ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2018р. Справа № 914/2189/17

За позовом: Приватного акціонерного товариства Рокитнівський скляний завод, смт. Рокитне Рокитнівськогого району Рівненської області,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Торгово- виробничої компанії Перша приватна броварня Для людей як для себе!, м. Львів

про стягнення заборгованості та повернення майна

Cуддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорній І.Б.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник;

від відповідача: ОСОБА_2 представник.

Розглядається справа за позовом приватного акціонерного товариства Рокитнівський скляний завод до товариства з обмеженою відповідальністю Торгово - виробничої компанії Перша приватна броварня Для людей як для себе! про стягнення заборгованості та повернення майна.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.10.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 13.11.2017.

Представник позивача в судове засідання 13.11.2017 зявився, через канцелярію суду подав клопотання про долучення доказів, вимоги ухвали суду від 26.10.2017 виконав. Представник відповідача в судове засідання 13.11.2017 не зявився, через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи для надання сторонами можливості мирно врегулювати спір. З метою повного та всестороннього зясування обставин спору, враховуючи неявку представника відповідача та невиконання ним вимог ухвали суду від 26.10.2017, суд ухвалив відкласти розгляд справи на 04.12.2017.

Представник позивача в судове засідання 04.12.2017 зявився. Представник відповідача в судове засідання 04.12.2017 зявився, через канцелярію суду подав клопотання про продовження строку та відкладення розгляду справи для надання сторонами можливості мирно врегулювати спір. Представник позивача щодо клопотання представника відповідача про продовження строку та відкладення розгляду справи не заперечував. З метою повного та всестороннього зясування обставин спору, для надання сторонам можливості врегулювати спір у позасудовому порядку, суд ухвалив продовжити строк розгляду справи та відкласти розгляд справи 10.01.2018.

15.12.2017 набрали чинності зміни до ГПК України, в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII. Відповідно до п. 9 Перехідних положень ГПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, розгляд даної справи судом продовжено за правилами нової редакції ГПК України в порядку загального позовного провадження із стадії розгляду справи по суті.

Представник позивача в судове засідання 10.01.2018 зявився, через канцелярію суду подав заяву про уточнення позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання 10.01.2018 зявився, через канцелярію суду подав відзив на позов. З метою повного та всестороннього зясування обставин справи та для надання можливості сторонам подати всі докази, якими вони обгрунтовують свою правову позицію, суд постановив відкласти розгляд справи на 05.02.2018.

Представник позивача в судове засідання 05.02.2018 зявився, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання 05.02.2018 зявився, через канцелярію суду подав заяву про зменшення пені на 80 % та розстрочку виконання рішення на 1 календарний рік рівними частинами помісячно.

Враховуючи, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для встановлення та оцінки обставин (фактів), які є предметом судового розгляду, для зясування обставин справи і прийняття судового рішення, в судовому засіданні 05.02.2018 проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення у справі.

Позиція позивача.

Приватне акціонерне товариство Рокитнівський скляний завод (надалі позивач, постачальник) звернулося в господарський суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Торгово - виробничої компанії Перша приватна броварня Для людей як для себе! (надалі відповідач, покупець) про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 31.10.2016 між сторонами у справі було укладено договір поставки № 228 (надалі договір № 228), відповідно до умов якого позивач в період з 31 жовтня 2016 року по 19 жовтня 2017 року відвантажив на адресу відповідача склопляшку на загальну суму 9 954 773, 33 грн, не включаючи вартість використаних при пакуванні товару засобів упаковки, тари. Однак, відповідач за поставлений товар у повному обсязі не розрахувався, перерахувавши кошти лише в сумі 4 200 978, 56 грн.

Згідно з п. 5.2. договору № 228, деревяні піддони, поліпропіленові прокладинки (за наявності) є зворотною тарою, які повинні повертатись позивачу за рахунок відповідача в 60-ти денний термін з дати поставки товару. Згідно з п. 4.9. договору № 228, заставна вартість використаних при пакуванні товару деревяних піддонів становить 100,00 грн/шт. (не включаючи ПДВ), пакувальних поліпропіленових прокладинок (за наявності) - 70,000 грн/шт. (не включаючи ПДВ).

Як стверджує позивач, за період з 31 жовтня 2016 року по 19 жовтня 2017 року позивачем було відвантажено на адресу відповідача склопляшку на використаних для її пакування деревяних піддонах в кількості 2 381 штук, заставна вартість яких становить 238 100, 00 грн, та поліпропіленові прокладинки в кількості 16 681 штук, заставна вартість яких становить 1 167 670, 00 грн, а покупцем було повернуто деревяних піддонів в кількості 793 штук, заставна вартість яких 79 300, 00 грн, та поліпропіленові прокладинки в кількості 5 400 штук, заставна вартість яких 378 000, 00 грн.

