ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2018 р. Справа № 914/2284/17

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Процевич Р.Б.,

за участю представників сторін :

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

розглянув апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Львівобленерго за №119-4382/2 від 27.12.2017,

на ухвалу господарського суду Львівської області від 20.12.2017 про забезпечення позову, суддя: Манюк П.Т., м. Львів,

за позовом приватного підприємства агрофірми Хлібодар, село Торки, Радехівського району, Львівської області,

до відповідача приватного акціонерного товариства Львівобленерго, м. Львів,

про скасування оперативно-господарської санкції,

ВСТАНОВИВ:

18.12.2017 приватне підприємство агрофірма Хлібодар звернулось до господарського суду Львівської області зі заявою про забезпечення позову шляхом зобовязання приватного акціонерного товариства Львівобленерго відновити постачання електроенергії приватному підприємству Агрофірма Хлібодар до вирішення по суті справи про скасування оперативно-господарської санкції, у вигляді нарахування обсягу та вартості недорахованої електричної енергії в розмірі 48 693,56 грн., яка оформлена протоколом №28303-ЛОЕ від 14.12.2016 по розгляду акта порушення № 028302 від 02.11.2016. В обґрунтування вказаної заяви посилається на ст.ст. 136-139 ГПК України, ч. 8 п. 6.42 Правил користування електричною енергією.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 20.12.2017 задоволено заяву приватного підприємства Агрофірма Хлібодар про забезпечення позову у справі №914/2284/17 та забезпечено позов приватного підприємства Агрофірма Хлібодар шляхом зобовязання приватного акціонерного товариства Львівобленерго відновити постачання електроенергії приватному підприємству Агрофірма Хлібодар до вирішення справи по суті. Як на підставу задоволення суд посилається на ст. 136, п.п. 3, 10 ч. 1 ст. 137, ч. 1 ст. 140 ГПК України, ч. 8 п. 6.42 Правил користування електричною енергією, ст. 4 Закону України Про захист тварин від жорстокого поводженння.

Вказана ухвала суду мотивована тим, що відключення електроенергії є наслідком несплати заборгованості вартості недоврахованої електричної енергії в розмірі 48 693,56 грн. визначеної на підставі оскаржуваної в судовому порядку оперативно господарської санкції, яка оформлена протоколом №28303-ЛОЕ від 14.12.2016 по розгляду акта порушення №028302 від 02.11.2016. З цих підстав, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимоги позивача про забезпечення позову шляхом зобовязання приватного акціонерного товариства Львівобленерго відновити постачання електроенергії приватному підприємству Агрофірма Хлібодар до вирішення справи по суті, оскільки ПрАТ Львівобленерго не позбавлено права стягнення заборгованості, визначеної рішеннями господарських судів у справі №914/386/17 у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження. Підставою задоволення заяви про забезпечення позову суд зазначає ст.ст. 136, 137, 140 ГПК України, ст. 4 Закону України Про захист тварин від жорстокого поводження.

В апеляційній скарзі ПрАТ Львівобленерго просить скасувати ухвалу господарського суду Львівської області від 20.12.2017 та прийняти нове рішення, яким відмовити приватному підприємству агрофірмі Хлібодар в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції задоволивши заяву позивача про забезпечення позову фактично зобовязав постачальника в односторонньому порядку виконувати умови договору і постійно, протягом всього часу розгляду справи, надавати другій стороні свої послуги незалежно від будь-яких обставин, що покладає на позивача надмірний тягар у договірних відносинах зазначених сторін.

Також, вказує на те, що заборгованість приватного підприємства агрофірми Хлібодар, яка є підставою вимкнення електропостачання позивача, встановлена рішенням по справі №914/386/17, що не має відношення до даної справи та не може бути переглянута в межах даної справи. Недотримання остаточності рішення по справі №914/386/17 суперечить принципам господарського судочинства, які визначені в ст. 2 ГПК України. Забезпечивши позов приватного підприємства агрофірми Хлібодар суд першої інстанції поставив під сумнів остаточність рішення по справі №914/386/17. Причиною припинення електропостачання стали неправомірні дії позивача, а тому відповідач не несе відповідальності за майнову шкоду, заподіяну споживачу або за стан тварин внаслідок обмеження у постачанні електричної енергії.

В судове засідання 07.02.2018 представники сторін не зявились, причин неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, а тому їх неявка у судове засідання не перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі , апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ПрАТ Львівобленерго та скасування ухвали господарського суду Львівської області від 0.12.2017, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що споживач (приватне підприємство агрофірма Хлібодар) звернувся з позовом до постачальника електричної енергії (приватного акціонерного товариства Львівобленерго) про скасування оперативно-господарської санкції, у вигляді нарахування обсягу та вартості недорахованої електричної енергії в розмірі 48 693,56 грн., яка оформлена протоколом №28303-ЛОЕ від 14.12.2016 по розгляду акта порушення №028302 від 02.11.2016.

В межах даного позову споживач звернувся зі заявою про забезпечення позову шляхом зобовязання постачальника електричної енергії відновити постачання електроенергії приватному підприємству Агрофірма Хлібодар до вирішення даної справи по суті, яку обґрунтовує тим, що припинення постачання електричної енергії на підприємстві призвело до призупинення належної організації діяльності підприємства та має негативні наслідки для агрофірми (споживач), оскільки остання несе матеріальні збитки, а також може призвести до загибелі поголів'я великої рогатої худоби, свиней.

