номер провадження справи 12/29/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2018 Справа № 908/361/17

Господарський суд Запорізької області у складі: головуючий суддя - Смірнов О.Г., судді - Азізбекян Т.А., Зінченко Н.Г.,

За участю секретаря судового засідання Вака В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 908/361/17

за позовом: Фізичної особи-підприємця Зурначіді Наталії Дмитрівни

до першого відповідача: Фізичної особи-підприємця Сухоцького Андрія Леонідовича

до другого відповідача: Фізичної особи-підприємця Сухоцької Наталії Володимирівни

до третього відповідача: Фізичної особи-підприємця Компанієць Сергія Олександровича

до четвертого відповідача: Фізичної особи-підприємця Компанієць Людмили Олександрівни

про стягнення солідарно 80000,00 грн.

за участю представників:

від позивача - Сенько С.М., адвокат, ордер серія ЗП № 016161 від 11.02.2017 року

від першого відповідача - Желтобрюхов В.В., адвокат, ордер серія АА № 026591 від 10.01.2018 року

від другого відповідача - Желтобрюхов В.В., адвокат, ордер серія ЗП № 023158 від 10.01.2018 року

від третього відповідача - Желтобрюхов В.В., адвокат, ордер серія ЗП № 023165 від 10.01.2018 року

від четвертого відповідача - Желтобрюхов В.В., адвокат, ордер серія ЗП № 023164 від 10.01.2018 року

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судовому засіданні 30.03.2017 року згідно вимог ст. 77 ГПК України (в редакції, яка була чинною до 15.12.2017 року) була оголошена перерва до 20.04.2017 року, без винесення процесуального документу суду, за наслідком якого був складений протокол відповідно до вимог ст. 811 ГПК України (в редакції, яка була чинною до 15.12.2017 року).

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 24.04.2017 року у зв'язку зі складністю предмету спору, справу № 908/361/17 було передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Смірнов О.Г., судді - Проскуряков К.В., Топчій О.А.

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судовому засіданні 23.05.2017 року згідно вимог ст. 77 ГПК України (в редакції, яка була чинною до 15.12.2017 року) була оголошена перерва до 07.06.2017 року, без винесення процесуального документу суду, за наслідком якого був складений протокол відповідно до вимог ст. 811 ГПК України (в редакції, яка була чинною до 15.12.2017 року).

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Запорізької області № П-901/17 від 22.12.2017 року, за заявою судді-доповідача у справі - Смірнова О.Г., враховуючи знаходження судді-члена колегії суддів Топчій О.А. на лікарняному, справу № 908/361/17 було призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.12.2017 року справу № 908/361/17 було розподілено на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Смірнов О.Г., судді - Азізбекян Т.А., Проскуряков К.В.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Запорізької області № П-10/18 від 10.01.2018 року у зв'язку з перебуванням судді - учасника колегії Проскурякова К.В. у відпустці, справу № 908/361/17 призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.01.2018 року справу № 908/361/17 розподілено на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Смірнов О.Г., судді - Азізбекян Т.А., Зінченко Н.Г.

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін у судовому засіданні 06.02.2018 року була оголошена перерва до 08.02.2018 року, про що винесено ухвалу згідно вимог ст. 216 ГПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017 року).

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа-підприємець Зурначіді Наталія Дмитрівна звернулася до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Сухоцького Андрія Леонідовича, Фізичної особи-підприємця Сухоцької Наталії Володимирівни, Фізичної особи-підприємця Компанієць Сергія Олександровича, Фізичної особи-підприємця Компанієць Людмили Олександрівни про стягнення солідарно грошових коштів в сумі 80000,00 грн.

15.09.2017 року на адресу суду від позивача надійшов лист про надання документів для долучення до матеріалів справи разом з письмовими поясненнями, в яких останній зазначає наступне:

- між позивачем та першим, другим, третім і четвертим відповідачами існували договірні стосунки, які за правовою характеристикою є орендними правовідносинами;

- перший відповідач спільно з другим, третім і четвертим відповідачами вів підприємницьку діяльність щодо виробництва меблів для офісів і підприємств торгівлі (код КВЕД 31.01), виробництва кухонних меблів (код КВЕД 31.02), виробництва інших меблів (основний) (код КВЕД 31.09), зазначене виробництво було розгорнуто в орендованому приміщенні позивача;

- підприємницька діяльність відповідачів узгоджувалась з положеннями ч. 4 ст. 128 ГК України, та мала ознаки спільної діяльності відповідно до положень ст. 77 ЦК України;

- в період з 2006 року по 2013 рік орендодавцем виступав перший відповідач, але за його ініціативою, з метою оформлення включення до організації виробничого процесу, участі у витратах, відповідачами було запропоновано укласти договір з кожним з учасників виробництва окремо, з визначенням ідеальної частки в орендованих приміщеннях без визначення меж в натурі, оскільки особливості та конфігурація приміщення не дозволяла здійснити виділ в натурі орендних площ відповідачам в рівних частках;

- між відповідачами в період дії договірних стосунків з позивачем не відбулось розділення/виділення особистих рахунків по оплаті послуг з електропостачання;

- після завершення дії договорів оренди кожен з відповідачів оформив акт повернення орендованих площ, визначивши їх ідеальні частки в загальній площі орендованого приміщення, без зазначення меж в натурі;

- наявність договірних орендних відносин саме такого характеру була досліджена та встановлена під час розгляду господарських справ, порушених за ініціативою відповідачів Господарським судом Запорізької області (№ 908/212/16, 908/214/16, 908/217/16, 908/219/16).

30.03.2017 року на адресу суду від представника відповідачів в порядку ст. 59 ГПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року) надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позовних вимог заперечує, мотивуючи свою позицію наступним:

- відповідно до ч. 1, 2 ст. 786 ЦК України до вимог про відшкодування збитків у зв'язку з пошкодженням речі, яка була передана у користування наймачеві, а також до вимог про відшкодування витрат на поліпшення речі застосовується позовна давність в один рік, перебіг позовної давності щодо вимог наймодавця починається з моменту повернення речі наймачем, а щодо вимог наймача - з моменту припинення договору найму;

- сторонами було укладено договори оренди від 03.01.2013 року № 1-А, № 1-А2, № 1-А3, №1-А3, відповідно до яких відповідачі прийняли у користування частини спірного нежитлового приміщення;

- відповідно до п. 1.3. та п. 6.1. зазначених договорів строк оренди складав з 03.01.2013 року до 31.12.2015 року, а прийняття майна в оренду та його повернення здійснюється відповідно до підписаних сторонами актів приймання-передачі;

- на виконання умов договорів оренди відповідачі 08.12.2015 року цінними листами надіслали на адресу позивача заяви про необхідність явки до орендованого приміщення 31.12.2015 року для огляду та підписання акту приймання-передачі;