Крім цього, 24.07.2014 між сторонами у справі було укладено договір поставки № 915 (надалі договір № 915). Згідно з п. 5.2. договору № 915, деревяні піддони, поліпропіленові прокладинки (за наявності) є зворотною тарою, які повинні повертатись позивачу за рахунок відповідача в 60-ти денний термін з дати поставки товару.

Згідно з п. 4.9. договору № 915, заставна вартість використаних при пакуванні товару деревяних піддонів становить 60,00 грн/шт. (не включаючи ПДВ), пакувальних поліпропіленових прокладинок (за наявності) - 30,00 грн/шт. (не включаючи ПДВ). З 01.03.2015, згідно з додатковою угодою № 2 до договору № 915, пункт 4.9 було змінено та викладено в новій редакції згідно якої, заставна вартість використаних при пакуванні деревяних піддонів становить 80,00 грн/шт. (не включаючи ПДВ), пакувальних поліпропіленових прокладинок (за наявності) - 50,00 грн/шт. (не включаючи ПДВ).

За період з 04 листопада 2014 року по 28 лютого 2015 року позивач відвантажив на адресу відповідача склопляшку на використаних для її пакування деревяних піддонах в кількості 1 881 штук, заставна вартість яких становить 112 860, 00 грн (1881 шт. х 60,00 грн/шт.).

За період з 01 березня 2015 року по 31 жовтня 2016 року позивачем було відвантажено на адресу відповідача склопляшку на використаних для її пакування деревяних піддонах в кількості 666 штук, заставна вартість яких становить 53 280, 00 гривень (666 шт. х 80,00 грн/шт.), які, як стверджує позивач відповідачем не повернуті.

Незважаючи на звернення позивача 21 вересня 2017 року із претензією від 20 вересня 2017 № 01-03/3286, заборгованість відповідач не сплатив, деревяні піддони та пакувальні поліпропіленові прокладинки не повернув, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Позиція відповідача.

Відповідач зазначає, що після звернення позивача з позовом до суду, відповідач частково сплатив борг у розмірі 1 200 000, 00 грн згідно з платіжними дорученнями від 23.10.2017 № 7171, від 31.10.2017 № 7217 та від 13.12.2017 № 8400. Також відповідач просить суд зменшити розмір пені на 80 % та розстрочити виконання рішення, зважаючи на незадовільний фінансовий стан товариства та відсутність обігових коштів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи із таких мотивів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України). Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, 24.07.2014 між сторонами у справі було укладено договір поставки № 915. Згідно з п. 5.2. договору № 915, деревяний піддон, поліпропіленові прокладинки (за наявності) є зворотною тарою, які повинні повертатись позивачу за рахунок відповідача в 60-ти денний термін з дати поставки товару.

Згідно з п. 4.9. договору № 915, заставна вартість використаних при пакуванні товару деревяних піддонів становить 60,00 грн/шт. (не включаючи ПДВ), пакувальних поліпропіленових прокладинок (за наявності) - 30,00 грн/шт. (не включаючи ПДВ).

З 01.03.2015 згідно з додатковою угодою № 2 до договору № 915 пункт 4.9 було змінено та викладено в новій редакції відповідно до якої, заставна вартість використаних при пакуванні деревяних піддонів становить 80,00 грн/шт. (не включаючи ПДВ), пакувальних поліпропіленових прокладинок (за наявності) - 50,00 грн/шт. (не включаючи ПДВ).

За період з 04 листопада 2014 року по 28 лютого 2015 року позивач відвантажив на адресу відповідача склопляшку на використаних для її пакування деревяних піддонах в кількості 1 881 штук, заставною вартістю 112 860, 00 грн (1881 шт. х 60,00 грн/шт.). За період з 01 березня 2015 року по 31 жовтня 2016 року позивачем було відвантажено на адресу відповідача склопляшку на використаних для її пакування деревяних піддонах в кількості 666 штук, заставною вартістю 53 280, 00 гривень (666 шт. х 80,00 грн./шт.), які, відповідачем не повернуті.

Станом на момент звернення з позовом до суду, відповідач не повернув в зворотній тарі згідно з договором № 915 деревяні піддони в загальній кількості 2 547 штук заставною вартістю 166 140, 00 грн.

