ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

08.02.2018 р. Справа№ 5015/6746/11

Суддя Фартушок Т.Б. при секретарі судового засідання Зусько І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельтабуд», м. Львів, від 25.01.2018р. б/н (вх. №222/18 від 29.01.2018р.)

на дії державного виконавця Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо звільнення з-під арешту всього майна Боржника та звільнення з-під арешту коштів Боржника, що містяться на рахунку 380805 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» в м.Києві, рах.№, ; Постанову в.о. начальника Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шарана В.М. від 15.01.2018р. ВП №32593968 про звільнення майна з-під арешту; Постанову в.о. начальника Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шарана В.М. від 17.01.2018р. ВП №32593968 про звільнення з-під арешту коштів Боржника; зобов'язання усунути порушення та поновити право Заявника шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти на рахунках Боржника з 15.01.2018р.

Орган оскарження (Орган ДВС): Новороздільський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Львівська область, м.Новий Розділ,

у справі №5015/6746/11 за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельтабуд», Львівська область, м. Львів,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Будівельне управління-62», Львівська область, м.Новий Розділ,

про стягнення 1076451,10 грн. боргу.

Представники:

Заявника (Позивача, Стягувача): не з'явився;

Відповідача (Боржника): Турчин Я.М. - представник (довіреність від 05.02.2018р. №18);

Органу ДВС: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Львівської області розглядається скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельтабуд» від 25.01.2018р. б/н (вх. №222/18 від 29.01.2018р.) на дії державного виконавця Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо звільнення з-під арешту всього майна Боржника та звільнення з-під арешту коштів Боржника, що містяться на рахунку 380805 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» в м.Києві, рах.№, ; Постанову в.о. начальника Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шарана В.М. від 15.01.2018р. ВП №32593968 про звільнення майна з-під арешту; Постанову в.о. начальника Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шарана В.М. від 17.01.2018р. ВП №32593968 про звільнення з-під арешту коштів Боржника; зобов'язання усунути порушення та поновити право Заявника шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти на рахунках Боржника з 15.01.2018р у справі №5015/6746/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельтабуд» до Приватного акціонерного товариства «Будівельне управління-62» про стягнення 1076451,10 грн. боргу. Орган оскарження (Орган ДВС): Новороздільський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 29.01.2018р. скаргу розподілено для розгляду судді Кидисюку Р.А.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв'язку із закінченням строку повноважень судді Кидисюка Р.А. скаргу розподілено для розгляду по суті судді Фартушку Т.Б.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.01.2018р. скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 08.02.2018р.

Окрім того, вказаною ухвалою суд з власної ініціативи зобов'язав Новороздільський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в строк до 06.02.2018р. надати матеріали виконавчого провадження ВП №32593968 (оригінали для огляду в судовому засіданні, належним чином завірені копії для долучення до матеріалів справи).

Відповідно до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

Процесуальні права та обов'язки Учасників справи, відповідно до ст.ст. 42, 46 ГПК України, як підтвердив представник Відповідача (Боржника) в судовому засіданні, йому відомі, в порядку ст.205 ГПК України клопотання від Учасників справи про роз'яснення прав та обов'язків до суду не надходили. Заяв про відвід судді чи секретаря судового засідання не надходило та не заявлялось.

Представник Позивача (Заявника, Стягувача) в судове засідання не з'явився, подав клопотання (вх. №4627/18), у якому просить суд відкласти розгляд скарги з підстав неможливості забезпечити явку повноважного представника Заявника в судове засідання, вимог ухвали Господарського суду Львівської області від 30.01.2018р. у даній справі не виконав, про причини не виконання суду не повідомив. Вказане клопотання оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

З приводу поданого клопотання суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено у п.3.9.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами та доповненнями), що відкладення розгляду справи з причин неявки представника є правом, а не обов'язком суду.

Також суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.3.9.2 згаданої Постанови, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відтак, неявка представника Заявника може бути підставою для відкладення розгляду справи виключно, якщо така перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах, причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відтак, неявка представника Заявника може бути підставою для відкладення розгляду скарги виключно, якщо така перешкоджає її розгляду по суті.

