ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2018м. ДніпроСправа № 904/9047/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Панна С.П.

за участю секретаря судового засідання Кривулько Я.М.

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги 50)

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА" (49040, м. Дніпро, пр-т Праці 2Т кімната 15)

про визнання недійсним договору про внесення змін до кредитного договору

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Целік В.В. - представник за дов. № 1 від 15.02.2016 року.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "ІМЕНІ МІЧУРІНА" про визнання недійсним договору про внесення змін від 13.12.2016 року до кредитного договору № DNHSLON06917 від 28.10.2016 року з моменту його укладення, та стягнення судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані перевищенням повноважень першого заступника Голови правління ОСОБА_2 (дов. № 3997-К-Н-Н від 28.09.2015 року) своїх повноважень під час укладання з відповідачем договору про внесення змін від 13.12.2016 року до кредитного договору № DNHSLON06917 від 28.10.2016 року.

12.12.2017 року від відповідача надійшов відзив від 12.12.2017 року в якому просить відмовити в задоволені позову посилаючись на те, що відповідно до п.9.4.6.2 Статуту позивача визначено, що Перші Заступники Голови Правління в межах суми, що еквівалентна 400 000 (чотирьомстам тисячам) доларів США, вчиняють правочини (укладають договори, угоди, підписують контракти, у тому числі і зовнішньоекономічні) з розпорядження рухомим та нерухомим майном Банку, грошовими коштами, за умови, якщо ця сума складає менше ніж 10 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності та не перевищує граничну суму, встановлену пунктом 25 пункту 9.3.3 Статуту. Відповідно до протоколу № 43 засідання Наглядової Ради Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" від 05.08.2016 року прийнято рішення: "На підставі п.п. 25 п.п. 9.3.3. п. 9.3. Розділу 9 Статуту Банку встановити на період з 05.08.2016 по 31.12.2019 р. (включно) обмеження у вигляді граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину) в розмірі, що не перевищує 10 (десяти) відсотків вартості активів Банку за даними останньої річної фінансової звітності, для Голови правління, Генерального Заступника Голови Правління (діє без довіреності) та Перших заступників Голови Правління (діють без довіреності) на укладання та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном Банку, а також на укладання будь-яких угод (правочинів) з Національним банком України (договорів застави, договорів іпотеки, додаткових договорів до договорів застави, додаткових договорів до договорів іпотеки, договорів про перехід до Банку прав та обов'язків заставодавця або іпотекодавця, в зв'язку з переходом права власності на предмет застави або предмет іпотеки, кредитних договорів, додаткових угод до кредитних договорів тощо) без попереднього рішення Правління Банку незалежно від кількості таких угод (правочинів), але завжди з урахуванням вказаної вище граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину)". В зв'язку з вищезазначеним та відповідно до фінансової звітності за Міжнародними стандартами фінансової звітності та звіту незалежного аудитора станом на 31 грудня 2015 року розмір активів Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" складав 258 611 000 000,00 грн. таким чином 10% від розміру активів позивача станом на 31.12.2015 року складає 25 861 000 000,00 грн., а отже перший заступник Голови Правління - ОСОБА_2 станом на день укладення Договору від 13.12.2016 мав право вчиняти угоди правочини щодо рухомого та нерухомого майна Банку з лімітом повноважень - 25 861 000 000, 00 грн.

26.12.2017 року від позивача надійшли письмові пояснення на відзив відповідача від 26.12.2017 року, в яких позивач вказує на те, що в протоколі № 43 засідання Наглядової Ради ПАТ КБ "Приватбанк" від 05.08.2016 року вказано про укладення та вчинення правочинів без попереднього рішення Правління Банку. Крім того зазначають, що повноваження Першого Заступника Голови Правління - ОСОБА_2 обмежуються Статутом, оскільки відповідно вимог п. 9.3.3 та п. 9.4.4. Статуту Голова Правління Банку та Наглядова Рада Банку не мають повноважень на прийняття рішень щодо встановлення ліміту повноважень на прийняття рішень по розпорядженню рухомим та нерухомим майном, грошовими коштами Банку Першому Заступнику Голови Правління, а загальними зборами рішення про внесення змін до Статуту щодо ліміту повноважень Першого Заступника Голови Правління не приймалось.

