ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"12" лютого 2018 р.                      Справа № 911/254/18

Господарський суд Київської області у складі судді Лутак Т.В., розглянувши заяву Приватного підприємства «Квінстар» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Дочірнього підприємства «Рітейл Іст» 20 169, 80 грн.

встановив:

Приватне підприємство «Квінстар» звернулося до господарського суду Київської області із заявою б/н від 05.02.2018 (вх. № 263/18 від 07.02.2018) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Дочірнього підприємства «Рітейл Іст» заборгованості з оплати за поставку товару згідно договору № Р1020166 від 22.01.2014 у розмірі 20 169, 80 грн.

Дослідивши матеріали вищевказаної заяви, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статей 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Згідно з пунктами 3, 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Заявник зазначає, що Приватним підприємством «Квінстар» на виконання умов договору № Р1020166 від 22.01.2014 було поставлено Дочірньому підприємству «Рітейл Іст» певний товар, однак останній не здійснив у повному розмірі оплати за отриманий товар, у зв’язку з чим за ним утворилася заборгованість перед заявником у розмірі 20 169, 80 грн.

В обґрунтування заявленої вимоги Приватним підприємством «Квінстар» до заяви б/н від 05.02.2018 (вх. № 263/18 від 07.02.2018) про видачу судового наказу додано копію договору № Р1020166 від 22.01.2014, копію специфікації товару до договору № Р1020166 від 22.01.2014 та копію акту звірки взаєморозрахунків від 31.12.2017.

Пунктом 3.6 договору № Р1020166 від 22.01.2014 передбачено, що постачальник при поставці відповідної партії товару передає покупцю наступну супровідну документацію:

- накладні, в яких повинно бути чітко зазначена кількість відвантаженого товару, ціна за одиницю товару без ПДВ, вартість без ПДВ, сума ПДВ, загальна вартість з ПДВ;

- товарно-транспортні накладні;

- податкові накладні;

- належним чином завірені копії посвідчення якості, ветеринарних свідоцтв чи довідок (для товарі тваринного походження), сертифікатів відповідності, в разі необхідності сертифікат про визнання іноземного сертифікату, гігієнічні висновки (для товарів, що не підлягають обов’язковій сертифікації), інструкції з використання, гарантійні сертифікати, технічні паспорти, тощо, що вимагається відповідно до законодавства України для оптової чи роздрібної торгівлі;

- коригувальні податкові накладні у випадках повернення товару;

- погоджений з покупцем примірник замовлення.

Відповідно до п. 7.1 договору покупець оплачує товар, що поставляється, за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних.

Згідно з п. 7.10 договору покупець має право затримати розрахунки з постачальником, зокрема, у випадку ненадання/надання неналежно оформленої супровідної документації, передбаченої п. 3.6 цього договору – до моменту надання в повному обсязі належно оформленої супровідної документації.

Пунктом 7.14 договору передбачено, що кожний місяць, з моменту укладення цього договору, сторони зобов’язані підписувати всі первинні та інші документи, що стосуються цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що поставка товару повинна бути підтверджена певними належно оформленими первинними товаророзпорядчими документами, що підписуються сторонами.

Проте, заявником до матеріалів заяви б/н від 05.02.2018 (вх. № 263/18 від 07.02.2018) про видачу судового наказу не додано жодних первинних документів, які передбачені договором № Р1020166 від 22.01.2014 та підтверджують факт поставки ним Дочірньому підприємству «Рітейл Іст» товару на суму 20 169, 80 грн.

Наданий Приватним підприємством «Квінстар» акт звірки взаєморозрахунків від 31.12.2017 не може бути взятий судом до уваги як належний, допустимий, достовірний та достатній доказ, на підставі якого можна встановити дійсні обставини справи та дійти висновку про наявність або відсутність обставин, на які посилається заявник, оскільки у ньому є посилання на платіжні доручення, банківські виписки, акти прийому-передачі виконаних робіт, видаткові накладні та накладні на повернення, що суду не наданні, а також вказано, що заборгованість у розмірі 20 169, 80 грн. виникла за всіма рахунками та договорами між Приватним підприємством «Квінстар» та Дочірнім підприємством «Рітейл Іст».

Наведене свідчить про недотримання Приватним підприємством «Квінстар» при зверненні до суду із заявою б/н від 05.02.2018 (вх. № 263/18 від 07.02.2018) вимог п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пунктів 1 та 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Враховуючи, що заявником не подано первинних документів, що підтверджують факт поставки та часткову сплату за договором № Р1020166 від 22.01.2014, суд позбавлений можливості встановити обставини виникнення та порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу на підставі пунктів 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, суд вважає за необхідне роз’яснити заявнику, що згідно з ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Крім того, ч. 2 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особа має право звернутися до суду з такими ж вимогами в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Керуючись статтями 147-153 та 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Приватному підприємству «Квінстар» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Дочірнього підприємства «Рітейл Іст» заборгованості з оплати за поставку товару згідно договору № Р1020166 від 22.01.2014 у розмірі 20 169, 80 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 255-257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 12.02.2018.

Суддя                                 Т.В. Лутак