Крім цього суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні, Заявником суду не наведені жодні доводи та не подані докази в підтвердження обставин, на які покликається, як на підставу для відкладення розгляду справи, а також того, що неявка представника Заявника перешкоджає вирішенню спору, чи щодо наявності інших передбачених ГПК України підстав до відкладення розгляду скарги, а відтак, відсутні правові підстави до відкладення розгляду справи за ініціативи суду.

Окрім того, відповідно до приписів ч.2 ст.342 ГПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст.342 ГПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні.

При цьому суд зазначає, що розділом VI ГПК України не передбачено право суду на відкладення розгляду скарги.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав до відкладення розгляду скарги, а відтак, у клопотанні Заявника від 07.02.2018р. (вх. №4627/18 від 08.02.2018р.) про відкладення розгляду скарги слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Представник Відповідача (Боржника) в судове засідання з'явився, 06.02.2018р. подав пояснення (відзив) на скаргу (вх. №4404/18),у якому проти поданої скарги заперечує, вважає її безпідставною та необґрунтованою, просить суд відмовити Заявника в її задоволенні, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті скарги, аналогічні до викладених у поясненнях (відзиві) на скаргу. Вказане пояснення (відзив) на скаргу оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Окрім того, Відповідачем (Боржником) подано до суду клопотання (вх. №4672/18), у якому зазначає, що в грудні 2017р. Боржником Стягувачу було перераховано кошти в сумі 400783,84 грн. за проданий на відкритих торгах належний Боржнику КАМАЗ-581470 та просить суд долучити до матеріалів справи документи згідно переліку. Вказане клопотання оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Також, представник Боржника підтвердив факт існування та зміст оскаржуваних постанов.

Крім того зазначив, що станом на час розгляду Скарга до Боржника не надходила; наведене спростовується наявними в матеріалах справи описом вкладення з відбитком календарного штемпеля відділення поштового зв'язку про прийняття до пересилки цінного з описом вкладення листа та фіскальним поштовим чеком.

Щодо клопотання Відповідача від 08.02.2018р. про долучення документів до матеріалів справи (вх. №4672/18) суд зазначає наступне.

Відповідачем до вказаного клопотання долучено копії Платіжного доручення від 05.01.2018р. №19 на суму 150000,00 грн. Призначення платежу: «Заборгованість згідно наказу Господарського суду Львівської області від 26.04.2012р. №5015/6746/11, в т.ч. 83463,83 грн. ПДВ»; Платіжного доручення від 09.01.2018р. №24 на суму 150000,00 грн. Призначення платежу: «Заборгованість згідно наказу Господарського суду Львівської області від 26.04.2012р. №5015/6746/11, в т.ч. 25000,00 грн. ПДВ» та Платіжного доручення від 10.01.2018р. №25 на суму 200783,00 грн. Призначення платежу: «Заборгованість згідно наказу Господарського суду Львівської області від 26.04.2012р. №5015/6746/11, в т.ч. 33463,83 грн. ПДВ». Проте, оригінали вказаних Платіжних доручень Відповідачем для огляду в судовому засіданні суду не надані.

Також, суд зазначає, що будь-яких доказів в підтвердження факту перерахування Боржником Стягувачу у грудні 2017р. коштів в розмірі 400783,84 грн. за проданий на відкритих торгах належний Боржнику КАМАЗ-581470 до згаданого клопотання не долучено.

Окрім того, будь-які докази в підтвердження факту сплати Боржником на користь Стягувача інших сум на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 17.01.2012р. у справі №5015/6746/11 Боржником суду не заявлені та не подані.

При цьому суд бере до уваги, що заявлені та зазначені Боржником суми сплати (описані вище) не охоплюють, є достатніми для виконання рішення суду у даній справі.

Представник Органу ДВС в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, явка визнавалась обов'язковою, вимог ухвали Господарського суду Львівської області від 30.01.2018р. у даній справі не виконав, про причини невиконання суду не повідомив.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом..

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам справи та Органу ДВС щодо обґрунтування їх правової позиції по суті скарги та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглянувши і дослідивши матеріали справи та поданої скарги, заслухавши пояснення представника Відповідача (Боржника), оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.01.2012р. у справі №5015/6746/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельтабуд» до Приватного акціонерного товариства «Будівельне управління-62» про стягнення 1076451,10 грн. боргу позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельтабуд» задоволено повністю, вирішено стягнути з Приватного акціонерного товариства «Будівельне управління-62» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельтабуд» 852892,80 грн. основного боргу, 65494,79 грн. 3% річних, 158063,53 грн. інфляційних втрат, 10764.52 грн. державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.02.2012р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Будівельне управління-62» задоволено, рішення господарського суду Львівської області від 17.01.2012 року у даній справі скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.04.2012р. касаційну скаргу ТзОВ «Дельтабуд» задоволено, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.02.2012р. у справі №5015/6746/11 скасовано, а рішення Господарського суду Львівської області від 17.01.2012р. у даній справі залишено без змін.

26.04.2012р. Господарським судом Львівської області видано наказ про виконання пункту 2 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 17.01.2012р. у справі №5015/6746/11.

Подану скаргу Стягувач обґрунтовує тим, що на виконанні Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження ВП №32593968 з виконання наказу Господарського суду Львівської області від 26.04.2012р. про примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 17.01.2012р. у справі №5015/6746/11.

Дане виконавче провадження було відкрито 15.05.2012р. Відділом Державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції у Львівській області. В подальшому, в червні 2016р. виконавче провадження було передано на виконання у Новороздільський міський відділ ДВС.

Як стверджує Стягувач, 18.01.2018р. із офіційного веб-порталу автоматизованої системи виконавчих проваджень йому стало відомо про те, що 15.01.2018р. державним виконавцем винесено постанову про звільнення з-під арешту всього майна Боржника у виконавчому провадженні ВП №32593968, а 17.01.2018р. в.о. начальника Новороздільського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про звільнення з-під арешту коштів Боржника з підстав того, що останнім сплачено заборгованість на користь Стягувача.

Вказані постанови Заявник вважає незаконними, просить суд визнати дії державного виконавця при їх винесенні неправомірними, вказані постанови скасувати та зобов'язати державного виконавця усунути порушення та оновити право заявника шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти Боржника з підстав того, що станом на 18.01.2018р. заборгованість, встановлена рішенням Господарського суду Львівської області від 17.01.2012р. у справі №5015/6746/11, стягнення якої здійснюється в межах виконавчого провадження ВП №32593968 на підставі наказу Господарського суду Львівської області від 26.04.2012р. про примусове виконання згаданого рішення, не погашена повністю, а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні записи про наявні обтяження та арешти майна Боржника.

В підтвердження викладених доводів Заявником до поданої скарги долучено копії наступних постанов:

- постанови в.о. начальника Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шарана В.М. від 15.01.2018р. ВП №32593968 про звільнення майна ПрАТ «Будівельне управління-62» з-під арешту. Вказана постанова прийнята на підставі ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із сплатою Боржником на користь Стягувача заборгованості;

- постанови в.о. начальника Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шарана В.М. від 17.01.2018р. ВП №32593968 про звільнення з-під арешту коштів Боржника. Вказана постанова прийнята на підставі ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку із сплатою Боржником на користь Стягувача заборгованості.

06.02.2018р. Боржником подано до суду пояснення (відзив) на скаргу (вх. №4404/18), у якому вважає подану скаргу безпідставною та необґрунтованою, просить суд відмовити Заявнику в її задоволенні з підстав того, що ним сплачено борг, стягнення якого відбувалось в межах виконавчого провадження ВП №32593968.

В підтвердження викладених доводів Боржником клопотанням від 08.02.2018р. (вх. №4672/18) долучено до матеріалів справи копії Платіжного доручення від 05.01.2018р. №19 на суму 150000,00 грн. Призначення платежу: «Заборгованість згідно наказу Господарського суду Львівської області від 26.04.2012р. №5015/6746/11, в т.ч. 83463,83 грн. ПДВ»; Платіжного доручення від 09.01.2018р. №24 на суму 150000,00 грн. Призначення платежу: «Заборгованість згідно наказу Господарського суду Львівської області від 26.04.2012р. №5015/6746/11, в т.ч. 25000,00 грн. ПДВ» та Платіжного доручення від 10.01.2018р. №25 на суму 200783,00 грн. Призначення платежу: «Заборгованість згідно наказу Господарського суду Львівської області від 26.04.2012р. №5015/6746/11, в т.ч. 33463,83 грн. ПДВ». Крім того, Боржником у Клопотанні зазначено, що ним у грудні 2017р. було перераховано Стягувачу кошти в сумі 400783,81грн. за продаж на відкритих торгах КАМАЗ-581470, належного Боржнику, проте, Боржником не надано жодного доказу на підтвердження перерахування на рахунок Органу ДВС Стягувачу зазначених 400783,81грн.

Таким чином Боржник зазначає про повне виконання перед Стягувачем встановленого рішенням Господарського суду Львівської області від 17.01.2012р. у справі №5015/6746/11 обов'язку з погашення боргу.

Втім, сума платіжних доручень та коштів від продажу належного Відповідачу автомобіля, які, як зазначає Відповідач у поданому клопотанні (від 08.02.2018р. вх. №4672/18), перераховані Стягувачу, є недостатньою для повного виконання рішення Господарського суду Львівської області від 17.01.2012р. у справі №5015/6746/11, так як сума, присуджена до стягнення за вказаним рішенням становить 1087451,64 грн. тоді, як сума, на яку посилається Відповідач (без подання належних достатніх та допустимих доказів погашення такого боргу) - 901566,91 грн. (150000,00 + 150000,00 + 200783,00 + 400783,91).

З підстав наведеного суд критично оцінює доводи Боржника про повне погашення перед Стягувачем суми боргу, присудженого до стягнення рішенням Господарського суду Львівської області від 17.01.2012р. у справі №5015/6746/11.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та частини третьої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення постановляються судами іменем України та є обов'язковими для виконання на всій території України.

Частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Статтею 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ч.1 ст.339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Нормою ч.1 ст.343 ГПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Згідно ч.ч.2,3 ст.343 ГПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній станом на момент винесення оскаржуваної Постанови редакції) (надалі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч.1 ст. 3 Закону встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст.6 Закону державний виконавець зобов'язаний виконувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст.13 Закону).

Відповідно до приписів ч.1 ст.18 Закону, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини другої вказаної статті визначено, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.п.1 та 5 ч.1 ст. 10 Закону, заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Приписами п.9 ч.1 ст.39 Закону визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ч.ч.2, 3 ст.39 Закону, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини; у випадках, передбачених пунктами 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої цієї статті, постанова про закінчення виконавчого провадження не пізніше наступного дня з дня її винесення вноситься до Єдиного державного реєстру виконавчих документів та надсилається до суду чи іншого органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), припинення виконавчого провадження у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або припинення виконавчого провадження, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ч.2 ст.40 Закону).

Відповідно до п.2 ч.4 ст.59 Закону, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Пунктом 7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 встановлено, що постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення, найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням прийнятого виконавцем рішення, строку і порядку оскарження постанови.

Як зазначено в судовому засіданні представником Боржника, ним здійснено повне погашення заборгованості, стягнення якої відбувається в межах виконавчого провадження ВП №32593968 на підставі наказу Господарського суду Львівської області від 26.04.2012р. про примусове виконання рішення Господарського суду Львівської області від 17.01.2012р. у справі №5015/6746/11 на користь Заявника (Стягувача), а відтак, на думку Боржника, державний виконавець в силу положень п.9 ч.1 ст.39 та ч.2 ст.40 Закону повинен був закінчити виконавче провадження з підстав фактичного виконання Боржником рішення.

