Суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 904/3955/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Студенець В.І.,

обов'язки секретаря судового засідання за дорученням головуючого судді у судовій колегії здійснює помічник судді Гетьман Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

у складі судді: Рудь І.А.

від 20.07.2017 року

та на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Дармін М.О. - головуючий, судді: Березкіна О.В.,

Іванов О.Г.

від 05.10.2017 року

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси", 2) Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат"

про визнання недійсним договорів

за участю представників:

позивача: не з'явилися

відповідача-1: Хорунженко В.С.

відповідача-2: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" та Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" про визнання недійсними договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору купівлі-продажу (реєстраційний № 1135) та договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору купівлі-продажу (реєстраційний № 1136), укладених між відповідачами і зареєстрованих 04.09.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тараненко Р.В., згідно з якими відбулася реєстрація права власності на нерухоме майно за другим відповідачем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірні договори були укладені з недодержанням вимог частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України та з порушенням умов кредитних договорів № 051211-КЛТ від 05.04.2011 року, № 190411-КЛН від 19.04.2011 року та № 311213-О від 31.12.2013 року, укладених між позивачем та відповідачем-1, оскільки відповідач-1, укладаючи спірні договори, не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, здійснив відчуження належного йому нерухомого майна на користь відповідача-2 без письмового дозволу банку.

Справа № 904/3955/16 розглядалась господарськими судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2017 року, прийнятим за результатами нового розгляду справи, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2017 року, в позові відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що спірні договори про внесення змін та доповнень до договорів купівлі-продажу є самостійними договорами відчуження майна, оскільки їх умовами було змінено редакцію договорів купівлі-продажу, яка стосується саме істотних умов договору купівлі-продажу. Спірні договори були вчинені особами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх сторони вчинили дії, які свідчать про прийняття їх до виконання та, відповідно, такі договори створюють юридичні наслідки для їх сторін. За висновком судів, спірні договори підписані від імені відповідача-1 повноваженою особою на підставі нотаріально посвідченої довіреності, виданої директором товариства, якого загальними зборами товариства було уповноважено на укладення спірних договорів, а умови кредитного договору не можуть обмежувати цивільну дієздатність юридичної особи. Крім того, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що допущені відповідачем-1 під час укладення спірних договорів порушення пунктів 3.4.12., 3.4.10. та 4.4. кредитних договорів, укладених з позивачем, не є підставою для визнання договорів недійсними відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, а є підставою для застосування наслідків порушення зобов'язання, встановлених статтею 611 Цивільного кодексу України. Натомість суд апеляційної інстанцій дійшов протилежного висновку про те, що відповідач-1 не порушував умови пунктів 3.4.10., 3.4.12. та 4.4. кредитних договорів, оскільки положення зазначених пунктів стосуються активів товариства, які перебувають в заставі банку, а спірні договори стосуються майна, яке в заставі банку не перебуває. Зазначивши про помилковість висновку місцевого господарського суду щодо наявності порушень умов кредитних договорів, суд апеляційної інстанції залишив рішення без змін з огляду на те, що резолютивна частина рішення про відмову у задоволенні позову є правильною.

Позивач у справі - Публічне акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.07.2017 року, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2017 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

15.12.2017 року касаційна скарга разом зі справою № 904/3955/16 була передано до Касаційного господарського суду.

Протоколами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2018 року у справі № 904/3955/16 визначено колегію суддів у складі: Баранець О.М. (головуючий суддя), судді: Вронська Г.О., Студенець В.І.

Ухвалою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.01.2018 року касаційну скаргу призначено до розгляду на 13.02.2018 року о 10 год. 00 хв.

В обґрунтування вимог касаційної скарги заявник посилається на порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального права. Скаржник зазначає про те, що суди попередніх інстанцій не прийняли до уваги висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладені в ухвалі від 25.01.2017 року у справі № 320/10112/15ц, відповідно до яких встановлені в кредитному договорі обмеження щодо здійснення позичальником права власності узгоджуються із загальними засадами цивільного законодавства щодо свободи договору і для вчинення правочину, який призводить до втрати права власності позичальника, останній має отримати письмовий дозвіл банку. За твердженням скаржника спірні договори були направлені на зменшення активів відповідача-1, були укладені відповідачем-1 з пов'язаною особою з метою уникнення відповідальності та уникнення втрати майна в процедурі примусового виконання рішення про стягнення боргу на користь банку та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків. Також скаржник зазначає, що спірні договори порушують його права, оскільки значно зменшили вартість належного відповідачу-1 майна, наслідком чого може стати неможливість для банку звернути стягнення на таке майно в рахунок погашення заборгованості.

