КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2018 р. Справа№ 32/563

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю секретаря судового засідання: Бойко І.О.

За участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 08.02.2018.

розглянувши апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2008 року (повний текст рішення складено 25.12.2008)

у справі № 32/563 (суддя - Хрипун О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "РИБАЛКА"

до 1) Київської міської ради

2) Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації)

третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Державне агентство земельних ресурсів України

третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Скай Тур"

про визнання укладеним договору оренди землі

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позов Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "РИБАЛКА" до Київської міської ради та Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про:

- визнання укладеним договору оренди земельної ділянки, який підписаний позивачем;

- зобов'язання Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) зареєструвати договір оренди земельної ділянки з усіма додатками, що є його невід"ємними частинами.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.12.2008 у справі № 32/563 задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "РИБАЛКА" до Київської міської ради та Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки та зобов"язати його зареєструвати.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, заступник прокурора м.Києва звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду, яким в позові відмовити повністю. В своїх доводах заступник прокурора посилався на те, що при прийнятті рішення судом першої інстанції мало місце невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що рішення місцевого господарського суду у справі № 32/563 було прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2011 року рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2008 року скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволені позовних вимог. Стягнуто з позивача державне мито за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись із вищевказаною постановою Товариство з обмеженою відповідальністю "Скай Тур" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.02.2017 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Скай Тур" задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2011 року у справі №32/563 скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 № 09-52/864/17 у зв'язку із задоволенням заяви колегії суддів: Сулім В.В. (головуючий суддя), суддів: Іоннікова І.А., Яковлєв М.Л. про самовідвід від розгляду апеляційної скарги Заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2008 року у справі № 32/563, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 32/563.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2008 року у справі №32/563, передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.12.2017 прийнято апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва до провадження та призначено справу до розгляду на 23.01.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018, відкладено розгляд справи на 08.02.2018.

В судовому засіданні 08.02.2018 прокурор, представник відповідача -1 та відповідача - 2 надали пояснення по суті спору, підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва, рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2008 скасувати та прийняти нове рішення яким, відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні 08.02.2018 представник позивача надав пояснення по суті спору, заперечував проти доводів апеляційної скарги з мотивів викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги заступника прокурора міста Києва, рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2008 залишити без змін.

В судове засідання, призначене на 08.02.2018, повноважні представники третіх осіб не з'явилися.

Колегією суддів враховано, що відповідно до частини 2 статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, в свою чергу частиною 3 статті 120 ГПК України передбачено, що виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до частини 7 статті 120 ГПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно із частиною 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.

Неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою.

Колегією суддів, враховано, що у силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників третіх осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Колегією суддів на підставі ч. 7 ст. 270 ГПК України надано учасникам судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке учасниками справи реалізовано.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно із частиною 1 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні іди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права. рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частиною 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють повідні ради.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про оренду землі" особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання). Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, встановленому Земельним кодексом України. У разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду сторони укладають договір оренди землі відповідно до вимог цього Закону.

Згідно із частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

З реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 17.12.2004 № 22-3-181 вбачається, що Товариству з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "РИБАЛКА" належать на праві власності нежилі будівлі, розташовані по вул. Центральній, 12-А у Дарницькому районі м. Києва.

Відповідно до статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу країни до особи, яка придбала будинок, будівлю або споруду, переходить право власності (право користування) на земельну ділянку.

Статтею 9 Земельного кодексу країни до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради.

Згідно із статтею 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами 2, 3 статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами 2, 3 статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 134 Земельного кодексу України визначено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, в яких відсутні акції (частки, паї), що належать державі, крім випадків відмови власника розташованого на земельній ділянці рухомого майна від її викупу або укладення договору оренди.

На момент розгляду справи в суді першої інстанції, діяв порядок надання земельних ділянок у користування в м. Києві затверджений рішенням Київради від 26.06.2003 № 512/672 та рішенням Київради від 15.07.2004 №457/1867.

З матеріалів справи вбачається, що 17.05.2005 Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "РИБАЛКА" звернулось до Київської міської ради з клопотанням про виділення в оренду земельної ділянки на вул. Центральній, 12-А у Дарницькому районі м. Києва для експлуатації та обслуговування нежилих приміщень (кафе, магазини, торгові ряди). За наслідками розгляду клопотання від 17.05.2005 заступником міського голови секретарем Київради надано згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки.

