РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.02.2018Справа № 910/21447/17
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Перший Столичний Хлібозавод"

до Управління освіти Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації

про стягнення 114 342,07 грн.

При секретарі судового засідання: Єрмоловій Р.М.

Представники сторін:

від позивача: Щітінська Н.І. - представник за довіреністю № б/н від 11.12.2017 р.;

від відповідача: Скачко А.А. - представник за довіреністю № 1988/31 від 30.08.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Перший Столичний Хлібозавод" до Управління освіти Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про стягнення 114 342,07 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 12.01.2016 року укладено договір №16 про закупівлю товарів за державні кошти.

На виконання умов договору позивач періодично здійснював поставки хлібобулочної продукції згідно замовлень.

Проте, відповідач, порушуючи умови договору, не оплатив отриману продукцію, внаслідок чого наявна заборгованість по оплаті поставленої продукції в розмірі 100 122,24 грн.

У зв'язку з чим, позивач звернувся в суд з вимогами про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 100 122,24 грн., інфляційний нарахувань в розмірі 11 553,56 грн. та трьох процентів річних в розмірі 2 666,27 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.12.2017 року порушено провадження у справі, призначено розгляд справи на 16.01.2017 року.

12.01.2018 року до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив.

В судовому засіданні 16.01.2018 року представник позивача подав документи по справі.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетом є швидке вирішення справи.

Враховуючи віднесення процесуальним законом даної справи до категорії малозначних (до 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб), було постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Представники сторін не заперечували про розгляд даної справи у спрощеному позовному провадженні.

В судовому засіданні 16.01.2018 року оголошено перерву до 05.02.2018 року.

01.02.2018 року до канцелярії суду відповідач подав додаткові пояснення.

В судовому засіданні 05.02.2018 року представник позивача подав суду оригінали зведених видаткових накладних для огляду.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 05.02.2018 року на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

12.01.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Перший Столичний Хлібозавод" (постачальник) та Управління освіти Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації (покупець) укладено договір №16 про закупівлю товарів за державні кошти.

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник зобов'язується у визначений договором строк поставити покупцю 10.71.1 Вироби хлібобулочні, кондитерські та кулінарні, борошняні, нетривалого зберігання (хлібобулочні вироби), (надалі - товар), зазначений в специфікації (додаток №1), а покупець прийняти та оплатити товар.

Кількість товару зазначена в специфікації (додаток №1), що надається до цього договору і є його невід'ємною частиною (п.1.2 договору).

Відповідно до п. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2 статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із п. 6 статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п.3.1 договору ціна становить 1 121 500,00 грн. у тому числі податок на додану вартість 186 916,66 грн.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і його скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2016 року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п.12.1 договору).

Згідно з п.5.1 договору, поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі заявок навчальних закладів Солом'янського району. Поставка товару проводиться впродовж одного робочого дня з моменту отримання заявок до місць визначених в Дислокації (до комори кожного закладу).

Місце поставки товару - заклади освіти Солом'янського району м. Києва відповідно до Дислокації (додаток №2), що є невід'ємною частиною даного договору (п.5.2 договору).

Пунктом 5.3 договору передбачено, що датою поставки товару є дата коли товар було передано за місцем поставки, що підтверджується відповідними документами (товарно-транспортними накладними, видатковими накладними). Право власності на товар та ризик випадкової його загибелі переходить до покупця з моменту прийняття товару покупцем за видатковою накладною. Зобов'язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними в повному обсязі з моменту передачі товару та підписання відповідних документів.

Як зазначено позивачем на виконання умов договору, здійснював поставку хлібобулочної продукції згідно замовлень. Проте, замовник, порушуючи умови договору, не оплатив отриману продукцію внаслідок чого на момент звернення до суду заборгованість по оплаті поставленої продукції становить 100 122,24 грн.

На підтвердження вищезазначеного, позивачем надано зведені видаткові накладні на суму 100 122,24 грн., а саме:

- №5431501/1 від 30.11.2016 року на суму 5 096,64 грн.,

- №5431501/2 від 30.11.2016 року на суму 59 975,04 грн.,

- №5431501/3 від 30.11.2016 року на суму 2 342,40 грн.,

- №5431501/4 від 30.11.2016 року на суму 422,40 грн.,

- №5431501/5 від 30.11.2016 року на суму 5 122,56 грн.,

- №551938/1 від 06.12.2016 року на суму 1 796,16 грн.,

- №551938/2 від 06.12.2016 року на суму 22 155,84 грн.,

- №551938/3 від 06.12.2016 року на суму 1 771,20 грн.,

- №551938/4 від 06.12.2016 року на суму 144,00 грн.,

- №551938/5 від 06.12.2016 року на суму 1 896,00 грн.

