ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про відмову в задоволені подання

13 лютого 2018 року Справа № 915/938/13

м. Миколаїв.

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль Ю.М.,

при секретарі Яйченя К.М.

з участю представника Відділу ДВС ОСОБА_1, дов. від 29.12.2017 № 3564/20.3-03,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2,

01001, вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001;

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 керівника товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський бізнес центр Олександрівський, яке є боржником у справі № 915/938/13

за позовом публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія,

93404, вул. Сметаніна, 3-А, м. Сєвєродонецьк, Луганська область;

поштова адреса: 01032, вул. Л.Толстого, 51/102, оф. 23, м. Київ;

до товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський бізнес центр Олександрівський ,

54030, вул. Нікольська, 25, м. Миколаїв;

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 (далі Відділ ДВС) звернувся з поданням від 23.01.2018 № 20.1/50016987/17, зареєстрованим у Господарському суді Миколаївської області 12.02.2018 за № 1884/18, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 керівника товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський бізнес центр Олександрівський (далі ТОВ МБЦ Олександрівський), яке є боржником у даній справі.

Подання обґрунтовано: 1) посиланням на ухилення боржника від виконання судового рішення в даній справі, що знаходиться на виконанні у Відділі ДВС, а саме: невиконання ТОВ МБЦ Олександрівський судового рішення у строк, наданий для самостійного його виконання; неодноразове відкриття ТОВ МБЦ Олександрівський, після накладення державним виконавцем арешту на рахунки боржника, нових рахунків у нових банківських установах; використання боржником грошових коштів, що містяться на його рахунках, на інші цілі, ніж погашення заборгованості за судовим рішенням у даній справі; 2) посиланням на п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження (далі Закон), ч. 4 ст. 6 та п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України та ст. 337 ГПК України.

Вислухавши представника Відділу ДВС, який підтримав подання, дослідивши матеріали подання, суд приходить до такого.

Державний виконавець у поданні як на спеціальне законодавство посилається на п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону, згідно якого виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Суд вважає, що указана норма Закону не є спеціальною щодо вирішення питань, порушених у поданні, тому що порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розвязання спорів у цій сфері визначено Законом України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України в редакції, чинній з 06.02.2018., а тому останній є спеціальним законом. Цим законом визначено вичерпний перелік підстав, за яких право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, а саме: коли: він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції до припинення нагляду (ч. 1 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України).

Господарським процесуальним законодавством також визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення (ст. 337 ГПК України).

Отже, наведеними вище положеннями Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України та господарського процесуального законодавства не передбачено застосування обмеження громадянина України, який є керівником боржника, у праві виїзду за межі України.

Крім того, суд вважає, що у поданні не наведено обставин для застосування виключного заходу забезпечення виконання судового рішення. Наведені у поданні обставини, зокрема посилання на використання грошових коштів від надання в оренду нерухомості на власні потреби, без підтвердження такого належними доказами, та відкриття МБЦ Олександрівський розрахункових рахунків у банківських установах, без наведення доказів руху коштів по цим рахункам, не є доказами ухилення боржника від погашення заборгованості в ході примусового виконання рішення суду. Більше того, законодавство про виконавче провадження покладає обовязок виконавця, на виконанні якого перебуває, зокрема, рішення суду, проводити перевірки не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ч.8 ст. 48 Закону).

Суд також відхиляє наведений у поданні як доказ ухилення від виконання рішення суду сплата ТОВ МБЦ Олександрівський грошових коштів у сумі 264000 грн., так як зазначену суму боржником сплачено як судовий збір за подання позову та апеляційної скарги, що підтверджується доданими до подання платіжними дорученнями від 4 та 20 грудня 2017 року за №№ 201 та 244 відповідно.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що підстав для задоволення подання державного виконавця Відділу ДВС немає.

Керуючись ст.ст. 234, 337 ГПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити повністю в задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївський бізнес центр Олександрівський ОСОБА_3.

Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 10 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 ГПК України.

Суддя Ю.М.Коваль.