- 17.12.2015 року відповідачі повторно нагадали телеграмою позивачу про необхідність приймання від відповідачів орендованого майна;

- позивач ухилилася від виконання свого обов'язку щодо прийняття приміщення, у зв'язку з цим відповідачі 25.01.2016 року зверталися до господарського суду із позовами про зобов'язання наймодавця (позивача) підписати акт приймання-передачі об'єкту оренди (справи № 908/212/16, № 908/214/16, № 908/217/16, № 908/219/16);

- пізніше 19.02.2016 року позивачем було підписано акти приймання-передачі об'єктів оренди, а провадження у зазначених справах було закрите;

- фактично повернення об'єктів оренди позивачу відбулося 31.12.2015 року;

- позивач ухилився від свого обов'язку щодо підписання актів приймання-передачі об'єкту оренди, що дає підстави вважати, що строк позовної давності, встановлений ч. 1 ст. 786 ЦК України, почав свій перебіг з 31.12.2015 року;

- втім позивач звернувся до суду з даним позовом лише в лютому 2017 року, тобто більше ніж через рік з моменту початку перебігу строку позовної давності;

- погіршенням орендованого майна позивач вважає знесення перегородок, решіток, дверей, необхідність здійснення косметичного ремонту об'єктів оренди, прибирання, тобто позивач доводить, що приміщення потребує поновлювальних робіт;

- відповідно до ст. 779 ЦК України позивач, як наймодавець, у разі доведення того, що саме відповідачами допущено погіршення об'єктів оренди має право вимагати від відповідачів, як наймачів, повернути орендований склад до належного стану, а саме знести добудови, поновити перегородки, двері тощо, тільки у разі неможливості повернення складу до належного стану наймач зобов'язаний відшкодувати завдані збитки;

- позивачем в порушення норм ст. 22 ЦК України, ст. 224 ГК України не доведено належними та допустимими доказами сукупності елементів складу цивільного правопорушення в діях відповідача, зокрема наявності збитків та протиправності поведінки відповідача;

- позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту наявності у нього збитків (витрат) на проведення відповідного ремонту приміщення, тобто факту наявності основної ознаки складу господарського правовідношення по відшкодуванню збитків - наявності безпосередньо збитків;

- наданий позивачем технічний висновок № 1/04.01 від 04.01.2016 року ТОВ «Регіональне бюро технічної інвентаризації» не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки не містить в собі даних щодо обсягу та вартості робіт, матеріалів тощо, необхідних для відновлення технічного стану об'єктів оренди, в якому визначено орієнтовну вартість можливого поточного ремонту;

- у зв'язку з викладеним відсутні підстави вважати доведеним факт завдання збитків та розмір таких збитків;

- позивачем не надано доказів, на підставі яких можливо було б встановити вину кожного з відповідачів у можливому завданні позивачу збитків;

- позивач не надає доказів того, яку саме індивідуально-визначену частину нежитлового приміщення отримав в користування кожен з відповідачів, які погіршення і якої частини приміщення, на думку позивача, допустив кожен з відповідачів;

- позивач надав суду договір купівлі-продажу нерухомого майна, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що до передачі в оренду відповідачам загальна площа об'єкту нерухомого майна, що належить позивачу, складає 930 кв. м.;

- згідно наданих позивачем копій договорів оренди та актів приймання-передачі загальна площа нібито орендованого відповідачами приміщення складає вже 1237 кв.м.;

- даний факт унеможливлює достовірне встановлення того, саме з вини кого з відповідачів ймовірно допущено погіршення об'єкту оренди;

- згідно ст. 196 ГК України у разі якщо це передбачено законодавством або договором зобов'язання повинно виконуватися солідарно;

- оскільки укладеними між сторонами договорами та діючим законодавством не передбачено солідарного обов'язку відповідачів, то така вимога позивача є необґрунтованою;

- позивач зобов'язаний довести суду вину та обсяг відповідальності кожного з відповідачів;

- сторонами в договорі не було погоджено об'єкт оренди (склад, вартість майна з урахуванням його індексації), оскільки в договорі не зазначено індивідуальних ознак нерухомого майна, що мало бути передано в оренду, його вартість з урахуванням його індексації, сторонами не встановлено порядок та умови індексації орендної плати, відтак відсутні підстави вважати, що між сторонами укладено договір оренди;

- неукладений договір не створює будь-яких наслідків для сторін, не породжує прав та обов'язків;

- позовні вимоги не можуть ґрунтуватися на договорі, що не був укладений, та не можуть бути мотивовані нормами, що регулюють відносини між сторонами договору оренди. Просить застосувати до позовних вимог спеціальний строк позовної давності, встановлений ч. 1 ст. 786 ЦК України та в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Безпосередньо в судовому засіданні 30.03.2017 року представник позивача надав суду із супровідним листом документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою від 20.04.2017 року суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи та відкладення.

20.04.2017 року на електронну адресу суду та через канцелярію суду від представника позивача Сенько С.М. надійшли документи з письмовими поясненнями щодо відзиву на позовну заяву, в яких останній зазначає наступне:

- незрозуміло чому обґрунтовуючи відсутністю належного реагування на раніше надіслані заяви щодо необхідності з'явитись для прийняття предмету оренди 31.12.2015 року у відповідачів виникла необхідність повторного звернення до позивача за майже два тижні до визначеної дати;

- твердження щодо ухилення позивача від виконання свого обов'язку щодо прийняття орендованих приміщень спростовується доданими до позовної заяви листами-вимогами від 23.09.2015 року та від 23.12.2015 року, адресованими відповідачам, про необхідність приведення орендованого нежитлового приміщення до стану, в якому воно було одержане;

- саме у зв'язку з ухиленням відповідачів від усунення пошкоджень та відновлення до попереднього стану орендованого нежитлового приміщення призвело до прийняття орендованого майна позивачем після встановленого у вищезазначених договорах оренди строків їх дії;

- згідно з ч. 2 ст. 786 ЦК України перебіг строку позовної давності щодо вимог наймодавця починається з моменту повернення речі наймачем, повернення наймачем предмета договору найму відповідно до ч. 2 ст. 795 ЦК України та абзацу 11 підпункту 3.1. договорів оренди оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами;

- акти приймання-передачі орендованого нежитлового приміщення містять позначення про прийняття позивачем майна 19.02.2016 року, отже початком перебігу строку позовної давності має вважатись саме 19.02.2016 року;

- погіршення орендованого майна пов'язані з несанкціонованою зміною конструктивних особливостей орендованого нежитлового приміщення, що з одного боку призвело до неможливості використання майна за цільовим призначенням (їдальня), а з іншого боку ризику небезпечного використання будівлі, оскільки зміни відбулися самочинно, без замовлення проекту та нагляду за дотриманням будівельних норм та стандартів (ДБН тощо);

