ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"07" лютого 2018 р.м. Одеса Справа № 916/3032/17

За позовом: Приватного акціонерного товариства Виробниче об'єднання «Облпаливо» (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 70/1, )

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, )

про стягнення вартості нестачі вантажу у розмірі 22 597,00 грн.

Суддя Погребна К.Ф

При секретарі Арзуманян В.А.

Представники:

Від позивача: Таші Л.Ю. за довіреністю №б/н від 15.12.2016р.

Від відповідача: Деренченко Г.І. за довіреністю б/н від 31.10.2017р.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Приватне акціонерне товариство Виробниче об'єднання «Облпаливо» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення вартості нестачі вантажу в розмірі 22 597грн.

Позовні вимоги, із посиланням на статті 909, 924 Господарського кодексу України, 12, 23, 26 Закону України „Про залізничний транспорт", статті 22, 110, 113, 114, 129, 136 Статуту залізниць України, обґрунтовані завданням шкоди у зв'язку із недостачею вантажу - вугілля, переданого для перевезення відповідачу.

Ухвалою суду від 08.12.2017 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 27.12.2017.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У зв'язку з набранням 15.12.2017 р. чинності Господарським процесуальним кодексом України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII господарським судом Одеської області постановлено ухвалу від 27.12.2017 р. про розгляд даної справи № 916/3032/17 за правилами загального позовного провадження. При цьому вказаною ухвалою суду підготовче засідання призначено на 24 січня 2018 р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.01.2018р. в порядку ч.3 п.2 ст. 185 ГПК України підготовче засідання було закрито та призначено відповідну справу до розгляду по суті в судовому засіданні.

Відповідач в судове засідання з'явився, надав відзив на позив (за вх.. №165/18 від 03.01.2018р.) відповідно якого позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими безпідставними та просить суд в задоволені позову відмовити.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що залізниця прийняла вантаж масою, у стані, у якому він був переданий до перевезення, доставила і видала вантаж у схоронному стані. Відповідно до пункту "а" статті 111 Статуту залізниці, України, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу залізниця звільняється від відповідальності за втрату або нестачу вантажу.

Окрім того, відповідач надав контррозрахунок суми позову на суму 20 709грн. з посилання при цьому на пунктом 27, розділу 8 „Правил видачі вантажу" затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, яким встановлено, що при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма нестачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здатні до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

17.01.2018р. позивач надав до суду відповідь на відзив (вх.. №ГСОО 956/18) згідно з якого з посилання відповідача не погоджується та просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. При цьому в обґрунтування заперечень зазначає, що відповідно до приписів статті 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі вантажу. Згідно ст.. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини,які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складання актів визначаються Статутом залізниць України. Так, комерційним актом №450003/344/20 від 29.09.2017р. встановлені ознаки не збереження вантажу під час його перевезення, що є підставою для матеріальної відповідальності залізниці за нестачу 8 300 кг. вугілля у вагоні №67376012, на загальну суму 22 597грн.

Крім того, позивач зазначає, що у випадку перевезення вугілля у вологому стані відмітка «у вологому стані» ставиться у графі 20 залізничної накладної. У таких випадках для розрахунку суми норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто застосовується показник 2%, в усіх інших випадках застосовується показник 1%.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, 07.02.2018р. було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

21.06.2017р. між Приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання «Облпаливо» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВУГЕЛЕПОСТАЧ ТРАНС» (Постачальник) було укладено договір поставки вугільної продукції №21-06/17, відповідно до 1.1 якого Постачальник зобов'язується поставити Покупцю вугільну продукцію, в асортименті та обсязі, які узгоджуються сторонами у відповідних Специфікаціях, в покупець зобов'язується належним чином прийняти цю продукцію і своєчасно оплатити її відповідно до умов,визначених в договорі. Специфікації, які підписані уповноваженими представниками сторін, є невідємною частиною договору.

Специфікацією від 04.09.2017р. до договору поставки вугільної продукції №21-06/17 від 21.06.2017р. сторонами було узгоджено поставку вугілля, у тому числі, марки ДГ (13-100) у кількості 500т. за ціною 2 950грн. без ПДВ.

Як свідчать матеріали справи, відправником ТОВ «ЗФ «Богучарська» зі станції відправлення Гродовка ДОН на адресу одержувача З ПрАТ «ВО «Облпалево» ст. Подільськ за залізничною накладною №52140001 у вагоні №67376012 було відправлено вугілля ДГ (13-100)у кількості 64 000 кг.

З прибуттям вагону №67376012 на ст. Покровська Донецька залізниця 27.09.2017р. у вагоні вбачалось: завантаження вище бортів 20 см, поверхня вантажу маркована вапном. Злів на 5,6 люками наявна виїмка 300см.х180см.х40см. Над люком посередині 150см.х280см.х40см. на місцях поглиблення маркування відсутнє. Люки замкнені щільно, просипання вантажу відсутнє. При огляді вищезазначеного вагону було встановлено комерційну несправність, що підтверджується актом загальної форми №53680 від 27.09.2017р.

29.09.20167р. на підставі акту загальної форми ст. Покровська Донецька залізниця №53680 від 27.09.2017р. проводилось комерційне переважування вагону №67376012 та по результатом чого було складено відповідний комерційний акт серії АЯ № 450003/344/20.