На підставі даної згоди Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "РИБАЛКА" замовило розробку відповідного проекту відведення у ПП "Лот Проджект", яке має відповідні ліцензії на землевпорядні роботи.

За результатами роботи ПП "Лот Проджект" було підготовлено проект відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "РИБАЛКА" на вул. Центральній, 2-А у Дарницькому районі м. Києва для експлуатації та обслуговування нежилих приміщень кафе, магазини, торгові ряди).

Статтею 123 Земельного кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, :риродоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених цим Кодексом, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Як вже зазначалося, на виконання цієї норми законодавства проект землеустрою Товариству з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "РИБАЛКА" був погоджений із зазначеними органами, про що свідчать їх позитивні висновки:

- Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища (висновки від 18.11.2005 № 19-9881, від 13.12.2006 № 09-10690);

- Київської міської санепідстанції (висновки від 21.07.2005 № 4802, від 18.07.2007 № 5591);

- Державного управління охорони навколишнього природного середовища в м. Києві (висновок від 21.01.2006 № 06-6-25/7758);

- Головного управління охорони культурної спадщини (висновок від 14.03.2007 № 1523);

- Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської держаної адміністрації) (висновок від 14.02.2008 № 05-2793);

- Головного управління земельних ресурсів у м. Києві (висновок від 07.03.2008 14-03-5/319)

- Дочірнього підприємства „Інститут генерального плану міста Києва" (висновок від 30.05.2005 № 1125); ДКП "ПЛЕСО" (висновок від 09.10.2008 № 1847).

Крім того, даний проект землеустрою відповідно до вимог Закону України „Про державну експертизу землевпорядної документації" отримав позитивний висновок державної землевпорядної експертизи Головного управління земельних ресурсів у місті Києві Державного агентства земельних ресурсів України, про що свідчить позитивний висновок від 12.03.2008 №66/02-08.

Слід зазначити, що всі вищезазначені документи знаходяться в матеріалах кадастрової заяви № А-7554, яка сформована у Головному управлінні земельних ресурсів за результатами іготовки проекту відведення земельної ділянки на вул. Центральній, 12-А у Дарницькому йоні м. Києва для експлуатації та обслуговування нежилих приміщень (кафе, магазини, торгові ди).

Одним із принципів земельного законодавства, який визначений статтею 5 Земельного кодексу України є забезпечення гарантій прав на землю.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "РИБАЛКА" звернулось до Київської міської ради з пропозицією укласти договір оренди земельної ділянки та надіслало два примірника договору оренди земельної ділянки для підписання Київською міською радою.

Тобто, Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "РИБАЛКА" зі свойого боку вчинено всі необхідні дії, встановлені законодавством та рішеннями Київської міської ради на оформлення землі.

Крім того, з наявної в матеріалах справи копії договору про оренду земельних ділянок вбачається, що його реєстрацію було проведено 25.03.2009 за № 63-6-00563.

Також слід наголосити, що зі змісту наявних в матеріалах справи платіжних доручень вбачається, що ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "РИБАЛКА" оплачував орендну плату.

Відповідно до частини 9 статті 123 Земельного кодексу України відмову органів місцевого самоврядування або органів виконавчої влади у наданні земельної ділянки в користування або залишення клопотання без розгляду в установлений строк може бути оскаржено в судовому порядку.

Вказана норма Земельного кодексу встановлює, що у випадку встановлення відповідності проекту відведення земельної ділянки вимогам законодавства, питання про передачу земельної ділянки вирішується судом.

Згідно із частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Статтею 1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі, якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Згідно із статтею 181 Господарського кодекс України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Частиною 4 статті 188 Господарського кодексу України визначено, що якщо сторони не досягли згоди щодо зміни договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно із частиною 5 статті 188 Господарського кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до статті 8 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини не врегульовані цим кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні В змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Таким чином, визнання права - це визнання права користування або власності у випадках, визначених законодавством, і за умови що особа яка звертається до суду має всі підстави вважати та просити суд визнати таке право.

Враховуючи вищевикладене, у відповідності до статті 123 Земельного кодексу України та статті 15 Закону України "Про оренду землі" Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "РИБАЛКА" вчинило всі передбачені законодавством дії, спрямовані на оформлення землі.

