КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2018 р. Справа№ 911/4286/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін згідно із протоколом судового засідання від 15.02.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.11.2017

за заявою Комунального підприємства „Управління житлово-комунального господарства"

про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню

у справі № 911/4286/13 (суддя - Бацуца В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України"

до Комунального підприємства „Управління житлово-комунального господарства"

про стягнення 3 931 353, 55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.11.2017 у справі № 911/4286/13 заяву Комунального підприємства „Управління житлово-комунального господарства" про визнання наказу Господарського суду Київської області № 911/4286/13 від 04.06.2014 таким, що частково не підлягає виконанню, у справі № 911/4286/13 задоволено.

Визнано наказ Господарського суду Київської області № 911/4286/13 від 04.06.2014 у справі № 911/4286/13, виданий на виконання рішення Господарського суду Київської області від 18.12.2013, про стягнення з Комунального підприємства „Управління житлово-комунального господарства" (ідентифікаційний код 31476318) на користь Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077720) 3 037 656,25 грн. основної заборгованості, 352 697,80 грн. пені, 415 001,95 грн. штрафу, 15 655,35 грн. інфляційних збитків, 110 342,20 грн. 3% річних та судові витрати 68 820,00 грн. судового збору, таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з Комунального підприємства „Управління житлово-комунального господарства" (ідентифікаційний код 31476318) на користь Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077720) 352 697,80 грн. пені, 415 001,95 грн. штрафу, 15 655,35 грн. інфляційних збитків, 110 342,20 грн. 3% річних.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 30.11.2017 у справі № 911/4286/13 та відмовити боржнику у задоволенні заяви про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з'ясуванням всіх обставин справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.11.2017 у справі № 911/4286/13. Розгляд справи призначено на 15.02.2018.

Представник НАК "Нафтогаз України" у судовому засіданні 15.02.2018 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив ухвалу Господарського суду Київської області від 30.11.2018 у справі № 911/4286/13 скасувати та відмовити боржнику у задоволенні заяви про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню в повному обсязі.

Представник Комунального підприємства „Управління житлово-комунального господарства" у судове засідання 15.02.2018 не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином. Після обговорення, враховуючи, що згідно із ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника Комунального підприємства „Управління житлово-комунального господарства".

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду Київської області від 18.12.2013 у справі № 911/4286/13 за позовом НАК „Нафтогаз України до КП „Управління житлово-комунального господарства про стягнення 3 931 353,55 грн. позов задоволено повністю і присуджено до стягнення з КП „Управління житлово-комунального господарства на користь НАК „Нафтогаз України 3 037 656,25 грн. основної заборгованості, 352 697,80 грн. пені, 415 001,95 грн. штрафу, 15 655,35 грн. інфляційних збитків, 110 342,20 грн. 3% річних та судові витрати 68 820,00 грн. судового збору.

04.06.2014 на виконання вказаного рішення судом видано відповідний наказ.

Також із матеріалів справи вбачається, що за період дії договору та на його виконання, а також на виконання рішення Господарського суду Київської області від 18.12.2013 у справі № 911/4286/13 відповідачем лише станом на 05.12.2016 було виконано свій обов'язок щодо оплати у повному обсязі природного газу та погашено перед позивачем повністю основну заборгованість у розмірі 3 037 656,25 грн., інфляційні збитки у розмірі 15 655,35 грн., 3% річних у розмірі 110 342,20 грн., а також частково пеню і штраф, що підтверджується витягами із особового рахунку позивача, запереченнями № 14/5-1204В від 25.10.2017 щодо заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі № 911/4286/13, наявними у матеріалах справи, та не заперечувалось позивачем у процесі розгляду вищевказаної заяви.

В подальшому, 25.10.2017 на підставі наказу № 279 від 25.10.2017 Мінрегіонбуду боржник (відповідач КП „Управління житлово-комунального господарства") внесений до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України „Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню, враховуючи викладене та наступне.

Відповідно до статей 115, 116 ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017, рішення господарського суду, що набрали законної сили, виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду проводиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

За змістом частини 4 статті 117 ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, визначений статтею 117 ГПК України у редакції, чинній до 15.12.2017, правовий механізм визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не обмежено переліком таких обставин, а пов'язується із наявністю самого обов'язку.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього ж Кодексу).

30.11.2016 набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016, яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно зі статтею 1 зазначеного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону є: кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем); заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 01.01.2016.

За змістом статті 2 цього Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено "Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром", яким визначено дані реєстру про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас частиною 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" окремо урегульовано списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення; крім того, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом

Отже, цією нормою законодавець передбачив можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Право не нараховувати неустойку, інфляційні втрати, відсотки річних не ставиться у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Відповідно виконання цієї норми також не потребує включення підприємства до реєстру, оскільки за змістом Закону до реєстру включаються та процедурі врегулювання заборгованості підлягають не погашені суми боргу перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що господарським судом першої інстанції враховано приписи 1-3, частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", статей 116, 117 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, встановивши, що заявлені до стягнення з відповідача пеня, 3% річних та інфляційні втрати були нараховані на заборгованість, яку відповідач погасив до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а тому такі нарахування підлягають списанню в силу приписів частини 3 статті 7 зазначеного Закону.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16, від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16.

Враховуючи викладене, те що відповідачем повністю погашено перед позивачем основну заборгованість у розмірі 3 037 656,25 грн., інфляційні збитки у розмірі 15 655,35 грн., 3% річних у розмірі 110 342,20 грн., присуджені до стягнення згідно із рішенням Господарського суду Київської області від 18.12.2013 у справі № 911/4286/13, ще до набрання чинності Законом України „Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що частково неоплачені (непогашені) грошові кошти - 303 498,58 грн. пені, 415 001,95 грн. штрафу, присуджені з відповідача на користь позивача згідно з рішенням Господарського суду Київської області від 18.12.2013 у справі № 911/4286/13, відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" підлягають списанню з дня набрання чинності вказаним законом, а зобов'язання відповідача перед позивачем в цій частині відповідно до ст. ст. 598, 599, 605 ЦК України припиняються.

Отже, у зв'язку із тим, що обов'язок відповідача зі сплати позивачу 352 697,80 грн. пені, 415 001,95 грн. штрафу, 15 655,35 грн. інфляційних збитків, 110 342,20 грн. 3% річних за наказом Господарського суду Київської області № 911/4286/13 від 04.06.2014 відсутній повністю, тому заява відповідача про визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню, у даній справі є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною третьою статті 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина третя статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів частини третьої статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16.

З огляду на викладене, правові підстави для скасування ухвали Господарського суду Київської області від 30.11.2017 у справі № 911/4286/13 та для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України", відсутні.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в ухвалі Господарського суду Київської області від 30.11.2017 у справі № 911/4286/13.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про наявність правових підстав для визнання наказу таким, що частково не підлягає виконанню відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування ухвали місцевого суду не вбачається.

Окрім цього, суд апеляційної інстанції роз'яснює, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати касаційну скаргу, зокрема, на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку. У вказаному пункті не зазначено про можливість оскарження ухали суду першої інстанції про зупинення провадження у справі, після її перегляду в апеляційному порядку. Однак, положеннями п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України передбачені випадки, відповідно до яких можливе касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" на ухвалу Господарського суду Київської області від 30.11.2017 у справі № 911/4286/13 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 30.11.2017 у справі № 911/4286/13 залишити без змін.

Повний текст постанови складено та підписано 15.02.2018.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень, викладених у ст.ст. 286- 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді О.М. Коротун

Ю.Б. Михальська