З приводу зазначених доводів суд зазначає, що ані Боржником, ані Органом ДВС, не виконано належним чином вимоги ухвали Господарського суду Львівської області від 30.01.2018р. у даній справі щодо подання належних, достатніх та допустимих доказів в підтвердження факту здійснення Боржником погашення присудженого до стягнення рішенням Господарського суду Львівської області від 17.01.2012р. у справі №5015/6746/11 боргу перед Стягувачем або перерахування вказаних коштів на рахунок державного виконавця та не вказано причин такого неподання. В той же час, в суду відсутні правові підстави для відкладення розгляду скарги, так як приписами ч.1 ст.342 ГПК України встановлений десятиденний строк розгляду скарги на рішення та діє державного виконавця.

Так, ні Боржником ні державним виконавцем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами у справі факту здійснення погашення Боржником перед Стягувачем суми боргу, присудженого до стягнення рішенням Господарського суду Львівської області від 17.01.2012р. у справі №5015/6746/11 або перерахування такої суми на рахунок державного виконавця; суми оплати, на які посилається у клопотанні від 08.02.2018р. вх. №4672/18 Відповідач, є недостатніми для повного виконання згаданого рішення суду; в оскаржуваних постановах державний виконавець, як на підставу їх винесення, покликається на положення ст.59 Закону, яка надає право зняття арешту з майна та грошових коштів на рахунках боржника у випадку надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, проте констатує у згаданих постановах фактичну сплату Боржником заборгованості Стягувачу.

Окрім того, сплата боргу, присудженого до стягнення рішенням Господарського суду Львівської області від 17.01.2012р. у справі №5015/6746/11 не є підтвердженням факту перерахування вказаних коштів на рахунок державного виконавця.

Таким чином, у випадку сплати заборгованості Боржником на користь Стягувача, що є фактичним виконанням судового рішення, державний виконавець, в силу приписів п.9 ч.1 ст. 39 Закону, повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження і саме в цій постанові, у відповідності до норм ч.ч.1, 2. ст. 40 Закону, вирішити питання зняття арешту з майна та грошових коштів на рахунках Боржника.

В той же час державний виконавець, при винесенні оскаржуваних постанов керувався саме статтею 59 Закону, при цьому посилаючись на наявність обставин, при наявності яких необхідно вчинити дії, передбачені п.9 ч.1 ст.39, ч.ч.1,2 ст.40 Закону.

Відтак, при винесенні оскаржуваних постанов, керуючись при цьому ст.59 Закону, державний виконавець як на підставі винесення таких, покликався на підставу, зазначену для п.9 ч.1 ст.39 Закону.

Окрім того, державним виконавцем, всупереч вимог ухвали Господарського суду Львівської області від 30.01.2018р. у даній справі, не подано суду належних, достатніх та допустимих доказів як в підтвердження обставин фактичного виконання Боржником рішення Господарського суду Львівської області від 17.01.2012р. у справі №5015/6746/11 перед Стягувачем, так і надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів, стягнених з Боржника (у тому числі від реалізації майна Боржника), необхідної для задоволення вимог Стягувача, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на Боржника.

В той же час належні, достатні та допустимі докази надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника в матеріалах справи відсутні, станом на час розгляду скарги по суті Учасниками справи та Органом ДВС суду не заявлені та не подані.

Згідно ч.2 ст.343 ГПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відтак, дії державного виконавця Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо звільнення з-під арешту всього майна Боржника та звільнення з-під арешту коштів Боржника, що містяться на рахунку 380805 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» в м.Києві, рах.№, , є неправомірними, оскільки вчинені ним без дотримання вимог п.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, а також приписів статтей 39, 40, 59 Закону.