Згідно із статтею 125 Земельного кодексу України право користування посвідчується договором оренди землі, то за наявності всіх підстав для укладання договору (в даному випадку всі підстави є) враховуючи, що одна із сторін ухиляється від укладання договору, інша сторона чиє право на оформлення землі порушується може звернутись до суду та просити суд визнати право користування на землю, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Що стосується, позовних вимог до Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про зобов'язання зареєструвати договір оренди земельної ділянки між орендодавцем Київською міською радою та орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "РИБАЛКА" у встановленому порядку, то дані вимоги також підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно із статтею 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать реєстрація суб'єктів права власності на землю; реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про оренду землі" укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Положенням про Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) яке затверджене рішенням Київської міської ради від 19.12.2002 №182/342, дане управління організовує видачу державних актів на право власності на землю і право користування землею, оформлення та видачу договорів оренди земельних ділянок та здійснює їх реєстрацію.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що скасовуючи рішення місцевого господарського суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "РИБАЛКА" про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки та зобов'язання його зареєструвати, суд апеляційної інстанції, фактично через три роки, розглянув справу.

Колегія суддів касаційної інстанції наголосила, що при новому розгляді справи суд апеляційної інстанції повинен встановити чи є на спірній земельній ділянці нерухоме майно, яке належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "РИБАЛКА"; перевірити чи було виконано рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2008 щодо укладення договору оренди земельної ділянки між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "РИБАЛКА" по вул. Центральній, 12-а у Дарницькому р-ні міста Києва; чи пройшов спірний договір державну реєстрацію Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації); встановити чи використовується товариством спірна земельна ділянка та чи сплачується орендна плата за користування такою земельною ділянкою, адже дослідження вказаних обставин має суттєве значення для вирішення даного спору.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, та врахувавши вказівки Вищого господарського суду України колегія суддів зазначає, що позивач є власником нежитлових приміщень розташованих на земельній ділянці за адресою вул. Центральна 12-а у Дарницькому р-ні, м. Києва. З метою оренди земельної ділянки на якій розташовані нежитлові приміщення з дотриманням вимог статті 123 Земельного кодексу України, відповідно до порядку надання земельних ділянок у користування в м. Києві затвердженого рішенням Київради від 26.06.2003 № 512/672 та рішенням Київради від 15.07.2004 № 457/1867 було подано до Київської міської ради клопотання про оренду землі по вулиці Центральній 12-а у Дарницькому районі, міста Києва. На підставі даного клопотання Київська міська рада надала згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки.

Крім того, позивач подав розроблений та погоджений проект відведеної земельної ділянки, проте протягом місяця рішення щодо передачі земельної ділянки в оренду в порушення ч. 7 ст. 123 ЗК України прийнято не було.

Що свідчить, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обовязків щодо укладеного договору оренди.

Крім того, слід наголосити, що з наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень вбачається, що всупереч усьому орендна плата за землю сплачувалася, тобто позивач вчинив всі передбачені чинним законодавством дії щодо отримання земельної ділянки в оренду.

Згідно статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

При розгляді справи "Стреч проти Об'єднаного Королівства", Європейський суд з прав людини виходив з того, що передбачене договором оренди право орендаря на продовження цього договору має економічну цінність і юридично належить орендарю (тобто, укладаючи договір оренди, орендар обґрунтовано розраховував на продовження договору оренди). У зв'язку з цим Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що майнове право орендаря, передбачене договором оренди, є "власністю" в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і підлягає застосуванню при здійсненні захисту цих майнових прав.

Колегія суддів зазначає, що беручи до уваги правову позицію, викладену Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 20.10.2011 в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Перший протокол, Ковенція), зокрема, щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави в право особи на мирне володіння своїм майном.

Тобто, в разі відмови в задоволенні позову відбудеться непропорційне втручання в майнові права Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "РИБАЛКА".

Відповідно до частин першої - третьої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянкам. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "РИБАЛКА" є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи, які наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга Заступника прокурора міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2008 у справі № 32/563 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2008 у справі № 32/563 підлягає залишенню без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 267-270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Заступника прокурора місту Києва залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2008 у справі № 32/563 залишити без змін.

Матеріали справи № 32/563 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст складено та підписано 13.02.2018.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська