ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"12" лютого 2018 р.                                                                         Справа № 911/252/18

Суддя господарського суду Київської області Лилак Т.Д. розглянувши заяву приватного підприємства «Квінстар» про видачу судового наказу за вимого про стягнення з дочірнього підприємства «Рітейл Центр» заборгованість у розмірі 87642,25 гривень

ВСТАНОВИВ:

07.02.2018 приватне підприємство “Квінстар” звернулося до господарського суду Київської області із заявою від 05.02.2018 про видачу судового наказу про стягнення з дочірнього підприємства “Рітейл Центр” заборгованості у розмірі 87642,25 гривень.

За змістом ст.ст. 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суд встановив наступне.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема копія договору, укладено у письмовій формі (у тому числі електронній) формі, за якими пред’явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Заявник зазначає, що відповідно до Акту звірки взаєморозрахунків від 31.12.2017, який підписано ПП “Квінстар” (продавець) та ДП “Рітейл Центр” (покупець), заборгованість покупця за отриманий товар складає 87642,25 гривень.

В обґрунтування заявленої вимоги заявником додано до заяви копії: Договору від 22.01.2014 № РЦ020164 (укладений між ПП “Квінстар” та ТОВ «Рітей Центр»), специфікації товару до Договору від 22.01.2014 № РЦ020164 та Акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2017 по 31.12.2017.

Статтею 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” визначено, що первинний документ – документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до частини першої статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, акт звірки взаєморозрахунків як зведений обліковий документ не належить до первинних документів бухгалтерської звітності. Такий акт є, по суті, документом, що містить зведені відомості про бухгалтерський облік здійснених операцій на підприємствах, однак не може вважатись належним доказом проведення цих операцій та наявності заборгованості у суб’єкта господарювання.

Враховуючи, що заявником не подано суду видаткових накладних, за якими здійснювалась поставка товару, суд позбавлений можливості встановити факт виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Наведене свідчить про недотримання заявником при зверненні до суду вимог п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заяву подано з порушенням вимог ст. 150 цього Кодексу.

Крім того, суд доводить до відома заявника, що відповідно до ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 12, 148, 150, 152, 153, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити приватному підприємству “Квінстар” у задоволенні заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з дочірнього підприємства “Рітейл Центр” 87642,25 гривень заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 12.02.2018.

Суддя                                                                          Т.Д. Лилак