Згідно приписів ч.3 ст.74 Закону, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» (із змінами та доповненнями), що господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Відтак, викладені в пунктах 3 та 4 прохальної частини скарги вимоги про скасування Постанови в.о. начальника Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шарана В.М. від 15.01.2018р. ВП №32593968 про звільнення майна з-під арешту та Постанови в.о. начальника Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шарана В.М. від 17.01.2018р. ВП №32593968 про звільнення з-під арешту коштів Боржника не підлягають до задоволення, так як суперечать приписам статті 74 Закону та ч.2 ст.343 ГПК України, оскільки Заявником при зверненні до суду із скаргою обрано спосіб захисту саме шляхом скасування оскаржуваних постанов, а не визнання їх неправомірними тоді, як вказаними нормами передбачено, що суд, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення неправомірними, тобто, способом захисту порушеного права Заявника при зверненні до суду із скаргою на рішення державного виконавця є визнання цих рішень неправомірними в той час, як правом скасування рішень (постанов) державного виконавця при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень наділений начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Окрім цього, Заявником не доведено належними, достатніми та допустимими доказами у справі факту звернення до державного виконавця скаргою із вимогами про скасування оскаржуваних постанов та ухилення державного виконавця від вчинення дій, передбачених статтею 74 Закону.

В той же час, Заявник не позбавлений права на звернення до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця у випадку доведення такої належними, достатніми та допустимими доказами у справі.

Таким чином, суд, визнавши бездіяльність державного виконавця протиправною та зобов'язавши останнього її усунути відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", в подальшому у разі невиконання рішення суду стягувач вправі звертатися до господарського суду з конкретними вимогами про зобов'язання до вчинення певних дій за умови ухилення від таких (бездіяльність). А тому, в даному випадку суд відхиляє вимоги скаржника в цій частині.

Щодо заявлених Заявником у пункті 5 прохальної частини скарги вимог про зобов'язання державного виконавця усунути порушення та поновити право Заявника шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти на рахунках Боржника з 15.01.2018р. суд зазначає, що такі не підлягають до задоволення, оскільки, визнавши дії державного виконавця неправомірними в подальшому, у разі невиконання рішення суду, Стягувач вправі звертатись до господарського суду з конкретними вимогами про зобов'язання до вчинення певних дій за умови ухилення від таких (бездіяльність).

Так, в силу приписів ч.2 ст.343 ГПК України, суд, у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), проте

Також, вимоги про зобов'язання державного виконавця Новороздільського міського Відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області або іншу посадову особу іншу посадову особу Головного територіального управління юстиції у Львівській області усунути порушення та поновити право Заявника шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти на рахунках Боржника з 15.01.2018р. не підлягають до задоволення, оскільки Заявником визначено альтернативний суб'єктний склад осіб, яких просить зобов'язати до вчинення дій в той час, як матеріалами справи підтверджується факт знаходження виконавчого провадження ВП №32593968 із примусового виконання рішення Господарського суду Львівської області від 17.01.2012р. у справі №5015/6746/11 на виконанні Новороздільського міського Відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, а Заявником не доведено належними, достатніми та допустимими доказами у справі факту передачі вказаного виконавчого провадження на виконання до Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Окрім того, вимоги про усунення порушення та поновлення права Заявника шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках Боржника з 15.01.2018р. є безпідставними та необґрунтованими, такими що не підлягають до задоволення, оскільки, станом на 15.01.2018р. арешт коштів боржника що містяться на рахунку 380805 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» в м.Києві, рах.№, був чинним та його було знято лише на підставі Постанови в.о. начальника Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шарана В.М. від 17.01.2018р. ВП №32593968 про звільнення з-під арешту коштів Боржника.

Відтак, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельтабуд», викладені в скарзі на дії державного виконавця Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо звільнення з-під арешту всього майна Боржника та звільнення з-під арешту коштів Боржника, що містяться на рахунку 380805 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» в м.Києві, рах.№, ; Постанову в.о. начальника Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шарана В.М. від 15.01.2018р. ВП №32593968 про звільнення майна з-під арешту; Постанову в.о. начальника Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шарана В.М. від 17.01.2018р. ВП №32593968 про звільнення з-під арешту коштів Боржника; зобов'язання усунути порушення та поновити право Заявника шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти на рахунках Боржника з 15.01.2018р. є обґрунтованими в частині визнання неправомірними дій державного виконавця Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо звільнення з-під арешту всього майна Боржника та звільнення з-під арешту коштів Боржника, що містяться на рахунку 380805 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» в м.Києві, рах.№, .

