ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2018 р.Справа № 922/4023/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюкову Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Головного управління Національної поліції в Харківській області, м. Харків
про стягнення коштів у розмірі 467,59 грн.
за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність № 01-16/4846 від 15.08.17 р.

відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерна компанія "Харківобленерго", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Головного управління Національної поліції в Харківській області, про стягнення 262,75 грн. пені, 45,66 грн. 3% річних, 159,18 грн. інфляційних втрат. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04 грудня 2017 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/4023/17 і призначено її до слухання у судовому засіданні на 15 січня 2018 року. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п. 1 Розділу XI Перехідних Положень ГПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ГПК України. Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 грудня 2017 року призначено справу № 922/4023/17 в порядку загального позовного провадження; почато у справі № 922/4023/17 підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 15 січня 2018 року. 15 січня 2018 року, протокольною ухвалою господарського суду Харківської області, на підставі ст.ст. 177, п. 2 ч. 2 ст. 202, п. 1 ч. 2 ст. 183 ГПК України відкладено підготовче засідання до 29 січня 2018 року. Ухвалою господарського суду Харківської області від 29 січня 2018 року продовжено позивачу процесуальний строк на подання до суду доказів по справі до 29 січня 2018 року. Судом, під час підготовчого провадження, долучено до матеріалів справи надані сторонами документи, а саме позивачем: заперечення на відзив з додатками (вх. № 994 від 15 січня 2018 року), супровідний лист з додатками (вх. № 2411 від 29 січня 2018 року); відповідачем: відзив на позов з додатками (вх. № 42963 від 29 грудня 2017 року), заява про відкладення розгляду справи (вх. № 993 від 15 січня 2018 року), клопотання про зменшення розміру неустойки (пені) на 90% (вх. № 2290 від 26 січня 2018 року), заява про розгляд справи без участі представника відповідача (вх. № 2293 від 26 січня 2018 року). В підготовче засідання 29 січня 2018 року з'явився представник позивача, відповідач свого уповноваженого представника в дане підготовче засідання не направив, водночас подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника відповідача (вх. № 2293 від 26 січня 2018 року). Суд, розглянувши заяву відповідача про розгляд справи без участі його представника, враховуючи принцип диспозитивності права учасника справи на участь у судовому процесі, невизнання обов'язкової явки учасників справи в засідання суду, керуючись ст. ст. 42 та 196 ГПК України, задовольнив заяву відповідача. 29 січня 2018 року судом проведено підготовче засідання за наслідками якого та у відповідності до ч. 6 ст. 183 ГПК України, якою передбачено початок розгляд справи по суті у той саме день після закінчення підготовчого судового засідання за письмовою заявою учасників справи (заява відповідача вх. № 2293 від 26.01.2018 р. та заява позивача від від 29.01.2018 р.) постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено судовий розгляд справи по суті 29 січня 2018 року. Під час розгляду справи по суті позивачем позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника позивача, з'ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

23 вересня 2016 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 58673. Відповідно до п. 1 договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю, зазначеною у додатку № 3.1 "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію" до цього договору, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами. Точка продажу електричної енергії встановлюється на межі балансової належності споживача. Приєднана потужність у точці підключення зазначення у додатку № 3.1 "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію". Під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, Правилами користування електричною енергією (ПКЕЕ), правилами улаштування електроустановок (ПУЕ), іншими нормативними документами. В разі прийняття нормативно-правових актів, які змінюють умови цього договору, сторони зобов'язуються до внесення до договору відповідних змін керуватися вимогами цих нормативних документів. Споживач зобов'язується, зокрема своєчасно оплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку № 2 "Порядок розрахунків" (ч. 2 п. 10.2 ПКЕЕ); здійснювати оплату за перетікання реактивної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з вимогами ПКЕЕ та умовами цього договору (п.п. 2.1, 2.3, 2.3.3, 2.3.4 договору). За внесення платежів, передбачених пунктом 2.3.3 - 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 2 "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індекс інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений в додатку № 2 "Порядок розрахунків", по день сплати заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком. За перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно із вимогами розділу 5 цього договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин споживання електроенергії та потужності. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150кВт і більше та середньомісячним (за підсумками минулого року) обсягом споживання 50 000 кВт г і більше (ст. 26 Закону України "Про електроенергетику") (п.п. 4.2.1, 4.2.2). Відповідно п. 9.5 договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31 грудня 2016 року. Сторони домовилися, що умови цього договору розповсюджуються на відносини які виникли між сторонами викладені у додатковій угоді від 23 вересня 2016 № 1 і є невід'ємною частиною цього договору. Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Розрахунковий період встановлено споживачу з 20 числа місяця до такого ж числа наступного місяця. Споживач кожного останнього дня розрахункового періоду самостійно проводить зняття показів розрахункових приладів та надає постачальнику звіт про обсяги спожитої за розрахунковий період електричної енергії за встановленою формою (додатком № 9 до договору "Звіт про обсяги спожитої за розрахунковий період електричної енергії" (п.п. 1, 2 Порядку розрахунків). Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, споживачу протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюється додаток № 20 "Акт про використану електричну енергію", який споживач отримує разом із рахунками та повинен повернути підписаний та скріплений печаткою в термін до 5 днів. Для проведення остаточного розрахунку споживач протягом 3 робочих днів з дня закінчення розрахункового періоду повинен отримати в розрахунковому відділі відповідного РВЕ або у відділі розрахунків з юридичними особами "Харківенергозбут" рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений споживачем протягом 10 операційних днів з дня його отримання. Рахунки на оплату електричної енергії, спожитої впродовж звітного розрахункового періоду (остаточний розрахунок) та на оплату реструктуризованої заборгованості надаються постачальником електричної енергії одночасно. В разі неявки споживача для отримання рахунків постачальник направляє рахунки споживачу рекомендованим листом. У такому разі рахунок вважається отриманим споживачем з дня його відправлення (п. 5 Порядку розрахунків). У разі несплати впродовж наступного розрахункового періоду обумовлених даним додатком нарахувань постачальник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу. При цьому постачальник залишає за собою право вимагати сплату суми боргу з урахування 3% річних та встановленого індексу інфляції за весь час прострочення (п. 6 вказаного порядку).