- відповідно до ч. 1 та 2 ст. 779 ЦК України наймач зобов'язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини, а в разі неможливості відновлення речі, відшкодувати завдані наймодавцю збитки;

- враховуючи, що обов'язок відновлення речі (орендованої будівлі) не передбачає виключно здійснення будівельних робіт або організацію та контроль за проведенням відновлювальних робіт, а також той факт, що відповідачі з моменту отримання первинної вимоги позивача мали можливість привести чи хоча б розпочати або організувати роботи з приведення орендованої будівлі у стан, в якому її одержали, але ухилились від виконання цього обов'язку, рішення щодо усунення погіршення речі шляхом присудження стягнення вартості саме робіт, необхідних для відновлення попереднього стану орендованого майна не суперечить чинному законодавству України;

- під час повернення відповідачами орендованої будівлі позивачем була виявлена невідповідність існуючого плану технічного паспорту від 21.11.2005 року, що зафіксовано актами приймання-передачі від 19.02.2016 року та технічним висновком № 1/04.01 від 04.01.2016 року, додатком № 1 вих. 12/05.02 від 05.02.2016 року;

- відповідачі не виконали обов'язок щодо збереження орендованого майна, запобігання його пошкодженню;

- розмір збитків (вартість відновлювального ремонту) підтверджується доданим до позову технічним висновком № 1/04.01 від 04.01.2016 року, в якому зазначені зміни, які відбулися, характеристики будівлі та її приміщень;

- починаючи з 03.01.2016 року на підставі договорів оренди № 1-А від 03.01.2016 року, № 1-А від 15.01.2007 року, № 1-А від 31.12.2009 року, № 1-А від 03.01.2011 року перший відповідач приймав в користування (оренду) будівлю площею 972 квадратних метри, яка за погодженням між сторонами договорів оренди була визначена як середнє значення між 930 квадратними метрами - даними витягу з Державного реєстру речових прав на майно та їх обтяжень щодо будівлі інвентарний номер 1212923, та даними стосовно загальної площі, вказаній в Оціночному акті, який є складовою частиною технічного паспорту будівлі інвентарний номер 1212923 та складає 1015,4 квадратних метри;

- в договорах оренди, укладених між сторонами, сумарна орендована площа, яка передавалась відповідачам за усіма договорами від 03.01.2016 року складала 972 квадратних метри, та зазначалась стосовно кожного з відповідачів, які рівні ідеальні частки від сумарної площі по 243 квадратних метри;

- інші відповідачі використовували орендовану площу, свої ідеальні частки орендованої площі з тією ж метою - ведення аналогічного з першим відповідачем виробництва;

- тотожність видів господарської діяльності за КВЕД усіх відповідачів, тотожність звернень, заяв та іншої кореспонденції, які відповідачі адресували позивачу, як під час укладання договорів оренди так і впродовж їх виконання та в подальшому свідчить про узгодженість дій відповідачів та дає підстави для висновку про спільне ведення ними підприємницької діяльності;

- обставини укладання та виконання договорів оренди і повернення орендованого майна (ідеальних часток орендованої площі, які становлять єдиний неподільний об'єкт) свідчать про неподільність зобов'язань відповідачів перед позивачем, а й відповідно й спільний (солідарний) обов'язок щодо відновлення орендованої будівлі;

- оскільки погіршення стану будівлі відбулося в період її перебування у спільному віданні та спільному користуванні відповідачів, як орендарів, то саме на них лежить обов'язок доведення відсутності їх вини в завданій шкоді;

- пункт 1.1. та 1.4. договорів оренди, укладених з відповідачами, містить вказівку на індивідуальні ознаки предмету оренди, а саме, зазначає місце розташування об'єкта нерухомості та його індивідуальний інвентарний номер, та площу, яка передається в користування;

- пункт 4 договорів визначає орендну плату та порядок розрахунків, питання щодо зміни розміру орендної плати також обумовлено сторонами договорів та передбачає його вирішення при виникненні потреби шляхом укладання додаткових угод до договорів;

- відсутність визначення вартості орендованого майна та умови щодо індексації не перешкоджало відповідачам користуватись орендованим майном впродовж майже три роки;

- в разі, якщо фактичні дії сторін свідчать про те, що договори були укладені, сторони договорів продовж тривалого часу виконували умови цих договорів та не висували одна до одної претензій стосовно виконання умов договору, порушення питання щодо визнання неукладеними договорів за наслідками їх виконання, на стадії їх припинення у зв'язку з завершенням строків дії суперечить положенням ст. 3 ЦК України щодо справедливості, добросовісності та розумності;

- наявність між позивачем та відповідачами договірних орендних відносин була досліджена під час розгляду господарських справ, порушених за ініціативою відповідачів Господарським судом Запорізької області (№ 908/212/16, № 908/214/16, № 908/217/16, № 908/219/16). Просить задовольнити позовні вимоги.

Письмові пояснення від позивача на електронну адресу суду надійшли без електронного цифрового підпису, про що судом складено акт від 20.04.2017 року.

23.05.2017 року на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо можливості призначення судової експертизи, в яких останній зазначає, що в разі незгоди відповідачів з Технічним висновком № 1/04.01 від 04.01.2016 року в частині встановлення невідповідності стану орендованої ними будівлі технічній документації, переліку невідповідностей, обсягу відновлювальних робіт та їх вартості, вважає за можливе призначення судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої пропонує доручити Регіональному судово-експертному бюро (м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 121). На вирішення судової будівельно-технічної експертизи вважає за потрібне поставити наступні питання: «Чи відповідає будівля виробнича громадського харчування, літера «А», розташована за адресою: м. Запоріжжя, площа Леніна, буд. 1-б, інвентарний номер 1212923, технічній документації (технічному паспорту)? Якщо не відповідає, то в чому полягають невідповідності і яка їх технічна причина (пожежа, просідання ґрунту, несанкціонована реконструкція тощо)? Яка вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для відновлення попереднього стану?»

23.05.2017 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення щодо обґрунтування розрахунку збитків, в яких останній зазначає, що вимоги про стягнення коштів в даній справі пов'язані з відшкодуванням вартості відновлювального ремонту будівлі. Відповідно до Технічного висновку вих. № 1/04.01 від 04.01.2016 року орієнтовна вартість відновлювальних робіт складає 80000,00 грн., до суми якої включена орієнтовна вартість матеріалів та робіт, а саме: роботи з відновлення міжкімнатних перегородок з цегли силікатної товщиною 120 мм, роботи з оздоблення нових стін (штукатурка та фарбування), відновлення металевого вертикального зв'язку. При цьому вказує, що зазначений технічний висновок підготовлений сертифікованим спеціалістом, об'єктом дослідження спеціаліста є будівля, яка належить позивачу та перебувала в строковому користуванні (оренді) відповідачів, на вирішення спеціаліста ставилось питання відповідності фактичного стану будівлі на час повернення її орендарями власнику, стан будівлі на час її отримання орендарями від власника та технічній документації, а також встановлення в чому полягає невідповідність та визначення вартості ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідно для відновлення попереднього стану. Вважає, що Технічний висновок № 1/04.01 від 04.01.2016 року є належним та допустимим письмовим доказом для вирішення спору.