В частині скасування Постанови в.о. начальника Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шарана В.М. від 15.01.2018р. ВП №32593968 про звільнення майна з-під арешту та Постанови в.о. начальника Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шарана В.М. від 17.01.2018р. ВП №32593968 про звільнення з-під арешту коштів Боржника є необґрунтованими, оскільки Заявником обрано неправильний спосіб захисту порушеного права та необґрунтовано неможливість вчинення таких дій начальником Органу ДВС.

В частині зобов'язання усунути порушення та поновити право Заявника шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти на рахунках Боржника з 15.01.2018р. викладені у скарзі доводи є безпідставними та необґрунтованими.

Таким чином скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельтабуд», викладені в скарзі на дії державного виконавця Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо звільнення з-під арешту всього майна Боржника та звільнення з-під арешту коштів Боржника, що містяться на рахунку 380805 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» в м.Києві, рах.№, ; Постанову в.о. начальника Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шарана В.М. від 15.01.2018р. ВП №32593968 про звільнення майна з-під арешту; Постанову в.о. начальника Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шарана В.М. від 17.01.2018р. ВП №32593968 про звільнення з-під арешту коштів Боржника; зобов'язання усунути порушення та поновити право Заявника шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти на рахунках Боржника з 15.01.2018р. слід задоволити в частині визнання неправомірними дій державного виконавця Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо звільнення з-під арешту всього майна Боржника та звільнення з-під арешту коштів Боржника, що містяться на рахунку 380805 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» в м.Києві, рах.№, , в решті в задоволенні скарги слід відмовити.

Щодо понесених Заявником судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.344 ГПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.123 ГПК України).

Згідно ч.1 ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи.

Частиною першою статті 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частин третьої та четвертої вказаної статті для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Заявником у поданій скарзі зазначено орієнтовний розмір понесених ним судових витрати - 3000,00 грн. на правову допомогу, проте станом на час розгляду скарги не подано їх розрахунку, а також належних, достатніх та допустимих доказів в підтвердження факту здійснення таких витрат.

З підстав недоведення розміру судових витрат на правову допомогу та факту їх здійснення Заявником в суду відсутні правові підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат, понесених Заявником у зв'язку із розглядом Скарги.

Враховуючи вищенаведене, керуючись нормами ст.ст. 18, 42, 46, 123, 124, 126, 222, 341-344 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дельтабуд», м. Львів, від 25.01.2018р. б/н (вх. №222/18 від 29.01.2018р.) про: визнання неправомірними дій державного виконавця Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо звільнення з-під арешту всього майна Боржника та звільнення з-під арешту коштів Боржника, що містяться на рахунку 380805 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» в м.Києві, рах.№, ; скасування постанови державного виконавця Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про звільнення з-під арешту коштів боржника від 17.01.2018 року; скасування постанови державного виконавця Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про звільнення майна з-під арешту від 15.01.2018р.; зобов'язання державного виконавця Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області або іншу посадову особу Головного територіального управління юстиції у Львівській області усунути порушення та поновити право заявника шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти ПрАТ «Будівельне управління - 62» (81652, Львівська обл., м.Новий Розділ, вул.Шевченка, 6, ) з 15.01.2017р. задоволити частково.

2. Визнати неправомірними дії державного виконавця Новороздільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо звільнення з-під арешту всього майна Боржника та звільнення з-під арешту коштів Боржника, що містяться на рахунку 380805 в АТ «Райффайзен Банк Аваль» в м.Києві, рах.№, .

3. В задоволенні решти вимог за скаргою відмовити.

4. Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.235 ГПК України.

5. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 12.02.2018р.

Суддя Фартушок Т. Б.