Ухвала місцевого господарського суду про задоволення заяви про забезпечення вищезазначеного позову є предметом апеляційного оскарження.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням господарського суду Львівської області від 16.06.2017 у справі №914/386/17, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2017, задоволено позов ПрАТ Львівобленерго до приватного підприємства агрофірми Хлібодар про стягнення заборгованості у вигляді вартості необлікованої електричної енергії в розмірі 48 693,56 грн. Перегляд

Також, апеляційним господарським судом встановлено, що ПАТ Львівобленерго направило приватному підприємству агрофірмі Хлібодар повідомлення № 27/1 від 02.11.2017 про припинення 15.11.2017 з 09 год. 00 хв. постачання електроенергії суб'єкта господарської діяльності за актом про порушення ПКЕЕ № 028302 у звязку з несплатою рахунків у сумі 48 693, 56 грн., із урахуванням вимог встановлених п. 7.5.3. Правил користування електричною енергією та п. 6.1.3. договору про постачання електричної енергії за №22164 від 10.07.2006 (урахуванням додаткової угоди від 19.04.2016).

Отже, вищезазначене повідомлення № 27/1 від 02.11.2017 про припинення постачання електроенергії направлене споживачу після набрання законної сили постанови Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2017, якою залишено без змін рішення господарського суду Львівської області від 16.06.2017 у справі №914/386/17, яким стягнуто вартість недоврахованої електричної енергії в розмірі 48 693,56 грн., що оформлена протоколом №28303-ЛОЕ від 14.12.2016 по розгляду акта порушення № 028302 від 02.11.2016.

Таким чином, постачальником, внаслідок несплати заборгованості в розмірі 48 693, 56 грн. згідно рішення господарського суду Львівської області від 16.06.2017 у справі №914/386/17, застосовано до споживача оперативно-господарську санкцію у вигляді припинення електропостачання.

Стаття 136 ГПК України визначає підстави для забезпечення позову, так зокрема, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.п. 3, 10 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується встановленням обовязку вчинити певні дії та іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Отже, позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору. Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому вирішуючи питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Необхідною умовою вжиття заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, позивач, звернувшись зі заявою про забезпечення позову, фактично намагається скасувати оперативно-господарську санкцію (припинення постачання електричної енергії), яка застосована внаслідок невиконання іншої оперативно-господарської санкції (стягнення обсягу та вартості недорахованої електричної енергії в розмірі 48 693,56 грн., яка оформлена протоколом №28303-ЛОЕ від 14.12.2016 по розгляду акта порушення №028302 від 02.11.2016, що було предметом судового розгляду по справі №914/386/17 та набула законної сили).

Проте, суд першої інстанції не з'ясувавши відповідності предмету позову і заходів до забезпечення позову, що полягають у зобовязанні відповідача (постачальника електричної енергії) відновити електропостачання споживача (позивача), в такий спосіб вжив заходи до забезпечення позову, які за своєю суттю скасовують оперативно-господарську санкцію про припинення електропостачання без скасування оперативно-господарської санкції про стягнення обсягу та вартості недорахованої електричної енергії.

Таким чином, оскаржувана ухвала відновлює електропостачання споживача у невстановленому законом порядку та суперечить принципам, які визначені в ч. 3 ст. 2 ГПК України.

До того ж, місцевим господарським судом не наведено в оскаржуваній ухвалі обґрунтування того, яким чином невжиття заходів забезпечення позову у вигляді зобовязання відповідачу вчинити дії по підєднанню електропостачання може утруднити або зробити неможливим виконання рішення господарського суду в разі його задоволення, виходячи з предмету спору.

Таким чином, викладене свідчить про порушення судом першої інстанції ст. 137 ГПК України щодо обрання заходів до забезпечення позову.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права та дійшов необґрунтованих висновків про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Отже, з урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та відмову в задоволенні заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову у зв'язку з її необґрунтованістю

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про відшкодування позивачем 1600,00 грн. судового збору, які сплачені апелянтом за подання апеляційної скарги згідно платіжного доручення №29136 від 21.12.2017.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281-284 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

задоволити апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Львівобленерго за №119-4382/2 від 27.12.2017.

Скасувати ухвалу господарського суду Львівської області від 20.12.2017 в справі №914/2284/17.

Відмовити в задоволенні заяви приватного підприємства Агрофірма Хлібодар про забезпечення позову шляхом зобовязання приватного акціонерного товариства Львівобленерго відновити постачання електроенергії приватному підприємству Агрофірма Хлібодар до вирішення по суті справи № 914/2284/17.

Стягнути з приватного підприємства Агрофірма Хлібодар (вул. Терешкова, 33, Торки, Радехівський район, Львівська область, 80210, ) на користь приватного акціонерного товариства Львівобленерго (вул. Козельницька, 3, Львів, 79026, ) 1600,00 грн. судового збору.

Місцевому господарському суду видати наказ в порядку ст. 327 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя: С.М. Бойко

Судді: Т.Б. Бонк

ОСОБА_1

Повний текст постанови складено 14.02.2018.