Ухвалами Господарського суду Запорізької області від 07.06.2017 року у справі № 908/361/17 призначена судова будівельно-технічна експертиза, провадження у справі зупинено, матеріали справи направлено для проведення судової експертизи до Запорізького відділення Дніпропетровського НДІСЕ. На вирішення експерта поставлені наступні питання: «Чи відповідає будівля виробнича громадського харчування, літера "А", розташована за адресою м. Запоріжжя, площа Леніна, буд. 1-б, інв. номер 1212923, технічній документації (технічному паспорту)? Якщо не відповідають, то в чому полягають відмінності і яка їх технічна причина (пожежа, просідання ґрунту, реконструкція тощо)? Якщо не відповідають, яка вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для відновлення попереднього стану? Чи можливо встановити в який момент були демонтовані перегородки між приміщеннями 9, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 19, 20, 24, 33, 34, 35, 36, 37 та всі вищезазначені приміщення об'єднані в одне приміщення? Якщо так, то коли саме були демонтовані перегородки між приміщеннями 9, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 19, 20, 24, 33, 34, 35, 36, 37 та всі вищезазначені приміщення об'єднані в одне приміщення?»

03.07.2017 року на адресу суду від Запорізького відділення Дніпропетровського НДІСЕ надійшли клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи, а також клопотання про погодження строку проведення експертизи, у строк, що перевищує 90 календарних днів.

Ухвалою господарського суду від 06.07.2017 року поновлено провадження у справі з метою вирішення клопотань експерта та призначено судове засідання на 13.07.2017 року о 15:00.

Безпосередньо в судовому засіданні 13.07.2017 року позивач надав суду матеріали технічної інвентаризації та технічний паспорт із супровідним листом.

Ухвалою суду від 13.07.2017 року у справі № 908/361/17 клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи у справі задоволено. Разом з тим, судом погоджено строк проведення експертизи понад 90 календарних днів. Поряд з цим ухвалою від 13.07.2017 року зупинено провадження у справі.

08.09.2017 року до суду від Запорізького відділення Дніпропетровського НДІСЕ надійшло клопотання про надання доступу до об'єкта дослідження.

Ухвалою господарського суду від 22.09.2017 року поновлено провадження у справі з метою вирішення клопотання експерта та призначено судове засідання на 26.09.2017 року о 09:30.

Ухвалою суду від 26.09.2017 року задоволено клопотання експерта Запорізького відділення Дніпропетровського НДІСЕ та зупинено провадження у справі № 908/361/17 до повернення матеріалів справи з Запорізького відділення Дніпропетровського НДІСЕ.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та викладено його в новій редакції.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції з 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, розгляд справи здійснюється за правилами нової редакції ГПК України, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Враховуючи те, що провадження у вказаній справі було порушено до набрання чинності новою редакцією ГПК України, справа № 908/361/17 розглядається за правилами загального позовного провадження.

21.12.2017 року від Запорізького відділення Дніпропетровського НДІСЕ надійшли матеріали справи № 908/361/17 разом з висновком експерта № 247-17 від 13.12.2017 року.

Ухвалою господарського суду від 22.12.2017 року прийнято справу № 908/361/17 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Смірнов О.Г., судді - Азізбекян Т.А., Проскуряков К.В., поновлено провадження у справі № 908/361/17 та призначено судове засідання на 10.01.2018 року об 11:00.

Безпосередньо в судових засіданнях 30.03.2017 року та 23.05.2017 року судом розпочато розгляд справи по суті, що зазначено в протоколах судового засідання від 30.03.2017 року та від 23.05.2017 року.

Оскільки розгляд справи здійснюється за новими правилами Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що в судових засіданнях 30.03.2017 року та 23.05.2017 року розпочато розгляд справи по суті, відтак суд продовжує розгляд справи зі стадії розгляду справи по суті.

Враховуючи зміну господарського процесуального законодавства з метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, недопущення порушення прав та законних інтересів сторін представникам сторін надана можливість надати заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, в тому числі з процесуальних питань, а також подати всі наявні докази.

Ухвалою господарського суду від 10.01.2018 року прийнято справу № 908/361/17 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Смірнов О.Г., судді - Азізбекян Т.А., Зінченко Н.Г. та призначено судове засідання на 10.01.2018 року об 11:00.

В судовому засіданні 10.01.2018 року за згодою позивача та представника відповідачів у справі суд продовжив розгляд справи зі стадії до зупинення провадження у справі.

Позивачем у справі в судовому засіданні 10.01.2018 року заявлено усне клопотання про виклик у судове засідання експерта Запорізького відділення Дніпропетровського НДІСЕ Майстренко Івана Олександровича, для надання пояснень, в т.ч. з третього питання, викладеного у висновку експерта за результатами проведення судової-будівельно-технічної експертизи № 247-17 по справі № 908/361/17, про те, що визначити яка вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для відновлення попереднього стану в виробничій будівлі громадського харчування, літера "А", що розташована за адресою: м. Запоріжжя, площа Леніна, 1-б, на момент виконання будівельно-технічної експертизи, не надається за можливе.

Ухвалою господарського суду від 10.01.2018 року відкладено розгляд справи на 06.02.2018 року об 11:00, задоволено клопотання позивача, а саме викликано в судове засідання 06.02.2018 року експерта Запорізького відділення Дніпропетровського НДІСЕ Майстренко Івана Олександровича для надання пояснень щодо висновків, викладених у висновку експерта за результатами проведення судової-будівельно-технічної експертизи № 247-17 по справі № 908/361/17.

06.02.2018 року на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначає, що об'єктом щодо якого існує спір є введене в експлуатацію виробниче нерухоме майно. В даному випадку власник майна не здійснював, нікому не доручав та не приймав рішення про внесення зміни в конструкцію приміщення. Вказує, що самовільно переплановане приміщення має призначення - будівля громадського харчування, отже під час введення його в експлуатацію окремо приймалась будівля з точки зору дотримання стандартів та вимог, які висуваються до об'єктів, в яких планується розміщення харчового виробництва. Внаслідок руйнування перегородок були знищені приміщення холодильних камер (приміщення згідно технічної документації № 17, 18, 19, 20). Також зазначає, що впровадження робочих місць виробництва громадського харчування як для працівників, які мають санітарно-медичні книжки, так і тих, що не підлягають санітарно-медичному контролю, є порушенням організації харчового виробництва.

