Суд
УХВАЛА

13 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 918/1930/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Стратієнко Л.В. - головуючий, судді - Мамалуй О.О., Ткач І.В.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" Шевченка Олександра Володимировича,

про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України

(головуючий - Євсіков О.О., судді - Кролевець О.А., Самусенко С.С.)

від 19.06.2017,

за позовом публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" Соловйової Наталії Анатоліївни,

до товариства з обмеженою відповідальністю "Сетерус",

товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор",

про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29.03.2013 № 1-0020/13/30-KL в сумі 33163984,29 доларів США,

ВСТАНОВИВ:

13.12.2017 публічне акціонерне товариство "Банк Форум" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" Шевченка Олександра Володимировича подало до Верховного Суду України заяву про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 19.06.2017 у справі № 918/1930/14.

Заява про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 19.06.2017 у справі №918/1930/14 подана з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На підтвердження зазначених підстав для подання заяви про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 19.06.2017 у справі №918/1930/14 до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 08.11.2017 у справі № 908/4594/14, від 18.10.2017 у справі 910/11401/14, від 10.10.2017 у справі № 903/1302/14 та копію постанови Верховного Суду України від 01.11.2017 у справі №697/307/15-ц.

11.01.2018 заяву згідно підпункту 6 пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України передано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

На підставі підпункту 1 пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Обговоривши доводи заяви та дослідивши додані до неї матеріали, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що подана заява є необґрунтованою та її доводи не підтверджуються доданими до неї матеріалами з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній до 15.12.2017) підставою для подання заяви про перегляд рішень господарських судів є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній до 15.12.2017) підставою для подання заяви про перегляд рішень господарських судів є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі № 918/1930/14, у якій подано заяву про перегляд судового рішення, Вищий господарський суд України погодився з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення клопотання ТОВ "Золотий Екватор" про розстрочку виконання рішення суду від 06.10.2015 у справі № 918/1930/14, розстрочивши виконання рішення суду від 06.10.2015 по справі №918/1930/14 про стягнення заборгованості в розмірі 502636341,72 грн на п'ять років, шляхом щомісячної сплати боржником заборгованості згідно графіку до повної сплати боргу. Залишаючи без змін рішення суду апеляційної інстанції, Вищий господарський суд України виходив з необхідності в розстрочці виконання рішення з урахуванням наступних факторів: боржник частково погасив борг; одночасне стягнення заборгованості призведе до повної зупинки господарської діяльності боржника, що унеможливить погашення боргу; ТОВ "Золотий Екватор" здійснює господарську діяльність та виконує запропонований графік погашення заборгованості згідно Техніко-економічного обґрунтування (бізнес-плану) реструктуризації кредитної заборгованості; підставами виникнення тяжкого майнового стану у боржника також є економічна ситуація в країні в цілому. Крім того, розстрочивши виконання рішення суду на 5 років, Вищий господарський суд України погодився з висновком суду апеляційної інстанції про необмеженння в строках розстрочення рішення у зв'язку з ліквідаційною процедурою стягувача тільки до 2018 року, оскільки здійснюється робота щодо зміни кредитора за рішенням суду та ліквідаційна процедура може бути продовжена в подальшому на більш тривалий строк.

Предметом спору у справі № 918/1930/14 є стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 березня 2013 року № 1-0020/13/30-KL в сумі 33 163 984 доларів США 29 центів.

У справі № 908/4594/14, судове рішення у якій надано для порівняння, Вищий господарський суд України, переглядаючи та скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції про надання відстрочки виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 09.02.3015 та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 на 2 роки, виходив з того, що місцевим господарським судом правомірно враховано матеріальний інтерес позивача щодо вчасного отримання власних грошових коштів, які неправомірно не сплачуються відповідачем у справі та можливість настання негативних наслідків для стягувача у формі майнових втрат у разі остаточного погашення відповідачем заборгованості лише після жовтня 2019 року. При цьому, часткове скасування судом апеляційної інстанції законної та обґрунтованої ухвали суду першої інстанції свідчить про не врахування дотримання балансу інтересів обох сторін при частковому задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду.