Відповідачі у справі відзив на касаційну скаргу не подали. Позивач та другий відповідач не прийняли участь у судовому засіданні і не направили для участі у справі своїх представників, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду касаційної скарги відповідності до вимог статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Касаційного господарського суду вважає, що нез'явлення в судове засіданні представників позивача та відповідача-2, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду касаційної скарги, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судами, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 19.04.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" (банк, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" (позичальник, відповідач-1) укладено субкредитну угоду № 190411-КЛН, відповідно до пункту 1.1. якої банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 4 990 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути кредит відповідно до встановленого графіку зниження ліміту кредитування (далі за текстом - Кредитний договір 1).

05.12.2011 року між позивачем та відповідачем-1 укладено кредитний договір № 051211-КЛТ, відповідно до пункту 1.1. якого банк на умовах, визначених цим договором, відкрив позичальнику відновлювальну траншеву кредитну лінію на загальну суму 30 000 000,00 грн. (далі за текстом - Кредитний договір 2).

31.12.2013 року між позивачем та підповідачем-1 укладено договір про надання лінії в режимі овердрафту № 311213-О, відповідно до пункту 1.1. якого банк надав позичальнику кредитну лінію в режимі овердрафт для ведення статутної поточної діяльності, в тому числі на поповнення обігових коштів з лімітом кредитування у сумі еквівалентній 500 000,00 доларів США (далі за текстом - Кредитний договір 3).

В пункті 3.4.12. Кредитного договору 1, пункті 3.4.10. Кредитного договору 2 та пункті 4.4. Кредитного договору 3 визначено, що позичальник зобов'язується в період дії цих угод без попереднього письмового дозволу Банку-учасника не робити, зокрема, наступні дії: передавати в заставу, оренду, лізинг чи інше користування, володіння (на строк, що перевищує термін дії цієї субкредитної угоди) свої активи, які виступають забезпеченням за цією субкредитною угодою, як забезпечення по зобов'язанням перед іншими кредиторами або здійснювати право власності активами таким чином, що призведе до їх зменшення.

Судами також встановлено, що 30.10.2008 року між відповідачем-2, як продавцем, та відповідачем-1 як покупцем був укладений договір купівлі-продажу сукупних валових активів підприємства по видобуванню каоліну первинного та каоліну лужного, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Шрамко О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №9566, відповідно до якого продавець продав у власність покупця сукупні валові активи вартістю 5 174 109,00 грн.;

19.11.2010 року між відповідачем-2, як продавцем, та відповідачем-1, як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу сукупних валових активів підприємства по збагаченню каоліну первинного та каоліну лужного, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Тараненко Р.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2762, відповідно до якого продавець продав у власність покупця сукупні валові активи вартістю 24 813 500,00 грн.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 45635889 від 15.10.2015 року відповідачу-1 на праві власності належали, зокрема, такі об'єкти нерухомого майна, які він набув на підставі зазначених договорів купівлі-продажу:

- нежитлові будівлі, загальною площею 1570 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, с. Маломихайлівка, вул. Червоноармійська, 101;

- будинок, загальною площею 207,4 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, смт. Просяна, вул. Молодіжна, 2;

- будівля гуртожитку, загальною площею 1410,2 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, смт. Просяна, вул. Спортивна, 12;

- нежитлова будівля, загальною площею 95,9 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, смт. Просяна, вул. Ворвуля А.З., 12;

- нежитлова будівля, загальною площею 1274,3 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, смт. Просяна, вул. Щорса, 30;

- нежитлова будівля, комбінат побутового обслуговування, загальною площею 337,5 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, смт. Просяна, вул. Щорса, 24;

- нежитлова будівля, їдальня, загальною площею 263,8 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, смт. Просяна, вул. Щорса, 19;

- нежитлова будівля гірничо-збагачувального комбінату, загальною площею 62669 кв.м., за адресою: Дніпропетровська область, Покровський район, смт. Просяна, вул. Південна, 2.