В судових засіданнях 10.01.2018 року, 06.02.2018 року та 08.02.2018 року згідно зі ст. 222 ГПК України здійснювалося повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

Безпосередньо в судовому засіданні 08.02.2018 року судом оглянуто оригінали актів приймання-передачі нежитлового приміщення про повернення нежитлового приміщення з оренди, підписані між позивачем та відповідачами.

Представник позивача в судовому засіданні 08.02.2018 року підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідачів в судовому засіданні 08.02.2018 року заперечив проти позовних вимог.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 26.12.2005 року Павловська (Зурначіді) Наталія Дмитрівна (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Федченко Т.О. та зареєстрованому в реєстрі № 2852 придбала у власність нежитлову нерухомість, а саме: їдальню на 150 місць, інвентарний номер 1212923, яка знаходиться в м. АДРЕСА_1, площею 930,0 кв м.

Між Павловською Наталією Дмитрівною (ідентифікаційний код НОМЕР_1), далі Орендодавець, та Фізичною особою-підприємцем Сухоцьким Андрієм Леонідовичем, далі Орендар, 03.01.2006 року був укладений договір № 1-А, відповідно до якого Орендодавець здає, а Орендар приймає в орендне користування нежитлове приміщення за актом приймання-передачі без права викупу з щомісячною оплатою за орендовану площу згідно договірної ціни з дати підписання даного договору за адресою: АДРЕСА_1, л/б нижня пром. площадка ЗАО "Дніпробуд", частина приміщень в осях 1-10 їдальні на 150 місць під інвентарним номером 1212923.

В матеріалах справи міститься свідоцтво про зміну імені серії НОМЕР_2 від 30.05.2012 року, згідно з яким Павловська Наталія Дмитрівна змінила ім'я на Зурначіді Наталія Дмитрівна (том 1, а.с. 56).

Так, на виконання умов вказаного договору 03.01.2006 року позивач передав першому відповідачу - ФОП Сухоцькому Андрію Леонідовичу вказане нежитлове приміщення, про що свідчить підписаний ними акт прийому-передачі орендованих нежитлових приміщень (том 1, а.с. 22).

Згідно з п. 1.4. договору № 1-А від 03.01.2006 року загальна площа орендованого приміщення 972 м2.

В подальшому орендні відносини між позивачем та ФОП Сухоцьким Андрієм Леонідовичем щодо оренди вказаного нежитлового приміщення продовжувались, що підтверджується укладеними договорами за № 1-А1 від 15.01.2007 року, № 1-А1 від 31.12.2009 року, № 1-А1 від 03.01.2011 року(том 1, а.с. 23 - 26).

У зв'язку з ініціативою першого відповідача та впровадженням ним спільної підприємницької діяльності з Фізичною особою-підприємцем Сухоцькою Наталією Володимирівною (другий відповідач), Фізичною особою-підприємцем Компанієць Сергієм Олександровичем (третій відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Компанієць Людмилою Олександрівною (четвертий відповідач) термін дії договору оренди № 1-А1 від 03.01.2011 року, який спливав 31.12.2013 року, був припинений.

Як зазначає позивач в позові, в подальшому орендні стосунки з боку першого відповідача носили солідарний характер з другим відповідачем, третім відповідачем, четвертим відповідачем, та оформлювались окремими договорами оренди рівних часток нежитлового приміщення, інвентарний номер 1212923, а саме позивач уклав:

- Договір № 1-А1 від 03.01.2013 року з Фізичною особою-підприємцем Сухоцьким Андрієм Леонідовичем (Орендар, перший відповідач), строк дії якого до 31.12.2015 року, орендована площа становить 243 кв. метри, частка нежитлового приміщення передана відповідно до акту приймання-передачі орендованих нежитлових приміщень від 03.01.2013 року (том 1, а.с. 28);

- Договір № 1-А2 від 03.01.2013 року з Фізичною особою-підприємцем Сухоцькою Наталією Володимирівною (Орендар, другий відповідач), строк дії якого до 31.12.2015 року, орендована площа становить 243 кв. метри, частка нежитлового приміщення передана відповідно до акту приймання-передачі орендованих нежитлових приміщень від 03.01.2013 року (том 1, а.с. 32);

- Договір № 1-А3 від 03.01.2013 року з Фізичною особою-підприємцем Компанієць Сергієм Олександровичем (Орендар, третій відповідач), строк дії якого до 31.12.2015 року, орендована площа становить 243 кв. метри, частка нежитлового приміщення передана відповідно до акту приймання-передачі орендованих нежитлових приміщень від 03.01.2013 року (том 1, а.с. 36);

- Договір № 1-А3 від 03.01.2013 року з Компанієць Людмилою Олександрівною (Орендар, четвертий відповідач), строк дії якого до 31.12.2015 юку, орендована площа становить 243 кв. метри, частка нежитлового приміщення передана відповідно акту приймання-передачі орендованих нежитлових приміщень від 03.01.2013 року (том 1, а.с. 40).

Згідно з п. 3.1. договорів № 1-А1 від 03.01.2013 року, № 1-А2 від 03.01.2013 року, № 1-А3 від 03.01.2013 року, № 1-А3 від 03.01.2013 року, укладених з відповідачами, Орендар зобов'язаний утримувати орендовані приміщення в належному стані, а саме - не здійснювати в орендованому приміщенні та місцях загального користування жодних переобладнань без письмового дозволу Орендодавця та не допускати в орендованих приміщеннях вогненебезпечних робіт або робіт, які руйнуюче впливають на приміщення або будівлю в цілому.

Умовами пунктів 4 актів приймання-передачі нежитлових приміщень від 03.01.2013 року, підписаних позивачем та відповідачами, зазначено, що Орендар не має права здійснювати реконструкцію приміщення без письмової на те згоди Орендодавця.

Позивач в позовній заяві зазначає, що після закінчення строків дії вказаних договорів та за відсутності намірів продовжувати орендні відносини, під час огляду нежитлового приміщення, інвентарний номер 1212923, встановив наявність самочинних реконструкцій у зв'язку з чим запропонував відповідачам відновити попередній стан приміщення, направивши на їх адреси листи від 25.09.2015 року, в яких вимагав відновити попередній стан орендованого майна. Втім вказані пропозиції залишись без уваги. При цьому вказує, що у зв'язку з ухиленням відповідачів від вирішення вказаного питання, позивач звернувся до ТОВ «Регіонального бюро технічної інвентаризації» з метою проведення обстеження нежитлового приміщення станом на закінчення строку дії договорів оренди з відповідачами на предмет відповідності технічній документації нежитлового приміщення. За наслідками проведеного обстеження ТОВ «Регіонального бюро технічної інвентаризації» був складений Технічний висновок вих. 1/04.01 від 04.01.2016 року, в якому зазначено про виявлені невідповідності до існуючого плану технічного паспорту від 21.11.2005 року, зокрема встановлено, що перегородки між приміщеннями 9, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 19, 20, 24, 33, 34, 35, 36, 37 демонтовані та всі вище перераховані приміщення об'єднані в одне приміщення площею 338 кв.м. При цьому у висновку зазначено, що орієнтовна вартість відновлювальних робіт складає 80000,00 грн., а саме: роботи з відновлення міжкімнатних перегородок з цегли силікатної товщиною 120 мм (за попередніми підрахунками Vцегли = 30м3), роботи з оздоблення нових стін (штукатурка та фарбування), відновлення металевого вертикального зв'язку.

