ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.02.2018 Справа № 905/2875/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., при секретарі судового засідання Поліщук А.І розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» до Управління праці та соціального захисту населення Костянтинівської райдержадміністрації про стягнення витрат на пільговий проїзд у розмірі 59289 грн.,-

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1В представник (за довіреністю)

від відповідача не зявились

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» звернулось до господарського суду Донецької області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» до Управління праці та соціального захисту населення Костянтинівської райдержадміністрації про стягнення боргу в сумі 59289 грн. за надані протягом січня-грудня 2015 р. послуги з пільгового перевезення громадян автомобільним транспортом у приміському сполученні.

Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує наступним. 01.01.2015 року між Позивачем та Управлінням праці та соціального захисту населення Костянтинівської райдержадміністрації укладено договір № 12 фінансування пільгового проїзду на приміських маршрутках. Відповідно до умов договору, виконавець зобовязується надавати послуги з перевезення пільгової категорії населення на приміських маршрутках, а платник, в свою чергу зобовязаний здійснювати розрахунки з виконавцем за надані послуги, протягом 5 днів з дня надходження коштів на його рахунок, за рахунок субвенцій з державного бюджету. Згідно з актом звіряння заборгованості, підписаного обома сторона, станом на 01.01.2016 року за відповідачем нараховується заборгованість у розмірі 59289,00 грн. На вимогу Позивача про погашення існуючої заборгованості, відповідач зазначив, що станом на 24.05.2017 року коштів для погашення заборгованості по компенсації витрат у 2015 році з державного бюджету не надходило.

На підтвердження вказаних обставин Позивач надав (у копіях): договір фінансування пільгового перевезення на приміських маршрутах №12 від 01.01.2015р., вимогу від 23.05.2017 року; відповідь відповідача на вимогу про сплату боргу та акт звірки заборгованості.

Представник Позивача у судовому засіданні, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

05.01.2018 відповідач електронною поштою подавав відзив на позовну заяву. Крім того, відповідач надав заяву, якою просив судове засідання, призначене на 10.01.2017 року провести без присутності представника відповідача.

У свої запереченнях відповідач посилається на норми Бюджетного кодексу, Постанову Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту за рахунок субвенцій з державного бюджету» та Постанову Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування в 2005 році деяких субвенцій на надання пільг, субсидій та компенсацій за рахунок надходжень до загального фонду державного бюджету рентної плати, за транзитне транспортування природного газу і за природний газ та газовий конденсат, що видобувається в Україні», відповідно до яких проведення розрахунків повинно відбуватись в межах фактичних зобовязань відповідних бюджетів по компенсаційних виплатах за пільговий проїзд виключно у межах бюджетних асигнувань, установлених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік. В Законі України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» відповідні видатки у вигляді субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам не були передбачені. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, відповідач, посилаючись на п.19 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» просив звільнити від сплати судових витрат.

Статтями 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У пункті 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку ст.ст.80, 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2015р. між відповідачем, як Платником та Позивачем, як Виконавцем, було укладено договір щодо перевезення та компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян в приміському автотранспорті № 12 (далі - договір).

За умовами п.1.1 Договору, предметом договору є перевезення пасажирів, маючих право безкоштовного перевезення на приміських маршрутах, згідно діючого законодавства України та розрахунків на надання послуг.

Розрахунок-заявка є невідємною частиною Договору (1.2).

Виконавець зобовязується щомісячно надавати послуги з перевезення пільгової категорії населення на приміських маршрутах згідно діючого законодавства, в межах суми, виділеної з бюджету на 2015р.(2.1.1).

Надавати до 22 числа кожного місяця, наступного за звітним, Платнику розрахунок-заявку за попередній місяць та акти звірки за фактично надані послуги для пільгової категорії громадян (2.1.2).

Платник зобовязується: - готувати щомісячно в строк до 4 числа двосторонні акти звірки кредиторської заборгованості по нарахованим сумам виконавцем за надані послуги по перевезенню та направляє їх районному фінансовому управлінню для фінансування пільг та субсидій населенню (2.2.1); - здійснити розрахунок з виконавцем за надані послуги на підставі наданих від них щомісячних розрахунків за надання послуг пільговій категорії населення в приміських маршрутах протягом 5 днів від дня надходження коштів на розрахунковий рахунок управління за рахунок субвенцій державного бюджету в місцевий бюджет в межах коштів, передбачених кошторисом на 2015 рік (2.2.2).

Договір набирає сили з дати підписання та діє до 31.12.2015р.