Предметом спору у справі № 908/4594/14 є стягнення заборгованості, пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором поставки.

У справі №910/11401/14, судове рішення у якій надане для порівняння, суд першої інстанції відстрочив виконання рішення Господарського суду Харківської області на 36 місяців, яким було стягнуто 3256752,40 грн авансового платежу, 2347562,66 грн інфляційних втрат, 2000000,00 грн платежу за роботи по розробці технічної документації модернізації рухомого складу, 3256752,40 грн штрафу та зобов'язано ТОВ "Метробудкомплект" повернути ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" тепловози 2М62У № 0293, № 0294, передані на модернізацію згідно з актами приймання-передачі від 08.02.2011 року № 1-А, № 1-Б та від 10.03.2011 року № 2-А, № 2-Б включно з усіма вузлами і документами, найменування, стан та кількість яких зазначено у вказаних актах приймання тепловозів. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 ухвалу Господарського суду міста Києва про відстрочку виконання рішення суду скасовано та в задоволені заяви відмовлено. Постановою Вищого господарського суду України від 18.10.2017, постанову суд апеляційної інстанції про скасування відстрочки залишено без змін, оскільки суд першої інстанції задовольняючи заяву про відстрочку виконання рішення суду на 36 місяців фактично врахував лише інтереси боржника. При цьому, не зробив жодної спроби проаналізувати можливість виконання рішення за рахунок майна боржника, цілком проігнорувавши доводи стягувача про те, що відповідно до фінансового звіту у боржника наявні необоротні та оборотні активи, а строк невиконання рішення протягом 3 років є надмірно тривалим.

Тобто порівнявши зміст постанови, у справі, що переглядається з постановами у справах № 908/4594/14 та №910/11401/14, Касаційний господарський суд зазначає, що під відстроченням виконання рішення розуміється перерва у вчиненні виконавчих дій на певний, точно визначений строк, протягом якого виконавчі дії не проводяться, у зв'язку з існуванням обставин, за наявності яких вчасне виконання завдає шкоди правам або інтересам боржника або інших осіб, а розстрочення передбачає виконання судового рішення протягом певних визначених проміжків часу у відповідних частинах. На відміну від відстрочення виконання, про яке йдеться у постановах у справах № 908/4594/14 та №910/11401/14, розстрочення, яке має місце у справі № 918/1930/14 передбачає поступове часткове виконання рішення суду.

Постанова Вищого господарського суду України від 10.10.2017 у справі № 903/1302/14 про стягнення заборгованості за кредитним договором не може вважатися прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, адже касаційний суд відправив справу на новий розгляд у зв'язку із неповним встановленням фактичних обставин справи.

Постанова Верховного Суду України від 01.11.2017 у справі № 697/307/15-ц, яку також надано для порівняння, приймалася при застосуванні зовсім інших норм матеріального права, адже предметом перегляду у цій справі Верховним Судом України були рішення судів попередніх інстанцій за скаргою на дії державного виконавця, а тому посилання на цю постанову як на підтвердження підстав, встановлених пунктом 3 частини 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15.12.2017) є не обґрунтованим.

Таким чином, порівняння змісту зазначених постанов Вищого господарського суду України від 08.11.2017 у справі № 908/4594/14, від 18.10.2017 у справі 910/11401/14, від 10.10.2017 у справі № 903/1302/14 та постанови Верховного Суду України від 01.11.2017 у справі № 697/307/15-ц зі змістом постанови Вищого господарського суду України від 19.06.2017, не дає підстав для висновку про тотожність встановлених фактичних обставин, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень, а тому відсутні передбачені статтею 11121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017) підстави для відкриття провадження у справі № 918/1930/14.

Відповідно до статті 11121 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній до 15.12.2017) Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, статтями 11116, 11121, Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній до 15.12.2017), суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у допуску справи № 918/1930/14 до провадження Касаційного господарського суду.

2. Надіслати копію ухвали разом із копією заяви особам, які беруть участь у справі.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Мамалуй

І.Ткач