Як свідчать матеріали справи, у зв'язку із закінченням терміну дії договорів № 1-А1 від 03.01.2013 року, № 1-А2 від 03.01.2013 року, № 1-А3 від 03.01.2013 року, № 1-А3 від 03.01.2013 року відповідачі повернули на користь позивача орендовані нежитлові приміщення, про що свідчать підписані акти прийому-передачі нежитлового приміщення, які були підписані позивачем лише 19.02.2016 року (том 1, а.с. 30, 34, 38, 42) із застереженнями щодо наявності самочинних переробок.

Позивач в позові зазначає, що внаслідок неналежного виконання договірних обов'язків відповідачі здійснили самочинні зміни в конструктивні особливості нежитлового приміщення, що з одного боку, проведено без контролю за додержанням архітектурно-будівельних норм, з іншого боку, призвело до неможливості використання об'єкту за його цільовим призначенням - об'єкт харчової галузі, отже знизило його цінність. Вважає, що оскільки відповідачі ухилились від виконання обов'язку щодо усунення погіршень об'єкта оренди відповідно до ч. 2 ст. 779 ЦК України вони мають відшкодувати завдані позивачу збитки.

Відтак, позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідачів солідарно грошових коштів в сумі 80000,00 грн., необхідних на відшкодування завданої йому шкоди.

Судом дана належна правова оцінка правовідносинам сторін. Так, за своєю правовою природою між сторонами укладені договори оренди нежитлових приміщень. Сторони у справі досягли всіх суттєвих умов, передбачених законом для договорів даного виду: зокрема щодо предмету оренди, за його індивідуально - визначеними ознаками, ціни, строку його дії, а тому вони вважаються укладеними згідно вимог п. п. 1, 2 ст. 180, п. 1 ст. 181, ст. 283 ГК України та ст. ст. 627, 628, 638, 759 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами 1, 2 ст. 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 773 ЦК України наймач зобов'язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця.

Приписами ч. 3 ст. 285 ГК України визначено, що орендар зобов'язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Предметом спору в даній справі є вимоги позивача про стягнення солідарно з відповідачів збитків в сумі 80000,00 грн., завданих пошкодженням орендованого майна.

Позов в даній справі мотивовано тим, що на думку позивача відповідачі здійснили самочинні зміни в конструктивні особливості нежитлового приміщення (об'єкту оренди) без отримання письмової згоди на такі дії з боку позивача, ухилились від виконання обов'язку щодо усунення погіршень об'єкта оренди, у зв'язку з чим згідно ч. 2 ст. 779 ЦК України мають відшкодувати завдані збитки.

У частинах 1-3 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)(неодержані доходи). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Нормою ч. 2 ст. 224 ГК України визначено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства на час стягнення збитків на позивача покладається обов'язок довести суду згідно ст. 74 ГПК України наступне:

· по-перше, наявність протиправної поведінки (діяльності або бездіяльності учасника господарських відносин) особи, яка завдала збитки;

· по-друге, факт заподіяння йому збитків;

· по-третє, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань;

· по-третє, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками.

· по-четверте, вину заподіювача збитків. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді стягнення збитків.

Враховуючи предмет позову та обставини даної справи, необхідним фактом, що потребує доказування з боку позивача та встановлення судом, є наявність шкідливого результату протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи) - шкоди, її наявності та розміру.

Під час розгляду справи господарським судом з метою правильного вирішення спору у даній справі, дослідження всього кола фактичних обставин справи, в т. ч. встановлення відповідності або невідповідності спірного нежитлового приміщення технічній документації (технічному паспорту), дослідження питання наявності або відсутності завданої позивачу шкоди та її розміру було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Запорізькому відділенню Дніпропетровського НДІСЕ.

Згідно висновку за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 247-17 від 13.12.2017 року у справі № 908/361/17, зробленому Запорізьким відділенням Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз експертом надано відповіді на поставлені питання та зазначено наступне:

1) фактична експлікація приміщень в виробничій будівлі громадського харчування, літера «А», що розташована за адресою: м. Запоріжжя, площа Леніна, буд. 1-б, інвентарний № 1212923, не відповідає експлікації приміщень в наявній в матеріалах справи та наданій додатково на клопотання експерта технічній документації, оскільки було виконано часткову реконструкцію, змінено експлікацію приміщень у вказаній будівлі шляхом демонтажу перегородок. Перегородки демонтовано між приміщеннями № 9, № 10, № 11, № 12, № 13, № 17, № 18, № 19, № 20, № 24, № 33, № 34, № 35, № 36, № 37. Вказані приміщення було об'єднано в одне приміщення, приміщення № 14 та № 15 об'єднані в одне приміщення, дверний отвір перенесено, в приміщенні № 32 улаштовано додатковий отвір;

2) при співставленні результатів візуально-інструментального огляду об'єкта дослідження з технічною документацією, наявною в матеріалах справи та додатково наданою на дослідження технічною документацією встановлено, що у вказаній будівлі виконано часткову реконструкцію шляхом демонтажу перегородок. Перегородки демонтовано між приміщеннями № 9, № 10, № 11, № 12, № 13, № 17, № 18, № 19, № 20, № 24, № 33, № 34, № 35, № 36, № 37. Вказані приміщення було об'єднано в одне приміщення, приміщення № 14 та № 15 об'єднані в одне приміщення, дверний отвір перенесено, в приміщенні № 32 улаштовано додатковий отвір;

3) визначити яка вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для відновлення попереднього стану в виробничій будівлі громадського харчування, літера «А», що розташована за адресою: м. Запоріжжя, площа Леніна, 1-б, на момент виконання будівельно-технічної експертизи не надається за можливе;

4) встановити коли саме були демонтовані перегородки між приміщеннями № 9, № 10, № 11, № 12, № 13, № 17, № 18, № 19, № 20, № 24, № 33, № 34, № 35, № 36, № 37 та всі вище зазначені приміщення об'єднані в одне приміщення в виробничій будівлі громадського харчування, літера «А», що розташована за адресою: м. Запоріжжя, площа Леніна, 1-б, на момент виконання будівельно-технічної експертизи не надається за можливе.