На виконання умов договору №12 від 01.01.2015р. Позивачем були надані послуги з приміського перевезення пільгової категорії населення на загальну суму 89430,60 грн., за період з січня по грудень 2015 року відповідачем проведено часткову оплату на суму 30141,60 грн., у звязку з чим у відповідача станом на 01.01.2016р. обліковується борг на суму 59289 грн., що підтверджується актами звіряння заборгованості які підписані генеральним директором ПАТ "Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409" та начальником і головним бухгалтером УСЗН Костянтинівської райдержадміністрації, а також завірені печатками цих установ.

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором №12, Позивач звернувся до відповідача з претензією № 102 від 23.05.2017 р., в якій повідомив відповідача про існуючу заборгованість за надані протягом січня-грудня 2015р. послуги з пільгового перевезення громадян автомобільним транспортом у приміському сполученні та просив сплатити суму боргу у розмірі 59289 грн.

Листом №2974 від 24.05.201р. відповідач, не заперечуючи факту наявності заборгованості у розмірі 59289 грн., повідомив, що компенсаційні виплати за пільговий проїзд здійснюються за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевими бюджетами та зазначив, що відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", видатки на компенсацію пільгового проїзду не передбачені. Станом на 24.05.2017р. коштів для погашення заборгованості по компенсації витрат у 2015р. за надання пільгового проїзду у приміських маршрутах у розмірі 59289 грн. за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам не надходило.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Зокрема, відносини з перевезення пасажирів регулюються спеціальним щодо даного виду правовідносин Законом України «Про автомобільний транспорт».

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

За приписами ч.1 ст. 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

За змістом ч. 1 ст. 43 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

В свою чергу, в силу ч. 2 ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Умови відшкодування компенсацій, зокрема, за пільгові перевезення пасажирів автомобільним транспортом перевізникам визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 (далі - Порядок),

Виходячи із змісту пунктів 2, 2-1 вказаної Постанови розпорядниками коштів місцевих бюджетів щодо розрахунків з постачальниками послуг визначені управління праці та соціального захисту населення, зокрема таким розпорядником є і відповідач.

Як зазначено у п. 1 Порядку, в ньому, відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України, визначається механізм фінансування компенсаційних виплат також й за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

В силу п. 2 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міста Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 218 Господарського кодексу України у разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналогічні приписи містяться у ст. 617 Цивільного кодексу України.

Також у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 викладена правова позиція, що на підставі частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 року відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Враховуючи викладене, відповідач не виконав зобовязання щодо сплати Позивачу заборгованості в сумі 59289 грн., доказів погашення якої в добровільному порядку суду не надано, а тому, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на 2016 рік не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності останнього за порушення зобовязання.

Щодо вимоги відповідача про звільнення від сплати судового збору на підставі п. 19 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд зазначає наступне.

Порядок та правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору регулюється Законом України «Про судовий збір» N 3674-VI від 08.07.2011 року із змінами та доповненнями.

Пільги щодо сплати судового збору зазначеній в ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Пункт 19 частини першої статті 5 виключено згідно із Законом України від 03.10.2017 р. N 2147-VIII, який вступив в силу з 15.12.2017р. Тобто, в редакції закону, чинній на день винесення рішення, органи Управлінь праці та соціального захисту населення відповідних райдержадміністрацій від сплати судового збору під час розгляду справи не звільнені.

Приймаючи до уваги, що вимоги позивача задоволені в повному обсязі, спір виник з вини відповідача, на останнього покладається сплачений позивачем судовий збір в повному обсязі, відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 247, 252, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» до Управління праці та соціального захисту населення Костянтинівської райдержадміністрації про стягнення витрат на пільговий проїзд у розмірі 59289 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Костянтинівської райдержадміністрації (85132, Донецька область, Костянтинівський район, село Маркове, вул. Молодогвардійців,30, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» (85103, Донецька область, м.Костянтинівка, вул..Соборності, 1, ) заборгованість за надані послуги з перевезення пільгової категорії населення на приміських маршрутках у розмірі 59289 (пятдесят девять тисяч двісті вісімдесят девять) грн.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Костянтинівської райдержадміністрації (85132, Донецька область, Костянтинівський район, село Маркове, вул. Молодогвардійців,30, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Костянтинівське автотранспортне підприємство 11409» (85103, Донецька область, м.Костянтинівка, вул..Соборності, 1, к од ) суму витрат по сплаті судового збору у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 05 лютого 2018 року.

Повний текст рішення складено та підписано 09 лютого 2018 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов