РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.02.2018Справа № 910/22150/17

За позовомПриватного акціонерного товариства «Рівнеобленерго»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології»
простягнення 3 732,43 грн.
Суддя Босий В.П.

при секретарі судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

від позивача:Мельник О.П.;
від відповідача:не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Рівнеобленерго» (надалі - ПрАТ «Рівнеобленерго») звернулося до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (надалі - ТОВ «Українські новітні технології») про стягнення 3 732,43 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору про постачання електричної енергії № 270043604 від 27.09.2016 позивач поставив електричну енергію, а відповідач грошові зобов'язання по оплаті поставленої енергії належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 2 864,36 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 393,88 грн., 3% річних у розмірі 91,59 грн. та інфляційних у розмірі 328,60 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.12.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 15.01.2018.

02.01.2018 через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У зв'язку з тим, що з 15.12.2017 введено в дію зміни до Господарського процесуального кодексу України, ухвалою господарського суду міста Києва від 15.01.2018 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд справи призначено на 12.02.2018.

01.02.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.02.2018 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представник позивача в судове засідання з'явилась, надала пояснення по суті спору, позов підтримала та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ухвали суду направлялись на адресу ТОВ «Українські новітні технології» рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, на його адресу, вказану в позові та у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який міститься на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, а саме: 01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 5/1-А.

Однак, конверт з ухвалою про порушення провадження у справі було повернуто до суду відділенням поштового зв'язку з відміткою за закінченням встановленого строку зберігання.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про невручення копії судового рішення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, оскільки відповідача було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, а явку представників сторін визнано необов'язковою, суд вважає, що неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 12.02.2018 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2016 між Публічним акціонерним товариством «Рівнеобленерго», правонаступником якого є ПрАТ «Рівнеобленерго» (постачальник) та ТОВ «Українські новітні технології» (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії № 270043604 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, дозволена потужність яких зазначається в додатку № 6 «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, не обумовлених договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), затвердженими в установленому порядку.

Згідно з п. 2.2.2 Договору постачальник зобов'язується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього Договору (додаток № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу» додаток № 2 «Обсяги постачання електричної енергії субспоживачу»), згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком № 6 «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін», із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами.

Споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатку № 4 «Порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії та розрахунків» (надалі - «Порядок розрахунків») (п. 2.3.3 Договору).

Відповідно до п. 1 Порядку розрахунків (що є додатком 4 до Договору) розрахунковим вважається період з 15 календарного числа попереднього місяця до такого ж календарного числа поточного місяця. Розрахунковий період прирівнюється до календарного місяця, того на який припадає дата остаточного розрахунку.

Відповідно до п. 4 Порядку розрахунків дата остаточного розрахунку, незалежно від способу визначення обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період та отримання рахунку, 20 число поточного місяця.

Договір є договором енергопостачання, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями параграфу 3 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Позивач вказує, що за період з жовтня 2016 року по грудень 2016 року у відповідача виникла заборгованість за використану електричну енергію, яка становить 2 864,36 грн., що підтверджується рахунками-фактури за спожиту електричну енергію № 847407466 за жовтень 2016 року, № за листопад 2016 року та № за грудень 2016 року.

Спір виник у справі у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором по сплаті спожитої електричної енергії.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем вірно та правомірно здійснено нарахування суми грошових коштів за спожиту електричну енергію у розмірі 2 864,36 грн. за спірний період.

Відтак, заборгованість ТОВ «Українські новітні технології» перед ПрАТ «Рівнеобленерго» у розмірі 2 864,36 грн. підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, і строк оплати такої заборгованості станом на момент розгляду справи по суті настав. Доказів погашення заборгованості відповідачем не подано.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 2 864,36 грн. правомірними та обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 393,88 грн., 3% річних у розмірі 91,59 грн. та інфляційних у розмірі 382,60 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.2.1 Договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених пунктами 2.3.3 - 2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у платіжному документі окремим рядком.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 393,88 грн., нарахованої за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 25.10.2016 по 22.06.2017 року, проте суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Приписами ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Оскільки, дата остаточного розрахунку, незалежно від способу визначення обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період та отримання рахунку, 20 число поточного місяця (п. 4 Порядку розрахунків), то нарахування пені має здійснюватись в такі періоди:

- за рахунком фактурою № за жовтень 2016 року - з 21.10.2016 по 20.04.2016;

- за рахунком фактурою № за листопад 2016 року - з 22.11.2016 по 21.05.2016 (20.11.2016 припадає на вихідний день);

- за рахунком фактурою № за грудень 2016 року - з 21.12.2016 по 20.06.2016.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача пеню у розмірі 388,16 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення з ТОВ «Українські новітні технології» 3% річних у розмірі 91,59 грн. та інфляційних у розмірі 382,60 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ТОВ «Українські новітні технології» на користь ПрАТ «Рівнеобленерго» заборгованості у розмірі 2 864,36 грн., пені у розмірі 388,16 грн., 3% річних у розмірі 91,59 грн. та інфляційні у розмірі 382,60 грн. В іншій частині позовних вимог (пеня у розмірі 5,72 грн.) необхідно відмовити з викладених обставин.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, будинок 5/1, літ. А; ідентифікаційний код 30753866) на користь Приватного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» (33013, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Князя Володимира, будинок 71; ідентифікаційний код 05424874) заборгованість у розмірі 2 864 (дві тисячі вісімсот шістдесят чотири) грн. 36 коп., пеню у розмірі 388 (триста вісімдесят вісім) грн. 16 коп., 3% річних у розмірі 91 (дев'яносто одна) грн. 59 коп., інфляційні у розмірі 382 (триста вісімдесят два) грн. 60 коп. та судовий збір у розмірі 1 597 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто сім) грн. 55 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.02.2018.

Суддя В.П. Босий