (одну тисячу сто вісімдесят п'ять гривень 41 коп.) 7% штрафу, 1378,00 грн. (одну триста сімдесят вісім гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 15.02.2018.

Суддя Гумега О.В.