На підставі вказаного договору, позивач здійснював постачання електричної енергії відповідачу, але останній належним чином не виконував свої зобов'язання щодо своєчасної оплати вартості отриманої електричної енергії, у зв'язку з чим позивачем проведено нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних, що й стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Статтею 6 ЦК України внормовано, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). В розумінні ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Водночас, за статтями 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, невиконання зобов'язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), визнається, згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання, в результаті чого настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 4.2.1 договору про постачання електричної енергії № 58673 від 23 вересня 2016 року, сторонами передбачено відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суд зазначає, що право нарахування пені виникає у кредитора з наступного дня, після спливу кінцевого терміну виконання зобов'язань і з врахуванням приписів ст. 232 ГК України припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором. Пеня має нараховуватися за кожний місяць окремо - з наступного дня після спливу строку на оплату по кінцеву дата нарахування пені. Водночас, в силу ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено право кредитора, за прострочення виконання грошового зобов'язання, вимагати сплату боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З матеріалів справи вбачається, що зобов'язання, яке виникало у відповідача перед позивачем (сплата вартості отриманої електричної енергії) є грошовим, а отже є правомірним й застосування ст. 625 ЦК України.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи п. 4.2.1 договору, приписи ст. 232 ГК України, ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст. 625 ЦК України судом встановлено, що позивачем при здійсненні даних нарахувань не враховано вимоги ст. 253 Цивільного кодексу України (невірно визначено початок перебігу строку прострочення відповідача, з огляду на умови п. 5 Порядку розрахунків (оплату рахунку на оплату електричної енергії проводиться споживачем протягом 10 операційних днів з дня його отримання, а не протягом 5 операційних днів, як зазначав позивач), отже, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 191,67 грн. пені, 27,63 грн. 3% річних та 159,18 грн. індексу інфляції є обґрунтованими та задовольняються судом. Решта вимог позивача про стягнення на його користь пені та 3% річних є безпідставною через невірно визначений період нарахування, а саме неврахування позивачем умов п. 5 Порядку розрахунків, про що вказано вище в даному рішенні суду.

Твердження відповідача про відсутність бюджетного фінансування та незначний час прострочення оплати вартості отриманої електричної енергії є необґрунтованим та не звільняють відповідача від обов'язку своєчасного виконання взятих на себе зобов'язань за договором про постачання електричної енергії № 58673 від 23 вересня 2016 року відповідно до вимог ст. 629 ЦК України. Дана правова позиція повністю узгоджується з висновком Європейського суду з прав людини (справа "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 листопада 2005 року).

Суд, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки (пені) на 90%, яка підлягає стягненню клопотання вх. № 2290 від 26 січня 2018 року), проти задоволення якого заперечував представник позивача, зазначає наступне. Вказане клопотання мотивовано винекненням заборгованості за відсутності вини відповідача, оскільки Головне управління Національної поліції в Харківській області є бюджетною та неприбутковою організацією, що утримується за рахунок коштів державного бюджету, а кошти на оплату електричної енергії для відповідача були виділені несвоєчасно. Відповідно до пункту 1 статті 233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Пунктом 3 ст. 551 ЦК України також передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Правовий аналіз зазначених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. Водночас, суд, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків, враховує інтереси обох сторін. Суд, об'єктивно оцінивши даний випадок, вважає, що відповідачем не надано належних документальних доказів наявності виняткових підстав для зменшення нарахованих штрафних санкцій, а тому клопотання про зменшення розміру пені на 90% задоволенню не підлягає.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача 191,67 грн. пені, 27,63 грн. 3% річних та 159,18 грн. інфляційних втрат. Решта позовних вимог позивача задоволенню не підлягає.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у розмірі 1 295,08 грн. покладається на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 10, 11, 12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, п. 18 ч. 2 ст. 182, ч. 6 ст 183, ст. ст. 194, 195, 196, 201, 208-210, 217, 218, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області, 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5 (в тому числі з р/р 2615 ДКСУ, м. Київ, МФО 820172, ) на користь акціонерної компанії "Харківобленерго", 61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149 (п/р 5 в АТ "ОСОБА_2 Аваль", МФО 380805, ) 191,67 грн. пені, 27,63 грн. 3% річних, 159,18 грн. індексу інфляції, 1295,08 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено 05.02.2018 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/4023/17