КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2018 р. Справа№ 911/3258/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Агрикової О.В.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Литвин П.В. довіреність № 14-163 від 28.09.17

від відповідача: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Брест-Литовське"

на рішення Господарського суду Київської області від 12 грудня 2017 року (повний текст складено 18.12.2017 р.)

у справі № 911/3258/17 (суддя Саванчук С.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Брест-Литовське"

про стягнення 3 290,17 грн., -

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Брест-Литовське" 3290,17 грн., з яких: 3075,97 грн. пені та 214,20 грн. 3% річних (т.І, а.с. 4-7).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем строків виконання грошових зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу від 21.12.2015 №1144/16-ТЕ-17.

Рішенням Господарського суду Київської області від 12 грудня 2017 року у справі №911/3258/17 позов задоволено повністю (т.ІІ, а.с.144-152).

28 грудня 2017 року ОСББ "Брест-Литовське" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Київської області від 12 грудня 2017 року у справі № 911/3258/17, в якій просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову (т.ІІ, а.с. 158-161).

Апеляційну скаргу мотивовано неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та невірним застосуванням норм матеріального права.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 січня 2018 року, апеляційна скарга ОСББ "Брест-Литовське" у справі № 911/3258/17 передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., судді - Агрикова О.В., Мальченко А.О.

15 січня 2018 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСББ "Брест-Литовське" на рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2017 р. у справі № 911/3258/17, розгляд апеляційної скарги призначено на 06 лютого 2018 року.

06 лютого 2018 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 06 лютого 2018 року ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Проти розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача не заперечував.

Представник ОСББ "Брест-Литовське" у судове засідання 06 лютого 2018 року не з'явився, про причини неявки колегію суддів не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення з ідентифікатором 375 (т.ІІ, а.с. 166).

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

За змістом п.п. 3, 5 ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Ухвалою про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду явка сторін обов'язковою не визнавалась і учасників процесу попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами і така неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права та надавши сторонам прийняти участь у судових дебатах, встановила наступне.

21 грудня 2015 року між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (далі - позивач), як постачальником та ОСББ "Брест-Литовське" (далі - відповідач), як споживачем укладено Договір постачання природного газу №1144/16-ТЕ-17 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого, постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити цей газ на умовах договору (т.І, а.с. 11-17).

За змістом п. 1.2. Договору газ, що постачається за договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Постачальник передає споживачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) газ обсягом до 460 тис. куб. м. (2.1. Договору).

Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (пункт 3.4. Договору).

Відповідно до розділу 12 Договору, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно п. 8.2. Договору, у разі невиконання споживачем умов пункту 6.1. Договору він зобов'язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На виконання умов Договору, протягом січня-березня 2016 року позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ загальною вартістю 555747,52 грн., що підтверджується копіями актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2016 на суму 244311,32 грн., від 29.02.2016 на суму 157757,59 грн., від 31.03.2016 на суму 153678,61 грн. (т.І, а.с. 21-23).

Як вбачається з наданої позивачем бухгалтерської довідки "Операції по Договору "1144/16-ТЕ-17 "предприятие "Брест-Литовское ОСББ" с 01-12-2015 по 31-01-2017" за січень відповідач розрахувався 18.04.2016 (244311,32 грн.), за лютий 18.03.2016 (127000 грн.) та 21.03.2016 (30757,59 грн.), за березень 19.04.2016 (53678,61 грн.) та 25.04.2016 (100000 грн.) (т.І, а.с. 25, 26).

Вказані обставини вірно встановлено судом першої інстанції та сторонами не заперечуються, інших обставин справи та доказів їх існування сторонами до матеріалів справи надано не було.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись зі вказаним позовом позивач зазначає, що оскільки відповідачем хоча і в повному обсязі, але несвоєчасно виконано обов'язок з оплати поставленого позивачем природного газу, відповідачу нараховано за період прострочення пеню та 3% річних.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач у апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції допущено невірне застосування положень ст. 598 ЦК України та Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", оскільки за доводами апелянта, на нього поширюється дія зазначеного закону від 03.11.2016, а нараховані пеня та річні в силу ч. 3 ст. 7 цього закону підлягають списанню без вжиття відповідачем додаткових заходів у вигляді процедур передбачених ст.ст. 3, 5 цього закону

З'ясувавши обставини справи та здійснивши перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про теплопостачання", теплогенеруюча організація - суб'єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію; теплопостачальна організація - суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Відповідно до статті 22 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку", для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об'єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг.

Питання самостійного забезпечення об'єднанням експлуатації та утримання багатоквартирного будинку та користування спільним майном у такому будинку регулюються Господарським кодексом України в частині господарчого забезпечення діяльності негосподарюючих суб'єктів.

Самостійне забезпечення об'єднанням утримання і експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у багатоквартирному будинку може здійснюватися безпосередньо співвласниками, а також шляхом залучення об'єднанням фізичних та юридичних осіб на підставі укладених договорів.