24.01.2018 року від відповідача надійшли заперечення на письмові пояснення позивача від 18.01.2018 року в яких відповідач зазначає, що протоколом №43 Наглядової ради від 05.08.2016 р. встановлені ліміти на укладення та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном Банку, а також на укладання угод (правочинів) з Національним банком України. Відповідно до ч.1 ст. 139 ГК України: « Майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів» Відповідно до ч. 5 ст. 139 ГК України: «Коштами у складі майна суб'єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб'єктів з іншими суб'єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства». Тобто, грошові кошти є майном. Відповідно до ст. 177 ЦК України: «Об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага». Відповідно до ч.2 ст. 181 ЦК України: «Рухомими речами є речі, які можна вільно перемішувати у просторі». Таким чином, грошові кошти є рухомим майном, а отже Протокол №43 Наглядової ради ПАТ КБ «ІІРИВАТБАНК» від 05.08.2016 р. встановлює ліміти на укладення та вчинення правочинів по розпорядженню в тому числі і грошовими коштами.

У відповідності до вимог ст. 233 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

28.10.2016 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Імені Мічуріна" було укладено кредитний договір №DNHSLON06917.

Пунктами А.1,2 кредитного договору передбачено, що вид кредиту - не відновлювана кредитна лінія з лімітом 230 000 000,00 гри.

Згідно п. А.3 кредитного договору термін повернення кредиту згідно з Графіком зменшення розміру поточного ліміту (Додаток №1 до цього договору). Згідно зі ст. 212. 651 Цивільного кодексу України у випадку порушення Позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених цим договором. Банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов'язань, мас право змінити умови Договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє Позичальнику письмове повідомлення із зазначеням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення заборгованості за цим Договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборічзванїсть, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою.

За користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 10,5 % річних. У випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов'язань передбачених п.2.2.13 договору банк збільшує процентну ставку на 5% річних за кожен випадок невиконання та/або неналежного виконання. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням підстави - порушення зобов'язань передбачених п.2.2.13 цього договору з дати початку нарахування підвищених процентів. За умови відновлення виконання позивальником зобов'язань передбачених п.2.2.13 цього договору. Позичальник за користування за користування кредитом сплачує проценти у розмірі 10,5% річних. При цьому банк направляє письмове повідомлення позичальнику із зазначенням процентної ставки у розмірі 10,5% річних з дати початку і нарахування (п.А.6 договору).

13.12.2016 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено договір про внесення змін до кредитного договору №DNHSLON06917 від 28.10.2016 р., яким вищезазначений кредитний договір було викладено у новій редакції.

Даним договором про внесення змін з кредитного договору були виключені умови щодо прав Позивача вимагати від Відповідача дострокового повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів у разі невиконання або неналежного виконання останнім зобов'язань за договором: щодо форми відсоткової ставки та порядку її зміни; щодо права Позивача на договірне списання коштів з рахунків Відповідача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором; щодо черговості зарахування коштів на погашення заборгованості; щодо порядку зміни та розірвання кредитного договору; змінено строки нарахування неустойки за порушення умов договору та строки позовної давності; в повному обсязі було виключено відповідальність Відповідача за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за договором.

А саме відповідно до п.А6 договору про внесення змін за користування кредитом позичальник сплачує проценти за фіксованою ставкою у розмірі 10,5% річних.

У випадку порушення позичальником будь-якого з грошового зобов'язання позичальник сплачує банку проценти за користуванням кредитом за фіксованою ставкою у розмірі 10,5% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п.А7 договору про внесення змін).

Як вбачається з розділу III даний договір про внесення змін від 13.12.2016 р. є невідємною частиною кредитного договору №DNHSLON06917 від 28.10.2016 р., складений у 2 примірниках для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, та вступає в дію з моменту підписання обома сторонами.

Банк: Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» місцезнаходження: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги. 50, код в ЄДРГЮУ 14360570, підпис за довіреністю ОСОБА_2 печатка банку.

Відповідно до довіреності № 3997-К-Н-Н від 28.09.2015 р. ОСОБА_2 є першим заступником голови правління банку - керівник корпоративного VІР-Бізнесу, бізнесу великих і VІР-Клієнтів і ОКЦ ГО Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», зареєстрований за адресою: 49000, Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Дніпрове, вул. Центральна, буд. 87.

ОСОБА_2 діє на підставі даної довіреності посвідченої Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, 28.09.2015р. за реєстром № 2699 з одного боку".

