Суд
УХВАЛА

09 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 18/5009/7838/11

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

розглянувши матеріали заяви Приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт"

про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 22.02.2017

у справі за позовом Бердянського міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

до Виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, Приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" - Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця",

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Комунального підприємства "Бердянське бюро технічної інвентаризації"

про визнання недійсним пункту 4.1 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 07.06.2007 № 315,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.02.2012 (cуддя Носівець В.В.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.11.2016 (у складі колегії суддів: Склярук О.І. (головуючий), Геза Т.Д., Ушенко Л.В.) та постановою Вищого господарського суду України від 22.02.2017 (у складі колегії суддів: Бондар С.В. (головуючий), Васищак І.М., Нєсвєтова Н.М.) позов задоволено.

Визнано недійсним пункт 4.1 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 07.06.2007 № 315 "Про оформлення права власності". Вирішено питання судових витрат.

14.12.2017 Приватне акціонерне товариство "Приазовкурорт" звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 22.02.2017 у справі № 18/5009/7838/11 із підстав, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) у редакції, чинній до 15.12.2017, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права (статей 251, 256, 257, 267 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)).

На обґрунтування зазначених підстав для перегляду судового рішення заявником надано копію постанови Вищого господарського суду України від 02.11.2017 у справі № 922/2428/16 та копію постанови Верховного Суду України від 18.10.2017 у справі № 17/108-11/24.

Зазначена заява Верховним Судом України передана за належністю до Касаційного господарського суду на підставі підпункту 1 пункту 1 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) та підлягає розгляду за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2018 заяву у справі № № 18/5009/7838/11 передано на розгляд складу колегії суддів Касаційного господарського суду: Берднік І.С. - головуючий, Міщенко І.С., Суховий В.Г.

Обговоривши доводи заяви та дослідивши додані до неї матеріали, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що подана заява є необґрунтованою, а викладені у ній доводи не підтверджуються доданими матеріалами з таких підстав.

За змістом статті 11116 ГПК (у редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VІІІ, чинній до 15.12.2017) рішення господарських судів переглядалися Верховним Судом України виключно з підстав, передбачених цією статтею.

Згідно з положеннями пунктів 1, 3 частини 1 статті 11116 ГПК (у редакції, чинній до 15.12.2017) підставами для подання заяви про перегляд рішень господарських судів є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі № 18/5009/7838/11, в якій подано заяву про перегляд судових рішень, Вищий господарський суд України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення у справі за позовом про визнання недійсним та скасування пункту 4.1 рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 07.06.2007 № 315 "Про оформлення права власності", погодився з висновком судів попередніх інстанцій про задоволення заявлених позовних вимог у зв'язку з тим, що таке рішення прийнято без дотримання вимог чинного на той час законодавства, та, виходячи з положень пункту 4 частини 1 статті 268 ЦК України, дійшов висновку, що на заявлені позовні вимоги не поширюється строк позовної давності.

У справі № 922/2428/16, копію судового рішення в якій надано для порівняння, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договору оренди та додаткових угод до нього з підстав невідповідності їх положенням частини 5 статті 63 Закону України "Про освіту". При цьому вказав, що прокурор звернувся до суду з зазначеним позовом в інтересах держави в особі Фонду державного майна України з пропуском строку позовної давності, а Фонд державного майна України, набувши статусу позивача, питання про поновлення строку позовної давності не порушував і не надав доказів поважності причин пропуску звернення до суду (постанова від 02.11.2017).

У справі № 17/108-11/24, копію судового рішення в якій також надано для порівняння, Верховний Суд України, скасувавши постанову суду касаційної інстанції і залишивши в силі постанову суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України про визнання недійсним рішення виконавчого комітету, про визнання права власності держави в особі Фонду державного майна України на цілісний майновий комплекс та витребування цього майнового комплексу у власність держави в особі Фонду державного майна України, висловив позицію, що положення закону про початок перебігу строку позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду з позовом про захист інтересів держави в особі будь-якого органу, але не наділяє прокурора повноваженнями ставити питання про поновлення такого строку за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої він звертається до суду (постанова від 18.10.2017).

Порівняння змісту та висновків зазначеної постанови Вищого господарського суду України та постанови Верховного Суду України зі змістом та висновками постанови Вищого господарського суду України від 22.02.2017, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Отже, передбачених статтею 11121 ГПК (у редакції, чинній до 15.12.2017) підстав для відкриття провадження у справі № 18/5009/7838/11 немає.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ, статтями 11116, 11121 Господарського процесуального кодексу України у редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VІІІ,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у допуску справи № 18/5009/7838/11 до провадження Касаційного госпдарського суду.

2. Копію ухвали разом із копією заяви надіслати особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. С. Берднік

Судді І.С. Міщенко

В.Г. Суховий