Крім того, 31.10.2016 між сторонами у справі було укладено договір поставки № 228, відповідно до умов якого позивач в період з 31 жовтня 2016 року по 19 жовтня 2017 року відвантажив на адресу відповідача склопляшку на загальну суму 9 954 773, 33 грн, не включаючи вартість використаних при пакуванні товару засобів упаковки, тари. Однак, відповідач за товар у повному обсязі не розрахувався, перерахувавши кошти лише в сумі 4 200 978, 56 грн.

Сторони у п. 5.2. договору № 228 погодили, що деревяний піддон, поліпропіленові прокладинки (за наявності) є зворотною тарою, які повинні повертатись позивачу за рахунок відповідача в 60-ти денний термін з дати поставки товару.

Згідно з п. 4.9. договору № 228, заставна вартість використаних при пакуванні товару деревяних піддонів становить 100,00 грн/шт. (не включаючи ПДВ), пакувальних поліпропіленових прокладинок (за наявності) - 70,000 грн/шт. (не включаючи ПДВ).

За період з 31 жовтня 2016 року по 19 жовтня 2017 року позивачем було відвантажено на адресу відповідача склопляшку на використаних для її пакування деревяних піддонах в кількості 2 381 штук, заставна вартість яких 238 100, 00 грн, та поліпропіленові прокладинки в кількості 16 681 штук, заставна вартість яких 1 167 670, 00 грн, а покупцем було повернуто деревяні піддони в кількості 793 штук, заставна вартість яких 79 300, 00 грн, та поліпропіленові прокладинки в кількості 5 400 штук, заставна вартість яких 378 000, 00 грн.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.6. договору № 228 визначено, що датою поставки товару вважається дата передачі товару в розпорядження відповідача (перевізника), що відповідає даті видаткових, транспортних накладних на відпуск товару автомобільним транспортом.

Пунктом 4.1. договору № 228 визначено, що відповідач здійснює оплату за товар шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача протягом 90 (девяносто) календарних днів з дати поставки товару (п. 3.6. договору). Якщо 90-й календарний день припадає на неплатіжний або вихідний (святковий) день, відповідач має право здійснити оплату в перший наступний платіжний або робочий день, що не вважатиметься простроченням відповідача.

Незважаючи на звернення позивача 21 вересня 2017 року із претензією від 20 вересня 2017 № 01-03/3286, заборгованість відповідач не сплатив, зворотню тару, а саме деревяні піддони та поліпропіленові прокладинки позивачу не повернув, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Вищенаведені факти відповідачем не заперечуються.

Як вбачається із платіжних доручень від 23.10.2017 № 7171, від 31.10.2017 № 7217 та від 13.12.2017 № 8400, відповідач після порушення провадження у справі частково погасив заборгованість у розмірі 1 200 000, 00 грн.

Господарський суд закриває провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, у звязку із частковим погашенням відповідачем боргу після відкриття провадження у справі, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми простроченої заборгованості (боргу) за поставлений товар у розмірі 1 200 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 2 принципами господарського судочинства, є зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, розумність строків розгляду справи. За умовами ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на вищевикладене, господарським судом були створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідачем не представлено доказів сплати заборгованості в сумі 4 553 794, 77 грн. Не представлено також доказів повернення деревяних піддонів за договором поставки № 228 в кількості 1 586 штук заставною вартістю 158 600, 00 грн та поліпропіленових прокладинок в кількості 11 269 штук заставною вартістю 788 830, 00 грн, а також за договором поставки № 915, деревяних піддонів в кількості 2 547 штук заставною вартістю 166 140, 00 грн.

Тому, позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу позивачем нараховано відповідачу 148 521, 81 грн пені, 35 793, 75 грн - 3 % річних та 131 586, 23 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Слід зазначити, що інфляційні та річні є окремим видом цивільних зобов'язань, які існують в силу прострочення боржником терміну виконання грошового зобов'язання та є за своєю правовою природою відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши проведений позивачем розрахунок, вважає підставними позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 35 793, 75 та 131 586, 23 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються з приписами, встановленими Господарським кодексом України.Так, відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Суд перевіривши розрахунок пені, нарахованої на заборгованість за договором, вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в загальній сумі 148 521, 81грн обгрунтованими.

Відповідачем було подано заяву про зменшення суми неустойки на 80 %, оскільки заявлена позивачем штрафна санкція є непомірно великою для відповідача, зважаючи на незадовільний фінансовий стан останнього та відсутність обігових коштів

У випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 ЦК україни). Частиною першою статті 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Заслухавши пояснення представника відповідача щодо причин невиконання ним зобов'язання, обговоривши з представниками сторін ступінь вини відповідача, враховуючи фінансовий стан відповідача та вжиття ним заходів до виконання зобов'язання, суд прийшов до висновку про часткове задоволення заявленого відповідачем клопотання, та зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню, на 20 %. Таким чином, суд вважає що з відповідача слід стягнути пеню в розмірі 118 817, 46 грн.

