ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" лютого 2018 р. Cправа № 902/337/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Колбасова Ф.Ф., при секретарі судового засідання Вознюк К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (вул. Заливна, 11, поверх 1, м. Суми, 40034; пр-т Михайла Лушпи, 10, кв. 65, м. Суми, 40034)

до: фізичної особи-підприємця Затайдуха Василя Кириловича (АДРЕСА_2, 21000)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, 21000) та фізична особа-підприємець Бондаренко Ігор Михайлович

про стягнення 171287 грн. 08 коп.,

та зустрічним позовом: фізичної особи-підприємця Затайдуха Василя Кириловича (АДРЕСА_2, 21000)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (вул. Заливна, 11, поверх 1, м. Суми, 40034; пр-т Михайла Лушпи, 10, кв. 65, м. Суми, 40034)

про стягнення 90782 грн. 77 коп.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися.

ВСТАНОВИВ:

19.04.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" звернулося до фізичної особи-підприємця Затайдуха Василя Кириловича про стягнення 171287 грн. 08 коп. збитків та понесених витрат.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 21.04.2016р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/337/16 з призначенням її до розгляду.

17.05.2016р. до суду від відповідача - фізичної особи-підприємця Затайдуха Василя Кириловича надійшла зустрічна позовна заява до товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" про стягнення 90782 грн. 77 коп. заборгованості за надані послуги перевезення вантажів. В обґрунтування заявлених вимог позивач за зустрічною позовною заявою посилався на порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (позивачем за первісним позовом) умов договору №1 від 11.02.2016р. про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні в частині зобов'язань по оплаті вартості наданих послуг за договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 90782 грн. 77 коп., з яких 88443 грн. 60 коп. - вартість наданих послуг та 2339 грн. 17 коп. - пеня.

Ухвалою суду від 19.05.2016р. зустрічний позов фізичної особи-підприємця Затайдуха Василя Кириловича прийнято для спільного розгляду з первісним позовом.

За наслідками розгляду первісного та зустрічного позовів, рішенням господарського суду Вінницької області від 08.08.2016р. у справі №902/337/16 було задоволено первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" до фізичної особи-підприємця Затайдуха Василя Кириловича, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця Бондаренко Ігоря Михайловича. Стягнуто з відповідача на користь позивача 145739 грн. 64 коп. - вартість пошкодженого товару, 199 грн. 60 коп. - відсотки на компенсацію у зв'язку із частковим пошкодженням вантажу, 25347 грн. 84 коп. - витрати за послуги компанії SGS при проведенні фіксації факту пошкодження вантажу та 2659,30 грн. - витрат зі сплати судового збору.