Вищезазначені зведені видаткові накладні не підписані зі сторони відповідача, проте в матеріалах справи наявні товарно-транспортні накладні за оспорюваний період (оригінали яких оглянуті в судовому засіданні) в яких наявні відмітки отримання товару відповідними особами згідно Дислокації навчальних закладів комунальної власності Солом'янського району для постачання продуктів харчування (додаток №2 до договору від 12.01.2016 року).

Також, в судовому засіданні судом встановлено, що заявки щодо поставлення відповідного товару здійснювалися в телефонному режимі.

Частинами 1-3 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п.4.1 договору розрахунки за поставлений товар проводиться за фактом постачання товару та після надання постачальником зведеної видаткової накладної.

Замовник здійснює оплату за поставлений товар в національній валюті України у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Усі платіжні документи за договором формулюються з дотриманням законодавства (п.4.2 договору).

Відповідно до п.4.4 договору розрахунки за поставлений товар здійснюються на підставі ст.. 49 Бюджетного кодексу України через управління Державної казначейської служби Солом'янського ГУДКСУ у м. Києві з відтермінуванням платежу до 30 календарних днів щомісячно з моменту поставки товару згідно зведених видаткових накладних. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунки за отриманий товар здійснюються протягом п'яти банківських днів з дати отримання замовником бюджетного фінансування на розрахунковий рахунок.

Постачальник зобов'язується проводити звірку взаєморозрахунків за поставлений товар та складати акт звірки взаєморозрахунків з покупцем, який є підставою для остаточного розрахунку.

В матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків станом на 1 січня 2018 року, який підписаний сторонами в якому за даними позивача по договору поставлено товар на загальну суму 1 223 140,80 грн., оплачено відповідачем 1 123 018,56 грн., та заборгованість останнього становить 100 122,24 грн. Проте, за даними відповідача всього за договором поставлено товар на загальну суму 1 117 985,28 грн., та оплачено ним на суму 1 17 985,28 грн.

У відзиві на позовну заяву та додаткових пояснень відповідачем зазначено, що сторонами відповідно до укладеного договору погоджено поставку товару на загальну суму 1 121 500,00 грн. На виконання умов договору позивач здійснив поставку товару на загальну суму 1 117 985,28 грн., який оплачений відповідачем в розмірі 1 117 985,28 грн. Управління освіти Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації вправі придбавати товари, послуги виключно за умови проведення відповідної процедури закупівлі товару, що передбачає конкурсну основу та укладений договір №16 від 12.01.2016 року був укладений за результатами проведення тендеру. Оскільки, іншого договору відповідач із позивачем не укладав, тому на думку, відповідача, позивач намагається отримати кошти держави без належних на те підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

14.06.2017 позивач направив на адресу відповідача претензію вих.. №541 на загальну суму 100 122,24 грн.

В доповнення до претензії про сплату заборгованості за поставлену продукцію за вхідним номером №541 від 14.06.2017 на загальну суму 100 122,24 грн., позивачем на адресу відповідача в підтвердження існуючої заборгованості надано копії товарно-транспортних накладних.

Будь-яких інших доказів оплати по договору за оспорюваний період матеріали справи не містять.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача перед позивачем в сумі 100 122,24 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем.

При прийнятті рішення судом враховано, що на виконання умов договору заявки щодо поставлення відповідного товару здійснювалися в телефонному режимі відповідними особами згідно Дислокації навчальних закладів комунальної власності Солом'янського району для постачання продуктів харчування (додаток №2 до договору від 12.01.2016 року) на виконання яких позивачем здійснювалась поставка товару, який отриманий відповідачем (відповідними особами згідно Дислокації навчальних закладів комунальної власності Солом'янського району для постачання продуктів харчування) про що свідчать наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні.

У зв'язку з прострочення оплати, позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних в розмірі 2 666,27 грн. за період з 08.01.2017 року по 27.11.2017 року та індекс інфляції в розмірі 11 553,56 грн. за період січень-листопад 2017 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з розрахунком трьох процентів річних в розмірі 2 666,27 грн. за період з 08.01.2017 року по 27.11.2017 року та індексу інфляції в розмірі 11 553,56 грн. за період січень-листопад 2017 року наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.. 129, ст.ст. 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління освіти Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації (03087, м. Київ, вулиця Пітерська, будинок 12, ідентифікаційний код 37485490) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Перший Столичний Хлібозавод" (07354, Київська обл., Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вулиця Соборна, будинок 85, ) основний борг в розмірі 100 122 (сто тисяч сто двадцять дві) грн. 24 коп., три проценти річних в розмірі 2 666 (дві тисячі шістсот шістдесят шість) грн. 27 коп., індекс інфляції в розмірі 11 553 (одинадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят три) грн. 56 коп. та судовий збір в розмірі 1 715 (одна тисяча сімсот п'ятнадцять) грн. 14 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата підписання рішення: 14.02.2018 року.

Суддя С.М. Мудрий