ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2018м. ДніпроСправа № 904/10071/17
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудовська І.А.

за участю секретаря судового засідання Кандиби Н.В.

У справі:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінвуд", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтіма", м. Дніпро

про стягнення 19 405 грн. 92 коп.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Грінвуд" (далі - позивач) звернулося з позовом до Господарського суду Дніпропетровської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтіма" (далі - відповідач) про стягнення 16 506,44 грн. - заборгованості, 1868,17 грн. - пені, 808,82 грн. - інфляційних втрат, 222,49 грн. - 3 % річних та витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань щодо оплати поставленого товару по Договору № 08/21-12-15 від 08.12.2015 р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2017 р. по справі № 904/10071/17 порушено провадження і розгляд справи призначено у судовому засіданні на 21.12.2017 р.

Згідно з пунктом 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відтак, з 21.12.2017 року вказана справа розглядалась за правилами Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII).

У зв'язку зі складністю та категорією даної справи, подальший її розгляд відбувся за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2017 р. розгляд підготовчого засідання відкладено на 18.01.2018 р.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2018 р. в порядку п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.02.2018 р.

Представник позивача у судові засіданні не зявився, до суду надіслав заяву про розгляд справи без участі представника позивача та просив суд розглянути справу на підставі документів поданих позивачем до суду.

Представник відповідача у судові засіданні не зявився, вимог суду, викладених в ухвалах суду не виконав, письмовий відзив на позов не надав. Про місце, дату та час судового засідання, яке призначене на 21.12.2017 р. повідомлений належним чином, доказом чого є поштове повідомлення (судова повістка) про вручення ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 05.12.2017 р. (а.с. 57).

Також, з матеріалів справи вбачається, що ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2017 р. та від 18.01.2018 р. надіслані на адресу відповідача, що зазначена у Витязі з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (49100, АДРЕСА_1; ) на яку насамперед і було направлено кореспонденцію господарського суду. Згідно з довідками поштової установи поштові відправлення на адресу відповідача повернуто до суду з позначкою: "за закінченням строку зберігання".

Частиною 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з ч. 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Стаття 202 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 13.02.2018 р. прийнято судове рішення.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

08.12.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Грінвуд" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Алтіма" (покупець) укладений Договір поставки № 08/21-12-15 (далі - Договір) відповідно умов п. 1.1. якого продавець зобовязується поставити та передати у власність товар, а покупець прийняти та оплатити їх.

Поставка товару здійснюється частинами, асортимент, кількість, ціна товару, сума договору, строки оплати зазначені у видаткових накладних (в подальшому накладні), які є невідємною частиною договору (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 2.2. Договору загальна вартість товару, що постачається за даним Договором визначається за сумою усіх оформлених накладних на поставку товару за даним Договором у період його дії.

Згідно п. 4.1. Договору оплата за поставлений позивачем товар здійснюється відповідачем по обліковим періодам. Обліковий період становить один календарний місяць. Товар, реалізований відповідачем протягом облікового періоду оплачується відповідачем в строк не пізніше 10 календарних днів з моменту надання звіту про реалізацію даного товару.

В силу вимог п. 4.2. Договору відповідач зобовязаний надати позивачу звіт про фактичну реалізацію товару засобами електронної пошти не пізніше 5 календарних днів після закінчення відповідного облікового періоду.

Розрахунки за поставлений товар проводяться щомісячно відповідно до умов п. 4.1 та 4.2. в грошовій формі (гривні) з урахуванням податку на додану вартість (п. 4.4. Договору).

Відповідно до п. 10.2. Договору даний Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2016 р., а в частині розрахунків до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань відповідно до умов Договору. У разі, якщо сторони не заявили про своє бажання розірвати Договір не пізніше ніж за 30 календарних днів до моменту спливу терміну чинності Договору, він вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний календарний рік.

Факт виконання позивачем договірних зобов'язань з поставки товару відповідачу та факт отримання останнім товару на загальну суму 39 928,94 грн. підтверджується наявними у матеріалах видатковими накладними: № --00000148 від 22.01.2016 р. на суму 3055,01 грн., № --00000149 від 22.01.2018 р. на суму 3055,01 грн., № --00000151 від 22.01.2016 р. на суму 3055,01 грн., № --00000152 від 22.01.2016 р. на суму 3055,01 грн., № --00000153 від 22.01.2016 р. на суму 3055,01 грн., № --00000154 від 22.01.2016 р. на суму 3055,01 грн., № --00000155 від 22.01.2016 р. на суму 3055,01 грн., № --00000832 від 01.04.2016 р. на суму 1245,98 грн., № --00000833 від 01.04.2016 р. на суму 929,99 грн., № --00000834 від 01.04.2016 р. на суму 595,99 грн., № --00000835 від 01.04.2016 р. на суму 911,99 грн., № --00000836 від 01.04.2016 р. на суму 613,99 грн., № --00000837 від 01.04.2016 р. на суму 613,99 грн., № --00002478 від 30.08.2016 р. на суму 4599,00 грн., № --00001254 від 04.04.2017 р. на суму 5139,01 грн., № --00001746 від 12.05.2017 р. на суму 3893,93 грн., копії яких долучено до матеріалів справи (а.с. 15 - 30).

Відповідач свої зобов'язання за Договором виконав частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем зі сплати товару на суму 16 506,44 грн., що і є причиною виникнення спору.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Основні засади господарювання в Україні визначає Господарський кодекс України, який регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання (ст. 1 Господарського кодексу України).

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На момент розгляду справи основна заборгованість відповідача складає 16 506,44 грн., докази погашення якої в матеріалах справи відсутні, внаслідок чого суд вважає, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Водночас, порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За вимогами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Відповідно до статті 549 названого Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пунктом 7.2. Договору встановлено, що у разі прострочення виконання грошових зобовязань з оплати поставленої партії товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, за кожний день прострочення від суми простроченого зобовязання.

На підставі п. 7.2. Договору позивачем нараховано відповідачу до сплати пеню в розмірі 1868,17 грн. (за період з 13.06.2017 р. - по 24.11.2017 р.)

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань по Договору, позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано до сплати відповідачу 3 % річних в сумі 222,49 грн. (за період з 13.06.2017 року по 24.11.2017 року) та інфляційних втрат в сумі 808,82 грн. (за період з червня 2017 року по жовтень 2017 року).

Перевіривши здійснені позивачем нарахування розміру пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суд визнає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу вимог ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосуванням штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ч.1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене та з урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що вимоги позивача до відповідача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі: 16 506,44 грн. - заборгованості, 1868,17 грн. - пені, 808,82 грн. - інфляційних втрат, 222,49 грн. - 3 % річних.

Судовий збір, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтіма" (49100, АДРЕСА_1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінвуд" (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9, к. 414; ) 16 506,44 грн. (шістнадцять тисяч п'ятсот шість грн. 44 коп.) - заборгованості, 1868,17 грн. (одна тисяча вісімсот шістдесят вісім грн. 17 коп.) - пені, 808,82 грн. (вісімсот вісім грн. 82 коп.) інфляційних втрат, 222,49 грн. (двісті двадцять дві грн. 49 коп.) - 3 % річних, 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.) - судового збору, про що видати наказ.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя ОСОБА_1

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК

України "19" лютого 2018 р.