Зустрічний позов фізичної особи-підприємця Затайдуха Василя Кириловича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" про стягнення 90782 грн. 77 коп. задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Сумифітофармація" на користь фізичної особи-підприємця Затайдуха Василя Кириловича 75177 грн. 66 коп. заборгованості, 1988 грн. 29 коп. пені та 1171 грн. 30 коп. витрат зі сплати судового збору. Відмовлено в задоволенні зустрічного позову в частинні стягнення 13266 грн. 54 коп. заборгованості та 350 грн. 88 коп. пені.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, фізична особа-підприємець Затайдух Василь Кирилович звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 22.08.2016р., в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції від 08.08.2016р. у справі 902/337/16 в частині задоволення первісного позову та часткової відмови в задоволенні зустрічного позову та прийняти нове рішення, яким: відмовити у задоволенні первісного позову ТОВ "Сумифітофармація" до фізичної особи-підприємця Затайдуха Василя Кириловича про стягнення збитків в сумі 171287 грн. 08 коп.; зустрічний позов задоволити, стягнути з ТОВ "Сумифітофармація" на користь фізичної особи-підприємця Затайдуха Василя Кириловича 88443 грн. 60 коп. вартості наданих послуг за договором № 1 від 11.02.2016 р. та 2339 грн. 17 коп. пені за прострочення оплати послуг, а також всі понесені судові витрати.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.12.2016р. рішення господарського суду Вінницької області скасовано в частині стягнення за первісним позовом 25347 грн. 84 коп. витрат за послуги компанії SGS при проведенні фіксації факту пошкодження вантажу; прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовлено у стягненні 25347 грн. 84 коп. витрат за послуги компанії SGS при проведенні фіксації факту пошкодження вантажу. Резолютивну частину рішення викладено в такій редакції: "Первісний позов задовольнити частково. Стягнути з фізичної особи-підприємця Затайдуха Василя Кириловича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" 145739 грн. 64 коп. - вартість пошкодженого товару, 199 грн. 60 коп. відсотків компенсації у зв'язку із частковим пошкодженням вантажу та 2265 грн. 76 коп. витрат зі сплати судового збору. В частині стягнення 25347 грн. 84 коп. витрат за послуги компанії SGS при проведенні фіксації факту пошкодження вантажу відмовити." В іншій частині рішення Господарського суду Вінницької області залишено без змін. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" на користь фізичної особи-підприємця Затайдуха Василя Кириловича 432 грн. 89 коп.. витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, фізична особа-підприємець Затайдух Василь Кирилович подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та постанову у справі в частині задоволення первісного позову та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити повністю, зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.10.2017р. постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 15.12.2016р. та рішення господарського суду Вінницької області від 08.08.2016р. скасовано в частині відмови у задоволенні зустрічного позову в частині стягнення 13266 грн. 54 коп. заборгованості та 350 грн. 88 коп. пені. Справу в цій частині направлено на новий розгляд до господарського суду Вінницької області. В решті постанову Рівненського апеляційного господарського суду залишено без змін.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні зустрічного позову в частині стягнення 13266 грн. 54 коп. заборгованості та 350 грн. 88 коп. пені, Вищий господарський суд України в постанові від 31.10.2017р. зазначив, що "задовольняючи зустрічний позов не у повному обсязі, а частково, господарські суди послалися на приписи частини першої статті 615 Цивільного кодексу України, як такі, що надають замовнику право відмовитись від оплати послуг у частині їх неналежного виконання, а відтак а тому вимоги виконавця підлягають задоволенню в сумі 75177,06 грн. пропорційно до кількості доставленого не замоклого вантажу. Крім того, встановивши, що розмір пені, погоджений сторонами в пункті 6.10. договору, перевищує граничний розмір, встановлений Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а також врахувавши суму заборгованості, яка встановлена судом, місцевий господарський суд визначив її в розмірі 1988,29 грн.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення зустрічних позовних вимог, апеляційний господарський суд зазначав про те, що, враховуючи встановлений факт неналежного виконання перевізником своїх зобов'язань, розмір заборгованості за договором перевезення судом обґрунтовано визначено пропорційно кількості доставленого непошкодженого вантажу.

Судова колегія зазначає, що відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України, в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статей 627, 628 Цивільного України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вже зазначалось, сторонами у даній справі було укладено договір №1 про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні; правовідносини з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні регулюються главою 32 Господарського кодексу України, главою 64 Цивільного кодексу України, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненою 19.05.56 в м. Женеві (Швейцарія), до якої Україна приєдналась Законом від 01.08.2006.

За приписами статті 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом; реалізація права на односторонню відмову, передбачену договором або законом, спричиняє припинення зобов'язання, зміст якого складають права кредитора, що відмовляється від зобов'язання, та обов'язки боржника.

Отже, зміст цієї статті надає право стороні на односторонню відмову від зобов'язання, у тому числі внаслідок порушення однією із сторін його умов, лише у разі, якщо це встановлено договором або законом.

Однак суди попередніх інстанцій, посилаючись на приписи статті 615 Цивільного кодексу України, не навели ані умов договору, ані положень законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та які б надавали вантажовідправнику (замовнику) право на односторонню відмову від договору перевезення вантажу, а також не врахували положення договору про надання транспортно-експедиторських послуг щодо порядку здійснення розрахунків (пункти 5.6, 5.7 договору) та наслідки порушення зобов'язання сторін (розділ 6 договору), відтак висновки судів першої та апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічного позову в частині стягнення 13266,54 грн. заборгованості та 350,88 грн. пені є передчасними, та такими, що не ґрунтуються на повно встановлених обставинах справи." .

