Суд
УХВАЛА

19 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 924/538/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Славутської міської ради Хмельницької області

на постанову Рівненського апеляційного господарського суду у складі Грязнова В.В. - головуючого, Мельника О.В., Розізнаної І.В. від 25 травня 2017 року

за заявою Славутської міськкої ради про перегляд рішення Господарського суду Хмельницької області від 20 жовтня 2015 року за нововиявленими обставинами у справі № 924/538/15

за позовом Славутського міжрайонного прокурора м. Славута в інтересах держави в особі Славутської міської ради Хмельницької області

до Славутського районного споживчого товариства

про стягнення 28 636, 36 грн. збитків за безпідставне використання земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Славутська міська рада Хмельницької області 24 жовтня 2017 року звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 25 травня 2017 року у даній справі, при цьому провадження за касаційною скаргою заявника у Вищому господарському суді України порушено не було.

Вказану скаргу разом зі справою № 924/538/15 на виконання Розпорядження керівника апарату Вищого господарського суду України від 15 грудня 2017 року № 38-р передано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

За приписами підпункту 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Здійснивши перевірку матеріалів касаційної скарги на відповідність вимогам Розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року) Суд зазначає, що подана скарга не відповідає усім вимогам, що до неї ставились чинним на час звернення процесуальним законом з огляду на таке.

Згідно з частиною 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року), якою встановлено вимоги до форми та змісту касаційної скарги, до скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір" № 3674 - VI.

За приписами статті 4 Закону України № 3674 - VI (в редакції від 17 травня 2017 року, чинної на момент звернення з даною касаційною скаргою) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору складала 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Під іншою заявою слід розуміти, в тому числі, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, ставка судового збору за подання яких складала 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Оскільки спір, що виник між сторонами у даній справі є майновим, а саме стягнення грошових коштів, належною сумою судового збору, що мала бути сплачена при поданні такого позову (в редакції Закону № 3674 - VI від 12 лютого 2015 року) є 1 827 грн., сума судового збору, що мала бути сплачена при поданні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами 2 009,7 грн. (110%*1 827 грн.), а тому належний розмір судового збору для касаційного перегляду складає 2 411, 64 грн. (120*2 009, 7 грн.).

Таким чином додане до касаційної скарги платіжне доручення № 567 від 26 червня 2017 року на суму 1 607, 76 грн. не є належним доказом виконання вимог Закону № 3674 - VI, сума недоплаченої частини судового збору становить 803,88 грн.

Суд наводить належні платіжні реквізити для оплати:

отримувач коштів:УК у Печерському районі
код отримувача (код за ЄДРПОУ):38004897
банк отримувача:ГУ ДКСУ у м.Києві
код банку отримувача820019
рахунок отримувача0007
код класифікації доходів бюджету22030102 Судовий збір (Верховний Суд, 055)

Разом з цим Судом встановлено, що дана касаційна скарга подається скаржником повторно, адже первинно подану скаргу, яка подавалася з пропуском строку касаційного оскарження і без клопотання про поновлення такого строку, ухвалою Вищого господарського суду України від 09 жовтня 2017 року повернуто без розгляду.

Звертаючись з даною касаційною скаргою, скаржник заявляє клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, однак замість обґрунтування причин пропуску такого строку, вдається до висловлення своєї незгоди щодо винесеної касаційним судом ухвали від 09 жовтня 2017 року і зазначає, що строк на касаційне оскарження ним не пропущено, адже постанову апеляційного господарського суду від отримав із запізненням, і відлік місячного строку на касаційне оскарження розпочався саме з моменту отримання ним копії такої постанови.

Проте Суд не вважає наведені обґрунтування такими, що дають підстави для поновлення строку на касаційне оскарження з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 110 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній на момент звернення із скаргою) касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

За приписами частини 3 статті 85 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній на момент звернення із скаргою) постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Таким чином, останнім днем строку на подання касаційної скарги на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 25 травня 2017 року було 14 червня 2017 року, як правильно і зазначено Вищим господарським судом України, проте первинна касаційна скарга подавалася скаржником 19 липня 2017 року (матеріли справи містять конверт з відтиском поштового штемпеля), тобто із значним пропуском строків.

Суд бере до уваги також те, що представник скаржника брав участь у судовому засіданні під час проголошення вступної та резолютивної частин оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене, Суд не вважає наведені скаржником обґрунтування такими, що дають підстави для поновлення пропущеного процесуального строку, однак в силу положень статті 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) вважає за необхідне надати скаржникові строк для уточнення підстав такого клопотання та строк на усунення недоліків скарги в частині оплати судового збору.

Керуючись статтями 234, 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ), статтями 107 - 111 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Кодексу чинній до 15 грудня 2017 року), Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Славутської міської ради на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 25 травня 2017 року у справі № 924/538/15 залишити без руху.

2. Надати скаржнику строк, тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали, для усунення недоліків скарги та наведення інших підстав для поновлення пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.