04.09.2015 року між відповідачами було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору купівлі-продажу сукупних валових активів підприємства від 30.10.2008 року, згідно з яким його сторони змінили структуру сукупних валових активів, що є предметом продажу і вартість майна, зазначеного в пунктах 1.3.1.1., 1.3.1.2. статті 1 договору.

04.09.2015 між відповідачами було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору купівлі-продажу сукупних валових активів підприємства від 19.11.2010 року, предметом продажу за яким є сукупні валові активи по збагаченню каоліну первинного та каоліну лужного, перелік яких визначений у додатках №№2, 3, 4 до цього договору.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 55315292 від 17.03.2016 року власником вищезазначених об'єктів нерухомого майна (яке спочатку набув відповідач-1 у відповідача-2, а потім перелік якого був змінений згідно з оспорюваними договорами) станом на 17.03.2016 року є Відкрите акціонерне товариство "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" (відповідач 2), на підставі договору про внесення змін та доповнень № 1, реєстраційний № 1135, та договору про внесення змін та доповнень № 1, реєстраційний № 1136, зареєстрованих 04.09.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тараненком Р.В., укладених між Відкритим акціонерним товариством "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проско ресурси".

Публічне акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" та Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" про визнання недійсними договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору купівлі-продажу (реєстраційний № 1135) та договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору купівлі-продажу (реєстраційний № 1136), укладених між відповідачами і зареєстрованих 04.09.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Тараненко Р.В., згідно з якими відбулася реєстрація права власності на нерухоме майно за другим відповідачем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що зазначені спірні договори, за якими відбулось відчуження майна відповідача-1, були укладені в порушення пункту 2 статті 203 Цивільного кодексу України від імені відповідача-1 особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, та в порушення пунктів 3.4.10., 3.4.12., 4.4. кредитних договорів без письмового дозволу банку на їх укладення.

Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, спірні договори про внесення змін та доповнень до договорів купівлі-продажу є самостійними договорами відчуження майна, оскільки їх умовами було змінено редакцію договорів купівлі-продажу сукупних валових активів підприємства від 30.10.2008 року та від 19.11.2010 року, і змінена редакція стосується саме істотних умов договору купівлі-продажу, у зв'язку з чим суди правильно відхилили твердження відповідача-1 про те, що спірні договори не є самостійними договорами. Наведеним спростовуються помилкові твердження скаржника в касаційній скарзі про те, що суд в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про те, що спірні договори не є самостійними договорами.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частинами 1, 3 статті 92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Таким чином, особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до частини другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, спірні договори від імені Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" підписані Головою Правління Товариства Лобач О.Л., який діяв на підставі статуту Товариства, а від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" - Хорунженко В.С., яка діяла на підставі довіреності, посвідченої 04.09.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Тараненком Р.В. за реєстровим №1134.

Відповідно до статті 97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частинами 1- 3 статті 145 Цивільного кодексу України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

Установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут (частина 1 статті 143 Цивільного кодексу України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що пунктом 6.1. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси", зареєстрованого 24.02.2010 року в редакції, чинній станом на дату укладення спірних договорів, одноособовим виконавчим органом Товариства є директор, який обирається загальними зборами учасників товариства.

Зокрема, до компетенції директора Товариства належить без доручення виконувати дії від імені Товариства перед третіми особами, представляти Товариство перед третіми особами, видавати довіреності. В пункті 6.4. Статуту встановлені й певні обмеження компетенції директора, а саме: щодо розпорядження майном Товариства за умови прийняття відповідного рішення загальними зборами учасниками Товариства щодо надання згоди на відчуження (купівлю, продаж, оренду, лізинг, дарування, заставу тощо) нерухомого майна, незалежно від його вартості, та майна, право на яке підлягає державній реєстрації (морські судна, судна внутрішнього плавання, автомобілі, технологічні транспортні засоби тощо).

Пунктами 5.1., 5.4. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" в редакції чинній станом на дату укладення спірного договору встановлено, що вищим органом товариства є збори учасників товариства, які складаються з учасників товариства або їх призначених представників. Збори учасників можуть приймати рішення з будь-яких питань. До виключної компетенції загальних зборів товариства належить, зокрема, надання згоди на укладення директором договорів (угод) на суму, що становить п'ятдесят і більше відсотків майна товариства.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" від 03.09.2015 року надано згоду і уповноважено директора Товариства Лобач О.Л. на укладення з Відкритим акціонерним товариством "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" договорів про внесення змін та доповнень № 1, № 2 до договорів купівлі-продажу сукупних валових активів підприємства від 30.10.2008 року і від 19.11.2010 року та зобов'язано директора підписати необхідні документи, пов'язані з належним оформленням зазначених договорів, в тому числі видати відповідну довіреність.