29.11.2017р. матеріали справи № 902/337/16 надійшли до господарського суду Вінницької області з Вищого господарського суду України.

За результатами проведеного 29.11.2017р. автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 902/337/16 в частині зустрічних позовних вимог про стягнення 13266 грн. 54 коп. основної заборгованості та 350 грн. 88 коп. пені передано на новий розгляд судді Колбасову Ф.Ф.

Ухвалою від 30.11.2017р. справу №902/337/16 прийнято суддею Колбасовим Ф.Ф. до свого провадження на новий розгляд в цій частині та призначено судове засідання на 19.12.2017р.

З огляду на положення чинної з 15.12.2017р. редакції ГПК України, розгляд справи №902/337/17 здійснювався за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

19.12.2017р. судом у справі проведено підготовче засідання.

Ухвалою від 19.12.2017р. суд відклав підготовче засідання на 18.01.2018р.

18.01.2018р. судом ухвалено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 13.02.2018 року.

На вказану дату представники сторін не з'явилися, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, шляхом направлення сторонам на їх юридичні адреси ухвали суду від 18.01.2018р. рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Будь яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.

Частиною 3 статті 120 ГПК України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з ч. 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами справи з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши в ході нового розгляду частину вимог зустрічного позову про стягнення 13266 грн. 54 коп. основної заборгованості та 350 грн. 88 грн. коп. пені, оцінивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується зустрічний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.02.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (замовник) та фізичною особою-підприємцем Затайдухом Василем Кириловичем (виконавець) укладено договір №1 про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні (договір), відповідно до п.1.1. якого предметом даного договору є порядок взаємовідносин, які виникли між замовником та виконавцем при плануванні, здійсненні і оплаті транспортно-експедиційних послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні, а також додаткових послуг по страхуванню, складування вантажів.

Згідно із п. 2.3. Договору підтвердженням факту надання послуг являється оригінал товарно-транспортної накладної встановленого зразку (СМR) з відміткою вантажовідправника, перевізника (експедитора), одержувача вантажу.

Виконавець зобов'язаний здійснювати перевезення по заявкам замовника в суворій відповідності з виданим підтвердженням прийняття замовлення до виконання. Виконавець зобов'язаний подавати під завантаження необхідний тип рухомого складу в технічно справному стані, забезпечений усіма необхідними для виконання перевезення документами, випадок відсутності необхідних документів прирівнюється до неподачі рухомого складу під завантаження. Виконавець зобов'язаний доставити ввірений замовником вантаж в зазначений пункт призначення і здати його уповноваженій особі в цілості й схоронності, згідно товарно-транспортної накладної та переданим на місці навантаження і митного оформлення документами. Виконавець зобов'язаний негайно інформувати замовника про всі проблеми, що виникають в процесі завантаження, транспортування, розвантаження вантажу і проходження митних формальностей (п.п. 4.1.1., 4.1.2, 4.1.3., 4.1.4. Договору).

Пунктом 4.2.4. Договору сторони обумовили, що замовник зобов'язаний забезпечувати упаковку і кріплення вантажу по нормам, які гарантують збереження вантажу під час транспортування.

Відповідно до п.4.2.5. Договору замовник несе відповідальність перед виконавцем за шкоду, спричинену представниками, обладнанню або транспортним засобам останнього при вантажно - розвантажувальних операціях, а також за пошкодження транспортного засобу, викликані дефектами упаковки вантажу чи не правильним або недостатнім кріпленням вантажу.

Згідно із п. 5.2. Договору підставою для оплати фрахту замовником являється рахунок виконавця та акт виконаних робіт, відправлений факсимільним зв'язком, з послідуючою досилкою оригіналів по пошті на протязі 2-ох місяців.

Пунктом 5.3. Договору встановлено, що оплата повинна бути здійснена в 10-денний строк, при умові отримання замовником документів по факсимільному зв'язку документів, вказаних у п. 5.2. Договору.