Крім того, представник відповідача в судовому засіданні 05.02.2018 подав заяву про розстрочку виконання рішення на 1 календарний рік рівними частинами помісячно.

Згідно з ч. 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України, суд, який ухвалив рішення, може надати відстрочення або розстрочення виконання рішення.

При цьому, відповідно до частин 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України, підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У зв'язку з тим, що розстрочка продовжує період відновлення порушеного права стягувача при її наданні, з метою вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку продовження виконання рішення суду, необхідно враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання розстрочки виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, однак відстрочка (розстрочка) виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання. Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Господарський суд, розглянувши заяву відповідача про розстрочку виконання рішення суду, з метою дотримання балансу інтересів сторін, з врахуванням можливих негативних наслідки для боржника при одномоментному виконанні рішення у встановлений строк та наслідки для стягувача при затримці виконання рішення, вважає за можливе розстрочити на 4 (чотири) місяці виконання рішення у частині стягнення з відповідача суми боргу, пені, інфляційних та річних у загальному розмірі 4 839 992, 21 грн шляхом сплати товариством з обмеженою відповідальністю торгово-виробничою компанією «Перша приватна броварня «Для людей - як для себе!» на користь позивача щомісячно суми 1 209 998, 05 грн.

Відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Відтак, оскільки спір виник внаслідок порушення відповідачем умов укладених договорів, відшкодування витрат позивача на оплату судового збору покладається на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 231, 236-241, 331, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення з відповідача 1 200 000, 00 грн закрити.

2. Решту позовних вимог задовольнити частково.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничої компанії «Перша приватна броварня «Для людей - як для себе!» (79032, м. Львів, вул. Джорджа Вашингтона, 10, ) на користь приватного акціонерного товариства «Рокитнівський скляний завод» (34200, Рівненська обл., Рокитнівський район, смт. Рокитне, вул. Пролетарська, 18, ) суму в розмірі 4 839 992, 21 грн, з яких:

- 4 553 794, 77 грн суми простроченої заборгованості (боргу) за поставлений товар;

- 118 817, 46 грн пені;

- 35 793, 75 грн - 3 % річних;

- 131 586, 23 грн інфляційних втрат.

Розстрочити виконання рішення у цій частині на 4 (чотири) місяці, шляхом сплати товариством з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничою компанією «Перша приватна броварня «Для людей - як для себе!» (79032, м. Львів, вул. Джорджа Вашингтона, 10, ) на користь приватного акціонерного товариства «Рокитнівський скляний завод» (34200, Рівненська обл., Рокитнівський район, смт. Рокитне, вул. Пролетарська, 18, ) щомісячно (протягом лютого-травня 2018 року) суми в розмірі 1 209 998, 05 грн.

4. Зобовязати товариство з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничу компанію «Перша приватна броварня «Для людей - як для себе!» (79032, м. Львів, вул. Джорджа Вашингтона, 10, ) повернути за власний рахунок приватному акціонерному товариству «Рокитнівський скляний завод» (34200, Рівненська обл., Рокитнівський район, смт. Рокитне, вул. Пролетарська, 18, ), по договору поставки від 31 жовтня 2016 року № 228 деревяні піддони в кількості 1 586 штук, заставна вартість яких становить 158 600, 00 грн, та поліпропіленові прокладинки в кількості 11 269 штук, заставна вартість яких становить 788 830, 00 грн.

5. Зобовязати товариство з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничу компанію «Перша приватна броварня «Для людей - як для себе!» (79032, м. Львів, вул. Джорджа Вашингтона, 10, ) повернути приватному акціонерному товариству «Рокитнівський скляний завод» (34200, Рівненська обл., Рокитнівський район, смт. Рокитне, вул. Пролетарська, 18, ) за власний рахунок по договору поставки № 915 від 24 липня 2014 року) деревяні піддони в кількості 2 547 штук, заставною вартістю 166 140, 00 грн.

6. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Торгово-виробничої компанії «Перша приватна броварня «Для людей - як для себе!» (79032, м. Львів, вул. Джорджа Вашингтона, 10, ) на користь приватного акціонерного товариства «Рокитнівський скляний завод» (34200, Рівненська обл., Рокитнівський район, смт. Рокитне, вул. Пролетарська, 18, ) 107 749, 00 грн судового збору.

7. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 09.02.2018.

Суддя Манюк П.Т.