Пунктом 1 вказаної довіреності ОСОБА_2 був уповноважений на укладання кредитних договорів, договорів на придбання майна, майнових прав та інших договорів (угод), пов'язаних із розміщенням коштів, за якими ПАТ КБ "Приватбанк" приймає зобов'язання (за виключенням угод з векселями), а також угод про забезпечення ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язань клієнтів. При цьому сума угоди з кожним клієнтом не повинна перевищувати 750 000,00 доларів США або еквівалента вищеназваної суми у будь-якій валюті по курсу Національною банку України на дату укладання угоди.

Вищезазначена довіреність видана без права передоручення іншим особам та є чинною строком до 28.10.2020 року.

Як зазначає позивач, сума угоди за кредитним договором №DNHSLON06917 від 28.10.2016 р. становила 230 000 000,00 грн. Аналогічна сума угоди визначена у п. А.2 нової редакції кредитного договору, яка була підписана 13.12.2016 р. представником ОСОБА_2.

Згідно повідомлення Національного банку України "Про офіційний курс гривні до іноземних валют" офіційний курс гривні до долару США станом на 13.12.2016 р. становив 26,171129 грн. за 1 дол. США.

Таким чином, як вважає позивач, договір про внесення змін від 13.12.2016 р. до кредитного договору №DNHSLON06917 від 28.10.2016 р. був укладений ОСОБА_2 з перевищенням повноважень, наданих йому ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на підставі довіреності № 3997-К-Н-Н від 28.09.2015р. а саме: було укладено угоду, сума якої перевищила 750 000,00 доларів США або еквівалентну вищеназваній сумі у будь-якій валюті по курсу Національного банку України на дату укладання угоди, а отже: 230 000 000,00/26,171129= 8 788 310,20 дол. США > 750 000.00 дол. США.

Розглянувши дану позовну заяву, господарський суд не вбачає підстав для її задоволення за наступних підстав:

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

За умовами ст. 7 Господарського кодексу України та ст. 4 Цивільного кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Статтею 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду договору, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк договору.

Приписами ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

З урахуванням викладеного, істотними умовам кредитного договору, як господарського, відповідно до закону є умови про предмет, ціну, строк його дії, а також усі інші умови щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди (дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2008 у справі №22/268).

Судом встановлено, що сторони, укладаючи 13.12.2016 р. договір про внесення змін до кредитного №DNHSLON06917 від 28.10.2016 р. погодили всі істотні умови для даного виду, зокрема суму кредиту, строки повернення кредитних коштів, розміри процентів та порядок їх сплати, строк дії договору.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Таким чином, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Пунктом 2.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статей 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 42 Закону України "Про банки і банківську діяльність" до керівників банку віднесено: голову, його заступників та членів ради банку, голову, його заступників та членів правління банку, головного бухгалтера, його заступників, керівників відокремлених підрозділів банку.

Відповідно до частини 10 статті 42 Закону України "Про банки і банківську діяльність" керівники банку зобов'язані діяти в інтересах банку, дотримуватись вимог законодавства, положень статуту та інших документів.

Укладаючи 13.12.2016 р. договір про внесення змін до кредитного №DNHSLON06917 від 28.10.2016 р., сторони погодили та змінили (п. А1, А2, А2.1, А3, А4, А5, А6, А7, А8, А9).

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний Договір про внесення змін до Кредитного договору зі сторони банку підписано Першим заступником голови правління банку - керівником корпоративного VIP-бізнесу, бізнесу великих і VIP-клієнтів і ОКЦ Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" ОСОБА_2.

Відповідно до частини 3 статті 237 Цивільного кодексу України представництво виникає на підставі договору, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами законодавства.

В даному випадку повноваження ОСОБА_2 визначені, як довіреністю, посилання на яку викладено в преамбулі Договору про внесення змін, так і Статутом банку, оскільки посада ОСОБА_2 належить до керівників банку в розумінні приписів статті 42 Закону України "Про банку і банківську діяльність".

Так, за змістом п. 9.4.6.2 Статуту Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк", в редакції на день вчинення оспорюваного договору, Перші Заступники Голови Правління в межах суми, що еквівалентна 400 000 (чотирьомстам тисячам) доларів США, вчиняють правочини (укладають договори, угоди, підписують контракти, у тому числі і зовнішньоекономічні) з розпорядження рухомим та нерухомим майном Банку, грошовими коштами, за умови, якщо ця сума складає менше ніж: 10 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності та не перевищує граничну суму, встановлену пунктом 25 пункту 9.3.3 Статуту.

Ліміт повноважень може бути змінений окремим рішенням Голови Правління, Наглядової Ради або загальних зборів, з урахуванням вищевказаних обмежень.