Вказаним актом встановлено, що при переваженні вагону в статичному режимі на справних вагонних 150 тн електронно-тонзометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-вузол, заводський №032, що пройшли держповірку 13.01.2017р. виявилось: вага брутто - 78700кг., тара за документом - 23000кг., вага нетто - 55700кг., що менше ваги в документі на 8300кг. Навантаження вагону вище бортів на 20 см., маркування вапном. За рухом поїзда маються поглиблення вантажу ліворуч над 5-6 люками довжиною - 300см, шириною - 180 см, глибиною - 40 см; над 7 люком посередині довжиною - 150см, шириною - 280 см, глибиною - 40см. В містах поглиблення маркування відсутнє. В технічному відношенні вагон справний. Вагон без торцевих дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті. Течі вантажу не має. При повторному зважуванні вагону вага підтвердилась. Вантаж якого бракує, в вагон вміститься зміг би.

Вказане і призвело до звернення Приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання «Облпаливо» до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з перевізника вартості втраченого під час перевезення вугілля у розмірі 8300 кг на суму 22 597 грн.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чиного законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно п.п.1, 2, 3 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 2 ст.306 ГК України визначено, що суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Відповідно до ч.3 ст.308 ГПК України вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 918 ЦК України передбачено, що завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць (ст. 129 Статуту Залізниць України).

Відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення. Вантажовідправник зобов'язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням необхідності забезпечення транспортабельності та збереження його в процесі перевезення і має право застрахувати вантаж у порядку, встановленому законодавством (ч.ч.2, 3 ст. 308 ГК України).

Статтею 924 Цивільного кодексу України визначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частиною 3 ст.32 Статуту Залізниць України визначено, що відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов.

Згідно ст.110 Статуту Залізниць України, перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення і до видачі його вантажоодержувачу, якщо не доведе, що недостача виникла по незалежним від перевізника причинам.

Відповідно до ст. 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, недостачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що недостача виникла з незалежних від неї причин.

Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці; контейнерів, цистерн та бункерних напіввагонів - відправником (абз.5 ст.31 Статуту залізниць України).

Залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення (п. а ст.111 Статуту залізниць України).

За положеннями п.6 Правил перевезення вантажу у вагонах відкритого типу. затверджених Наказом Міністерства транспорту України №542 від 20.08.2001р. з метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Як вбачається із накладної №52140001, комерційного акту №450003/344/20 від 29.09.2017р., вантаж завантажувався у вагон №67376012 засобами вантажовідправника, маса вантажу також визначалася вантажовідправником самостійно, на вантаж з метою його збереження нанесено захисне маркування, та залізниця прийняла вантаж до перевезення без зауважень.

Так, комерційний акт засвідчує, що нестача вантажу в процесі перевезення сталася із ознаками крадіжки, так як застосоване вантажовідправником маркування вантажу вапном з метою уникнення доступу до вантажу є порушеним та вантаж у вагоні має заглиблення.

При цьому, перевізник не надав суду жодних доказів того, що під час перебування у нього вантажу позивача, вжив достатніх та необхідних заходів для його збереження, хоча доведення такого є обов'язком перевізника, у зв'язку з чим, у відповідності до ст.924 ЦК України ст. 110 Статуту Залізниць України, суд покладає вину за нестачу вантажу у вагоні №67376012 на відповідача.

Суд не приймає довід відповідача про звільнення його від відповідальності за недостачу вантажу на підставі пункту "а" статті 111 Статуту залізниць України, оскільки, згідно із вказаною нормою залізниця звільняється від відповідальності при прибутті вантажу у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, лише за відсутності ознак втрати під час перевезення. Проте, з урахуванням обставин викладених у комерційному акті №450003/344/20 від 29.09.2017р., суд дійшов висновку про наявність, у даному випадку, ознак втрати саме під час перевезення.

В той же час суд погоджується з посиланнями відповідача щодо застосування до розрахунку норми недостачі в вигляді 2%, зазначеної в перевізних документах.

Так, відповідно до п.27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 р. норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах.

Отже, згідно наявних у матеріалах справи специфікації від 04.09.2017р., договору поставки вугільної продукції №21-06/17 від 21.06.2017р., видаткової накладної №25 від 26.09.2017р., рахунку на оплату №25 від 26.09.2017р., довідки постачальника., вартість нестачі у вагоні №67376012, з огляду на вартість однієї тони вугілля - 2950грн., складає: 8300кг - 2% (1280кг) *2950кг = 20709грн.

Як було встановлено вище, відповідальність за нестачу вантажу у вагоні №67376012 несе ПАТ „Українська залізниця" в особі Регіональної філії „Одеська залізниця", у зв'язку з чим стягненню з останньої на користь позивача підлягає 20709грн. вартості нестачі вантажу.

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Виробниче об'єднання «Облпаливо» є обґрунтовані, підтверджуються належними та допустимими докази, проте враховуючи здійснення судом перерахунку розміру збитків із застосування норми недостачі в вигляді 2% підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства „Виробниче об'єднання „Облпаливо" задовольнити частково

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії Одеська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) на користь Приватного акціонерного товариства „Виробниче об'єднання „Облпаливо" (65003, м.Одеса, вул. Чорноморського козацтва,70/1, ) 20 709 (двадцять тисяч сімсот дев'ять) грн. 00коп. вартості нестачі вантажу,1466 (одну тисячу чотириста шістдесят шість) грн. 32 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 12 лютого 2018 р.

Суддя К.Ф. Погребна