На виконання умов вищевказаної статті Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" відповідачем укладені договори на обслуговування газового господарства та закупівлю і транспортування природного газу. На підтвердження чого відповідачем надано Типовий договір розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498, заяву-приєднання № 094212Q76EFT016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що є непобутовим), технічну угоду від 01.10.2015 № /15 про режим транспортування, порядок обліку та документальне оформлення прийому-передачі природного газу, укладеного між відповідачем та Києво-Святошинською ФЕГГ ПАТ "Київоблгаз" (т.ІІ, а.с. 65, 66-77, 78).

Рішенням загальних зборів відповідача, оформлененим протоколом від 05.10.2016, співвласники вирішили затвердити перехід з 10.10.2016 до визначення суми обов'язкових внесків на опалення за показами лічильника, з розрахунку 0,0527 грн. за 1 Гкал. За 1 кв. м опалювальної площі (т.ІІ, а.с. 28-30).

Відповідач зазначає, що він здійснює обслуговування будинків № 2,4,6, по вул. Печерській у с. Чайки, Києво-Святошинського району Київської області та є теплогенеруючою та теплопостачальною організацією, оскільки у нього на балансі знаходяться газові котельні.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано копію рішення Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 у справі № 911/3642/14, яким залишено без змін рішення Господарського суду Київської області від 21.10.2014 у справі № 911/3642/14, яким зобов'язано ТОВ "Екожитлосервіс" передати на баланс відповідача газову котельню № 1 та газову котельню № 2 газопроводів, пунктів газозегуляторних шафового типу розташовану (т.ІІ, а.с. 44-60).

Відповідно до пунктів 28, 29 частини 1 статті 7 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", ліцензуванню підлягають централізоване водопостачання та водовідведення, крім централізованого водопостачання та водовідведення за нерегульованим тарифом, виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, крім виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, якою затверджені Правила користування тепловою енергією, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі-договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність необхідності отримання ліцензії, якщо теплова енергія виробляється та використовується для власних цілей (опалення та гаряче водопостачання виключно членів об'єднання співвласників багатоквартирних будинків).

30 листопада 2016 року набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 р., яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону про врегулювання заборгованості, процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії", дія цього Закону поширюється на правовідносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 3 Закону, для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Вказана норма кореспондується з абз. 12 ч. 1 ст. 1 Закону про врегулювання заборгованості, яким визначено, що учасники процедури врегулювання заборгованості - це підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь в процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та користування зазначеним реєстром, відповідно до пункту 4 якого формування та ведення реєстру здійснюється Мінрегіоном шляхом: збирання та оброблення інформації про підприємства; внесення даних до реєстру та змін до них, а також виключення таких даних з реєстру.

Порядок включення організацій до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання, встановлюється виключно вищевказаним законом, законом та підзаконним нормативним актом визначений спеціально уповноважений орган виконавчої влади, що визначає допустимість чи недопустимість включення тієї чи іншої організації до відповідного реєстру, до якого відповідач з відповідною вимогою не звертався.

З огляду на аналіз зазначених положень Закону, для участі в процедурі врегулювання заборгованості шляхом її списання, теплопостачальні та теплогенеруючі організації повинні бути включені до відповідного реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, а саме: Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, суд може тільки встановити факт того, чи перебуває відповідач у реєстрі підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості чи ні, а не визначати підстави, з яких та чи інша організація відповідає вимогам для включення до такого реєстру та на підставі вказаних обставин звільняти таку особу від відповідальності за порушення договірних зобов'язань.

Доказів порушення відповідачем питання щодо включення його до вказаного реєстру, матеріалами справи не містять, як не містять і доказів на підтвердження факту вчинення сторонами після набрання чинності Законом України будь-яких дій щодо проведення списання нарахованої пені, 3% річних. Отже, відповідачем не надано доказів, що він є учасником процедури врегулювання заборгованості відповідно до положень вищезазначеного Закону та того, що зазначений закон поширює свою дію на спірні у даній справі правовідносини.

Оскільки на даний час відповідач не є учасником процедури врегулювання заборгованості, його не включено до реєстру підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що передбачений ч. 3 ст. 7 Закону порядок списання в т.ч. пені та 3% річних не може бути застосований до відповідача.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені з урахуванням періодів та розрахунків, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлена позивачем до стягнення сума пені в розмірі 3075,97 грн. є правомірною та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних з урахуванням періодів та розрахунків, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлена позивачем до стягнення сума 3% річних в розмірі 214,20 грн. є правомірною та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2017 р. у справі № 911/3258/17 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Брест-Литовське" на рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2017 р. у справі № 911/3258/17 задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Брест-Литовське" на рішення Господарського суду Київської області від 12 грудня 2017 року у справі № 911/3258/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 12 грудня 2017 року у справі № 911/3258/17 залишити без змін.

3. Справу №911/3258/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді А.О. Мальченко

О.В. Агрикова

Дата складення повного тексту - 08.02.2018 р.