В обґрунтування протиправності поведінки відповідачів позивач вказує на порушення ними умов договорів № 1-А1 від 03.01.2013 року, № 1-А2 від 03.01.2013 року, № 1-А3 від 03.01.2013 року, № 1-А3 від 03.01.2013 року (абзаци 4, 5, 11 пункту 3.1. договорів) та ч. 3 ст. 773 ЦК України, а саме: здійснення останніми без письмової згоди позивача самочинної реконструкції орендованого майна, що призвело до неможливості його використання за цільовим призначенням, а також ухилення відповідачів від усунення погіршень об'єкта оренди.

В якості доказу в підтвердження вказаних обставин позивач посилається на Технічний висновок № 1/04.01 від 04.01.2016 року, наданий ТОВ «Регіональне бюро технічної інвентаризації» за наслідками проведеного технічного обстеження будівлі виробничого громадського харчування, літера «А», розташованої за адресою: м. Запоріжжя, площа Леніна, буд. 1б (том 1, а.с. 43).

Так, відповідно до вказаного Технічного висновку № 1/04.01 від 04.01.2016 року під час обстеження 04.01.2016 року об'єкту: будівлі виробничого громадського харчування, літера «А», розташованої за адресою: м. Запоріжжя, площа Леніна, буд. 1б були виявлені невідповідності до існуючого плану технічного паспорту від 21.11.2005 року, а саме:

- перегородки між приміщеннями № 9, № 10, № 11, № 12, № 13, № 17, № 18, № 19, № 20, № 24, № 33, № 34, № 35, № 36, № 37 демонтовані та всі вище перераховані приміщення. об'єднані в одне приміщення площею 338 кв.м.;

- приміщення № 14 та № 15 об'єднані в одне приміщення, дверний отвір перенесено;

- в приміщенні 32 пробито додатковий дверний отвір;

- в приміщеннях вбиралень, душових, умивальних (приміщення 4, 5, 6, 7, 31) сантехнічне обладнання відсутнє;

- технологічне обладнання холодильних камер (приміщення 17, 18, 19, 20), а також майстерень (приміщення 9, 11) відсутнє, функціональне призначення зазначених приміщень змінено. У висновку зазначено, що орієнтовна вартість відновлювальних робіт складає 80000,00 грн., а саме: роботи з відновлення міжкімнатних перегородок з цегли силікатної товщиною 120 мм (за попередніми підрахунками Vцегли = 30м3), роботи з оздоблення нових стін (штукатурка та фарбування), відновлення металевого вертикального зв'язку.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи висновком судового експерта встановлено лише факт виконання часткової реконструкції, змінення експлікації приміщень в виробничій будівлі громадського харчування, літера «А», що розташована за адресою: м. Запоріжжя, площа Леніна, буд. 1-б, інвентарний № 1212923 шляхом демонтажу перегородок між приміщеннями № 9, № 10, № 11, № 12, № 13, № 17, № 18, № 19, № 20, № 24, № 33, № 34, № 35, № 36, № 37, їх об'єднання в одне приміщення, об'єднання приміщень № 14 та № 15 в одне приміщення, перенесення дверного отвору, улаштування додаткового отвору в приміщенні № 32.

При цьому експерт за доданими документами не надав достовірних висновків щодо часу події (здійснення часткової реконструкції) та відповідальної особи, яка здійснила такі дії.

При цьому Технічний висновок, на який посилається позивач, також не містить інформації щодо періоду здійснення такої реконструкції приміщень у вказаній будівлі.

Таким чином, з наданих доказів відсутня можливість встановити обставини коли саме були вчинені дії з реконструкції спірного нерухомого майна а також ким саме вони вчинені. Відтак позивачем не доведено що реконструкція приміщень в виробничій будівлі громадського харчування, літера «А», що розташована за адресою: м. Запоріжжя, площа Леніна, буд. 1-б відбулася саме внаслідок неправомірних дій відповідачів.

В п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

При цьому під витратами, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права мається перш за все вартість ремонту речі, причому як такого, який особа вже зробила та може підтвердити проведені витрати відповідними документами, так і такого, який особа ще має зробити. В останньому випадку його вартість має підтверджуватися відповідними розрахунками, кошторисами тощо.

Так, в обґрунтування розміру заявлених до стягнення збитків позивач посилається на Технічний висновок № 1/04.01 від 04.01.2016 року, наданий ТОВ «Регіональне бюро технічної інвентаризації», в якому зазначено, що орієнтовна вартість відновлювальних робіт складає 80000,00 грн.

Приписами ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78 ГПК України).

Враховуючи те, що у Технічному висновку ТОВ «Регіональне бюро технічної інвентаризації» зазначена орієнтовна вартість відновлювальних робіт станом на 04.01.2016 року, тобто приблизна їх вартість, суд не приймає його як належний та достовірний доказ в розумінні ст. ст. 76, 78 ГПК України.

Разом з тим у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 247-17 від 13.12.2017 року судовий експерт зазначив, що визначити яка вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для відновлення попереднього стану в виробничій будівлі громадського харчування, літера «А», що розташована за адресою: м. Запоріжжя, площа Леніна, 1-б, на момент виконання будівельно-технічної експертизи не надається за можливе.

Отже, позивачем не доведено розмір заявлених до стягнення збитків належними доказами, а судовий експерт не зміг визначити вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для відновлення попереднього стану орендованого майна.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження розміру завданих збитків.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою позовних вимог в даній справі є ч. 2 ст. 779 ЦК України, яка визначає наслідки погіршення речі, переданої в найм.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 779 ЦК України наймач зобов'язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків.

З аналізу змісту вказаної статті ЦК України вбачається, що мова йдеться про надзвичайні погіршення стану орендованого майна, які є більшими, ніж погіршення, що виникають в разі нормального використання речі. В разі якщо такого роду погіршення відбулися з вини наймача, він зобов'язаний їх усунути, тобто привести стан речі у відповідність із станом, в якому річ передавалася йому в найм, з урахуванням нормального зношення. В разі неможливості відновлення речі, тобто повернення її до належного стану, наймач зобов'язаний на вимогу наймодавця відшкодувати йому завдані збитки. В даному випадку мова йдеться про збитки в повному обсязі: як реальну шкоду, так і неотриманий прибуток. При цьому наймач несе відповідальність за погіршення стану речі, за наявності вини.

Матеріали справи не містять доказів наявності вини відповідачів, яка полягає у пошкодженні орендованого майна у зв'язку з самочинною реконструкцією орендованих приміщень в виробничій будівлі громадського харчування, літера «А», що розташована за адресою: м. Запоріжжя, площа Леніна, буд. 1-б, інвентарний № 1212923.

Таким чином, судом не встановлено наявність усіх чотирьох складових правопорушення відповідно до чинного законодавства, наслідком яких може бути відшкодування завданих збитків.

Разом з тим, в процесі її розгляду відповідачами було заявлено клопотання про сплив строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною ч. 1 ст. 257 ЦК України передбачена загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки.