Відповідно до п. 5.6. Договору замовник зобов'язаний оплатити перевізнику всі суми без вирахування будь-яких претензій чи заліків.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір № 1 від 11.02.2016 р., як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача за зустрічним позовом взаємних цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором перевезення, який підпадає під правове регулювання глави 64 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України, глави 32 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до положень ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Також правовідносини сторін регулюються і затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. № 363 Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Відповідно до умов договору, замовником 11.02.2016р. подано виконавцю заявку №1 на здійснення конкретного перевезення товару - кора крушини в кількості 15,5 тон за маршрутом Суми (Україна) - м. Жерона (Іспанія) на адресу компанії Amoros Nature S.L. (17450 Hostairic-Girona-Spain). Заявка являється невід'ємним додатком до вище зазначеного договору. При цьому обов'язковою умовою заявки є те, що кузов машини повинен бути сухим на протязі всього часу перевезення.

Фізична особа-підприємець Затайдух В.К. прийняв вказану заявку до виконання, про що свідчить підпис виконавця, скріплений його печаткою.

На виконання заявки виконавцем 15.02.2016р. подано вантажний автомобіль марки "Рено" державний номер НОМЕР_1 з причепом № АВ 0215X0 під управлінням водія ОСОБА_4

В підтвердження виконання зобов'язань за договором позивачем за зустрічним позовом надано рахунок №4 від 29.02.2016р. та акт прийому-здачі виконаних робіт від 29.02.2016р., які в силу вимог п. 5.2 та п. 5.3 Договору є підставою для оплати. Дані документи фізичною особою-підприємцем Затайдухом В.К. (позивачем за зустрічним позовом) надіслано ТОВ "Сумифітофармація" (відповідач за зустрічним позовом) факсимільним зв'язком, а потім поштою, як того вимагає Договір.

Факт виконання фізичною особою-підприємцем Затайдухом В.К. договірних зобов'язань підвереджується наявною в матеріалах справи міжнародною транспортною накладною CMR.

Отже, у позивача за первісним позовом, з огляду на виконання перевізником умов договору, виник обов'язок оплати послуг перевезення вантажу.

Матеріалами справи підтверджується наявність порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" умов договору №1 від 11.02.2016р. про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні в частинні взятих на себе зобов'язань стосовно оплати вартості наданих послуг за договором, внаслідок чого утворилась основна заборгованість за надані транспортні послуги на загальну суму 88443 грн. 60 коп.

Проте, як слідує із встановлених судами обставин справи, за результатами попереднього розгляду первісного позову, з фізичної особи-підприємця Затайдуха Василя Кириловича було стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" 145739 грн. 64 коп. вартість пошкодженого товару, 199 грн. 60 коп. відсотків компенсації у зв'язку із частковим пошкодженням вантажу та 2265 грн. 76 коп. витрат зі сплати судового збору.

Підставою для стягнення зазначених сум стало те, що позивач за зустрічним позовом - фізична особа-підприємець Затайдух Василь Кирилович, як виконавець, прийнявши товар в пункті завантаження без будь-яких зауважень у товарно-транспортних документах, несе повну матеріальну відповідальність за його пошкодження; належними та допустимими доказами доведено неналежне виконання умов договору, протиправність поведінки виконавця, чим заподіяно замовнику матеріальні втрати у вигляді вартості пошкодженого товару за контрактом.

Господарський суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду щодо покладення вини за псування товару на перевізника та вказав, що пошкодження (намокання) вантажу сталось під час його перевезення; відмова одержувача від прийняття та послідуюча відмова від оплати частини вантажу, а також подалі дії, спрямовані на проведення незалежної інспекції пошкодженого вантажу, підтверджують сам факт його пошкодження.

Як слідує з постанови Вищого господарського суду України від 31.10.2017р., такий висновок судів попередніх інстанцій підтримала і касаційна інстанція.

Водночас, виконуючи вказівки суду касаційної інстанції в ході нового розгляду даної справи, судом дано оцінку положенням договору про надання транспортно-експедиторських послуг щодо порядку здійснення розрахунків (пункти 5.6, 5.7 договору) та наслідки порушення зобов'язання сторін (розділ 6 договору).