Протоколом № 43 засідання Наглядової Ради Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" від 05.08.2016 року прийнято рішення: "На підставі п.п. 25 п.п. 9.3.3. п. 9.3. Розділу 9 Статуту Банку встановити на період з 05.08.2016 по 31.12.2019 р. (включно) обмеження у вигляді граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину) в розмірі, що не перевищує 10 (десяти) відсотків вартості активів Банку за даними останньої річної фінансової звітності, для Голови правління, Генерального Заступника Голови Правління (діє без довіреності) та Перших заступників Голови Правління (діють без довіреності) на укладання та вчинення правочинів по розпорядженню рухомим та нерухомим майном Банку, а також на укладання будь-яких угод (правочинів) з Національним банком України (договорів застави, договорів іпотеки, додаткових договорів до договорів застави, додаткових договорів до договорів іпотеки, договорів про перехід до Банку прав та обов'язків заставодавця або іпотекодавця, в зв'язку з переходом права власності на предмет застави або предмет іпотеки, кредитних договорів, додаткових угод до кредитних договорів тощо) без попереднього рішення Правління Банку незалежно від кількості таких угод (правочинів), але завжди з урахуванням вказаної вище граничної суми (ліміту) однієї угоди (правочину)".

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що рухоме майно - окрема рухома річ, сукупність рухомих речей, гроші, валютні цінності, цінні папери, а також майнові права та обов'язки, у тому числі майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно Окремої фінансової звітності за Міжнародними стандартами фінансової звітності та звіту незалежного аудитора станом на 31 грудня 2015 року розмір активів Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" складав 258 611 000 000, 00 грн. (двісті п'ятдесят вісім мільярдів шістсот одинадцять мільйонів гривень 00 копійок). Вказана інформація опублікована на офіційному сайті ПАТ КБ "Приватбанк":https://static.privatbank.ua/files/sud/PB_GROUP_REPORT_Ua_Cy_UKR%20final%20signed.pdf.

Між тим, 10% від розміру активів позивача станом на 31.12.2015 року складає 25 861 000 000, 00 грн. (двадцять п'ять мільярдів вісімсот шістдесят один мільйон сто тисяч гривень 00 копійок).

За викладених обставин, перший заступник Голови Правління - ОСОБА_2 станом на день укладення Договору від 13.12.2016 мав право вчиняти угоди правочини щодо рухомого та нерухомого майна Банку з лімітом повноважень - 25 861 000 000, 00 грн. (двадцять п'ять мільярдів вісімсот шістдесят один мільйон сто тисяч гривень 00 копійок), що є в межах суми Кредитного договору № DNHSLON06917 від 28.10.2016 року, до якого внесено зміни Договором від 13.12.2016.

Разом з тим, укладення Договору про внесення змін до Кредитного договору та надання повноважень першому заступнику Голови правління ОСОБА_2 для підписання цього Договору зі сторони банку погоджено з Кредитним комітетом ПАТ КБ "Приватбанк", що вбачається з Протоколу кредитного комітету ПАТ КБ "Приватбанк".

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про банки і банківську таємницю" банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, надане в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Пунктом А2 Кредитного договору встановлено ліміт договору (розмір кредиту) у розмірі 230 000 000,00 грн.

Оспорюваним Договором внесено зміни до Кредитного договору, які не стосуються розміру кредитного ліміту, розмір якого визначено Кредитним договором № DNHSLON06917 від 28.10.2016 року, в редакції Договору від 13.12.2016, та складає 230 000 000,00 грн.

Таким чином, укладаючи Договір від 13.12.2016 ОСОБА_2 не приймав рішення взяття банком на себе зобов'язань по наданню певної суми грошей, оскільки рішення щодо розміру ліміту договору (розміру кредиту) прийнято ще 28.10.2016 та зафіксовано у Кредитному договорі № DNHSLON06917 від 28.10.2016.

При цьому, за змістом довіреності від 28.09.2015 року, ОСОБА_2 має повноваження на укладення будь-яких угод, якими не визначається ліміт.

Оспорюваним Договором не змінюється ліміт кредиту, встановлений основним Договором від 28.10.2016, тому, з огляду на приписи пункту 5 довіреності, ОСОБА_2 мав необхідний обсяг повноважень на укладення (підписання) договору про внесення до Кредитного договору змін, суть яких не стосується ліміту (розміру) кредиту.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, а відтак у задоволенні позовних вимог потрібно відмовити.

Відповідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 20.02.2018 року.

Суддя С.П. Панна