Суди попередніх інстанцій прийнявши до уваги положення статуту, якими визначені повноваження директора товариства, вірно встановили, що директор Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" на виконання рішення загальних зборів 04.09.2015 року уповноважив Хорунженко В.С. на вчинення юридичних дій від імені Товариства з правом укладати та підписувати в інтересах товариства документи, зокрема, договори, угоди, заяви, листи, в тому числі договори про внесення змін та доповнень до раніше укладених договорів, шляхом видачі відповідної довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Тараненком Р.В., зареєстрованої в реєстрі за № 1134, дійсної до 04.10.2015 року.

Встановивши зазначені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що спірні договори були укладені за наявності рішення загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси" про їх укладення, були підписані з боку відповідача-1 повноваженою особою на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 04.09.2015 року, виданої директором товариства, який діяв в межах визначених Статутом товариства повноважень, мав право та був зобов'язаний рішенням загальних зборів видавати довіреності на представництво інтересів товариства та вчинення юридичних дій від імені Товариства.

Крім того, судами також встановлено, що від імені відповідача-2 - Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" спірні договори були підписані Головою Правління Товариства в межах повноважень, визначених в пунктах 9.3.5. Статуту Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат".

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що спірні договори були вчинені від імені відповідачів особами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, визначений законом, Статутами товариств та довіреністю. При цьому, як правильно зазначено судами, умови кредитного договору, якими встановлені обмеження для позичальника на здійснення права власності активами, які перебувають в заставі банку, не можуть обмежувати цивільну дієздатність юридичної особи (позичальника), а зменшення обсягу дієздатності юридичної особи умовами договору не відповідає положенням статті 92 Цивільного кодексу України.

Крім того, суд апеляційної інстанції, проаналізувавши умови пунктів 3.4.10., 3.4.12. та 4.4. кредитних договорів, на порушення яких відповідачем-1 під час укладення спірних договорів послався позивач, матеріали витребуваних від банку кредитних справ відповідача-1, дійшов правильного висновку про те, що умови зазначених пунктів стосуються активів Товариства з обмеженою відповідальністю "Проско Ресурси", які перебувають в заставі банку. Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції та було визнано сторонами, спірні договори стосуються майна, яке в заставі банку не перебуває, у зв'язку з чим суд дійшов правильного висновку про те, що згода банку на здійснення правочинів відносно майна, відчуження якого відбулося за спірними договорами, не потрібна, та обставини порушення відповідачем-1 умов кредитних договорів не доведені.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що підстави для визнання недійсними спірних договорів відсутні.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника в касаційній скарзі на висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладені в ухвалі від 25.01.2017 року у справі № 320/10112/15ц, оскільки зазначеною ухвалою було скасовано ухвалу апеляційного господарського суду Запорізької області від 04.08.2016 року, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, а прийняття касаційною інстанцією постанови (ухвали) про скасування судових рішень судів нижчих інстанцій з передачею справи на новий розгляд не означає остаточного вирішення спору у справі.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження скаржника в касаційній скарзі про те, що спірні договори були направлені на зменшення активів відповідача-1, були укладені відповідачем-1 з пов'язаною особою з метою уникнення відповідальності та уникнення втрати майна в процедурі примусового виконання рішення про стягнення боргу на користь банку та не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, а також про те, що спірні договори унеможливлять для банку звернення стягнення на майно відповідача-1 в рахунок погашення заборгованості, оскільки такі твердження не доведені жодними належними та допустимими доказами, побудовані на власних припущеннях позивача, на яких не може ґрунтуватися судове рішення.

Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів Касаційного господарського суду вважає, що оскаржувані рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційного господарського суду прийняті з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права, а твердження скаржника про порушення і неправильне їх застосування господарськими судами попередніх інстанцій під час прийняття оскаржуваних рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів відсутні.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд - ,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області 20.07.2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2017 року у справі № 904/3955/16 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Г. Вронська

В. Студенець