Нормою ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Втім, пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Предметом спору в даній справі є вимоги позивача (орендодавця) про стягнення з відповідачів солідарно збитків, завданих внаслідок пошкодження об'єкту оренди.

За наслідками розгляду справи встановлено, що позивач не довів суду факт порушення його прав у вигляді завдання збитків у зв'язку з пошкодженням орендованого майна, оскільки не довів наявність в діях відповідачів повного складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки (діяльності або бездіяльності учасника господарських відносин) особи, яка завдала збитки, факт заподіяння йому збитків саме відповідачами, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вину заподіювача збитків.

Приписами ч. 1, 2 ст. 786 ЦК України визначено, що до вимог про відшкодування збитків у зв'язку з пошкодженням речі, яка була передана у користування наймачеві, а також до вимог про відшкодування витрат на поліпшення речі застосовується позовна давність в один рік. Перебіг позовної давності щодо вимог наймодавця починається з моменту повернення речі наймачем, а щодо вимог наймача - з моменту припинення договору найму.

Згідно з ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Разом з тим умовами п. 3.1. Договорів № 1-А1 від 03.01.2013 року, № 1-А2 від 03.01.2013 року, № 1-А3 від 03.01.2013 року, № 1-А3 від 03.01.2013 року, укладених сторонами у справі, визначено, що зі спливом строку дії договорів, а також при їх достроковому розірванні Орендар зобов'язаний передати Орендодавцю орендовані приміщення в належному стані за актом прийому-передачі нежитлових приміщень у строк не пізніше, ніж останній день строку оренди, вказаний в п. 1.3. даних Договорів.

Таким чином, повернення Орендарем об'єкту оренди вважається виконаним з моменту підписання сторонами договору акту прийому-передачі об'єкта оренди.

Матеріали справи свідчать, що акти прийому-передачі нежитлових приміщень про повернення відповідачами з оренди нежитлових приміщень позивачу були підписані останнім 19.02.2016 року, отже повернення вказаних приміщень відбулось 19.02.2016 року.

Відтак, згідно приписів ч. 2 ст. 786 ЦК України строк позовної давності щодо вимог позивача про відшкодування збитків у зв'язку з пошкодженням об'єкту оренди в даній справі починається з 19.02.2016 року і спливає 19.02.2017 року.

Згідно з ч. 1, 7 ст. 116 ГПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся з позовом про відшкодування збитків у зв'язку з пошкодженням орендованого майна до Господарського суду Запорізької області 17.02.2017 року згідно штампу відділення пошти, зазначеного на поштовому конверті, в якому надійшла позовна заява (том 1, а.с. 50).

Таким чином, позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду з позовом за захистом свого порушеного права, встановлений ч. 1 ст. 786 ЦК України.

Відтак, клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили згідно вимог ч. 2 статті 86 ГПК України. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не доведено наявність повного складу правопорушення: протиправної поведінки відповідачів у вигляді здійснення самочинної реконструкції орендованого майна, розмір збитків, причинний зв'язок між збитками та діями відповідачів та їх вина.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Зурначіді Наталії Дмитрівни до Фізичної особи-підприємця Сухоцького Андрія Леонідовича, Фізичної особи-підприємця Сухоцької Наталії Володимирівни, Фізичної особи-підприємця Компанієць Сергія Олександровича, Фізичної особи-підприємця Компанієць Людмили Олександрівни про стягнення солідарно 80000,00 грн. завданої шкоди слід відмовити.

Щодо тверджень позивача про те, що спірні договори з відповідачами є неукладеними, оскільки сторонами не було погоджено об'єкт оренди (склад, вартість майна з урахуванням його індексації), оскільки в договорах з відповідачами не зазначено індивідуальних ознак нерухомого майна, слід зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Зі змісту укладених між позивачем та відповідачами договорів № 1-А1 від 03.01.2013 року, № 1-А2 від 03.01.2013 року, № 1-А3 від 03.01.2013 року, № 1-А3 від 03.01.2013 року вбачається, що сторони досягли всіх суттєвих умов вказаних договорів, а саме: визначили об'єкт оренди - місце розташування об'єкта нерухомості та його індивідуальний інвентарний номер, площу, яка передається в користування (п. 1.1., 1.4. договорів), орендну плату та порядок розрахунків (в розділі 4 договорів), строк дії договорів (в розділі 6 договорів), умови повернення об'єкта оренди (в абзаці 10 п. 3.1. договорів), а відтак вказані договори є укладеними в розумінні ч. 1 ст. 638 ЦК України. Крім того, вказані договори виконувались сторонами у справі.

Відтак твердження позивача про те, що спірні договори з відповідачами є неукладеними, а тому не створюють будь-яких наслідків для сторін - є безпідставними та недоведеними.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн. покладаються на позивача у справі - Фізичну особу-підприємця Зурначіді Наталію Дмитрівну згідно вимог п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Так, приписами ст. 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Законодавець зазначає, що відповідно до частини третьої і четвертої статті 15 Закону України «Про судову експертизу» № 4038-ХІІ від 25.02.1994 року витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України, зокрема, у господарських справах відшкодовуються в порядку, передбаченому чинним законодавством. У застосуванні відповідних законодавчих приписів господарським судам рекомендується виходити з такого. Витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести заінтересована сторона, а у разі призначення господарським судом судової експертизи з власної ініціативи - сторона, визначена в ухвалі господарського суду про призначення судової експертизи. Тому в зазначеній ухвалі суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, в тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи на рахунок експертної установи. Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу господарським судом на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Ухвалою господарського суду від 07.06.2017 року витрати, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, вирішено покласти на позивача у справі - Фізичну особу-підприємця Зурначіді Наталію Дмитрівну.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України (в новій редакції, яка діє з 15.12.2017 року) інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

З врахуванням викладеного, витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 4952,00 грн. покладаються на позивача у справі - Фізичну особу-підприємця Зурначіді Наталію Дмитрівну згідно вимог п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 08.02.2018 року, згідно частини 1 статті 240 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 8, 74, 86, 129, 236, 238, 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Зурначіді Наталії Дмитрівни до Фізичної особи-підприємця Сухоцького Андрія Леонідовича, Фізичної особи-підприємця Сухоцької Наталії Володимирівни, Фізичної особи-підприємця Компанієць Сергія Олександровича, Фізичної особи-підприємця Компанієць Людмили Олександрівни про стягнення солідарно 80000,00 грн. завданої шкоди відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн. покладаються на Фізичну особу-підприємця Зурначіді Наталію Дмитрівну.

3. Витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 4952,00 грн. покладаються на Фізичну особу-підприємця Зурначіді Наталію Дмитрівну.

Повне рішення складено - 16.02.2018 року

Головуючий суддя О.Г.Смірнов

Судді Т.А. Азізбекян

Н.Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.