Так, п.5.6. договору сторони погодили, що замовник зобов'язаний оплатити виконавцю в узгодженій формі всі суми в обумовлений строк без відрахувань за рахунок будь-якої претензії, контрпретензії або зарахування, якщо сторонами додатково не обумовлено інше.

У випадку пред'явлення претензій до виконавця за неналежне виконання своїх зобов'язань відповідно до параграфу 6 даного договору, їх сума може утримуватися замовником при оплаті конкретного перевезення тільки у випадку письмової згоди на це виконавця (п. 5.7. договору).

В матеріалах справи немає письмової згоди виконавця на утримання сум замовником через неналежне виконання виконавцем свого зустрічного зобов'язання по даному перевезенню.

Тому з огляду на вищевказані положення договору, судом зроблено висновок про те, що незважаючи на встановлений факт неналежного виконавцем зобов'язання з перевезення вантажу, замовник (за відсутності згоди виконавця на інше) мав повністю оплатити вартість перевезення вантажу - 88443,60 грн..

Враховуючи, що частина цієї суми - 75177 грн. 06 коп. була стягнута за результатами попереднього розгляду даної справи, з відповідача за зустрічним позовом - ТОВ "Сумифітофармація" на користь позивача за зустрічним позовом - фізичної особи-підприємця Затайдуха В.К. (позивачем за зустрічним позовом) за результатами нового розгляду належить стягнути решту - 13266 грн. 54 коп. основної заборгованості за надані послуги з перевезення вантажу.

Крім того, судом в ході нового розгляду розглянуто вимогу позивача за зустрічним позовом про стягнення частини пені в сумі 350 грн. 88 коп.

Згідно із ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В силу ч.ч.1,2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами ч.6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.10. Договору у випадку перевищення строку оплати рахунків, зазначених у пунктах 5.3., 5.4. Договору чи погоджених строків в транспортному замовлені на конкретне перевезення, нараховується пеня в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При нарахуванні пені, позивач за зустрічним позовом - фізична особа-підприємець Затайдух В.К. не перевищив подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, згідно з розрахунком позивача за зустрічним позовом, загальна сума пені складає 2339 грн. 17 коп., яка нарахована за період з 19.04.2016р. по 13.05.2016р. Сума пені розрахована на суму боргу 88443 грн. 60 коп. з правильним визначенням періоду прострочення та правильним застосуванням розміру облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочки.

Враховуючи, що частина цієї суми - 1988 грн. 29 коп. стягнута за результатами попереднього розгляду даної справи, з відповідача за зустрічним позовом - ТОВ "Сумифітофармація" на користь фізичної особи-підприємця Затайдуха В.К. (позивача за зустрічним позовом) за результатами нового розгляду належить стягнути 350 грн. 88 коп. пені за порушення строків оплати наданих послуг з перевезення вантажу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За результатами нового розгляду частини зустрічних позовних вимог, витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача за зустрічним позовом - ТОВ "Сумифітофармація" в сумі 206 грн. 70 коп.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 176, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Зустрічні позовні вимоги фізичної особи-підприємця Затайдуха Василя Кириловича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" в частині стягнення 13266 грн. 54 коп. основної заборгованості та 350 грн. 88 коп. пені задовільнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (вул. Заливна, 11, поверх 1, м. Суми, 40034; пр-т Михайла Лушпи, 10, кв. 65, м. Суми, 40034, ) на користь фізичної особи-підприємця Затайдуха Василя Кириловича ІНФОРМАЦІЯ_1, (АДРЕСА_2, 21000, ідент. код 3137624) 13266 грн. 54 коп. основної заборгованості, 350 грн. 88 коп. пені та 206 грн 70 коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати сторонам та третім особам рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16 лютого 2018 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

надрук. 6 прим.:

1 - до справи

2, 3 - позивачу (відповідачу за зустрічним позовом) - вул. Заливна, 11, поверх 1, м. Суми, 40034; пр-т Михайла Лушпи, 10, кв. 65, м. Суми, 40034

4 - відповідачу (позивачу за зустрічним позовом) - АДРЕСА_4, 21000

5 - ОСОБА_2 (АДРЕСА_3, 21000)

6 - ФОП Бондаренко І.М. (АДРЕСА_5, 21000)