ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.02.2018

Справа № 910/22827/17

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення учасників справи у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ Логістика", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології", м. Київ

про стягнення 81 693,49 грн., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДСВ Логістика" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" (відповідач) суми заборгованості за Договором на комплексне логістичне обслуговування № WH-234 від 01.11.2013р. в розмірі 81 693,49 грн., з яких 44 947,38 грн. сума основного боргу, 18 909,78 грн. пені, 6 742,10 грн. штрафу, 9 211,14 грн. інфляційних втрат та 1 883,09 грн. 3 % річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх обов’язків за договором.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

При цьому, вказаною ухвалою суду, зокрема, відповідачу було запропоновано у строк до п’ятнадцяти днів з дня її вручення подати відзив на позовну заяву, надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази чого надати суду.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, 26.12.2017р. ухвала суду про відкриття провадження у справі від 21.12.2017р. була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, буд. 5/1, літ. А, а також на зазначену позивачем поштову адресу відповідача: 03035, м. Київ, а/я 122.

02.01.2018р. до суду повернулось поштове відправлення відповідачеві з адреси відповідача 03035, м. Київ, а/я 122 та відповідно до повідомлення підприємства поштового зв’язку від 27.12.2017р. останнього за вказаною адресою не існує.

З метою належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, 23.01.2018р. судом повторно було надіслано примірники ухвали суду про відкриття провадження у справі від 21.12.2017р. рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача та на поштову адресу останнього, а саме 01135, м. Київ, вул. Жилянська, 148, 2-й поверх.

29.01.2018р. до суду повернулось поштове відправлення, направлене відповідачеві 26.12.2017р. на адресу 01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, буд. 5/1, літ. А за закінченням встановленого строку зберігання (повідомлення підприємства поштового зв’язку від 27.01.2018р.).

Однак, станом на дату розгляду справи повідомлення про вручення відповідачу ухвали суду від 21.12.2017р. (направлені 23.01.2018р.) до суду не повернулись та за даними офіційного веб-сайту Державного підприємства “Укрпошта”, вказані вище поштові відправлення не були вручені під час доставки, про що вказано: “невдала спроба вручення: інші причини”.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв’язку повідомлення від 27.01.2018р. про повернення поштового відправлення за закінченням встановленого строку зберігання, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи та у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву не подав до суду, справа підлягає розгляду за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, –

ВСТАНОВИВ:

01.11.2013р. між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) було укладено Договір на комплексне логістичне обслуговування №WH-234 (надалі – Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов’язується на підставі заявок замовника отримувати, зберігати і повернути замовнику в цілості або відвантажити за вказівкою замовника товари, передані виконавцю замовником, найменування та кількість яких вказується замовником у заявці і надавати замовником послуги зі складської обробки, обліку товарів та інші послуги, вартість, найменування і порядок надання яких визначаються Договором та Додатками до нього, а замовник зобов’язується оплатити вартість зберігання і вартість наданих послуг згідно з розцінками та умовами, встановленими в Договорі та Додатках до нього (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору зберігання товару здійснюється на складі виконавця за адресою: 08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Дачна, 1.

Згідно п. 4.1. Договору, договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.2014р.

Додатковими угодами № 1 від 09.12.2014р. та № 2 від 31.12.2015р. дію договору продовжено до 31.12.2016р.

Згідно п. 5.2.8. Договору замовник зобов’язувався оплачувати послуги виконавця в порядку і в строки, встановлені Договором.

Приймання товару на зберігання здійснюється на підставі заявки замовника, складеною за формою, затвердженою сторонами в Додатку №3 до Договору (п. 7.1. Договору).

У відповідності до п. п. 9.1., 9.7. Договору вартість послуг виконавця визначається сторонами на підставі Додатку № 1. Загальна вартість (ціна) Договору складається з сум усіх виставлених виконавцем рахунків–фактур замовнику за договором.

Згідно п. 9.9. Договору замовник зобов’язаний сплатити виставлений рахунок протягом 14 календарних днів з дати виставлення рахунку. Рахунок направляється в електронному вигляді/факсимільним зв’язком з наступним направленням оригіналу та сплачується замовником в національній грошовій одиниці України – гривні шляхом перерахування суми платежу на поточний рахунок виконавця.

Як передбачено п. 9.10. Договору за фактом надання послуг, виконавець надсилає замовнику акт приймання передачі наданих послуг та надсилає електронну копію такого акту на електронну адресу замовника, зазначену в Додатку № 2 до договору. Замовник зобов’язаний підписати акт приймання-передачі наданих послуг і повернути виконавцю протягом 14 календарних днів з моменту його отримання або надати мотивовану відмову від підписання акту, із зазначенням усіх наявних заперечень. У випадку відсутності у вказаний термін підписаного замовником акту приймання-передачі наданих послуг, такий акт вважається підписаним замовником, а послуги по ньому виконані виконавцем належним чином в повному обсязі.

Як зазначає позивач та підтверджується наявною в матеріалах справи копією інвентаризаційного акту товарно-матеріальних цінностей від 04.12.2017р. на відповідальному зберіганні у відповідача перебуває належний відповідачеві товар, відповідної номенклатури, найменування та кількості.

За твердженнями позивача, у зв’язку з наданням відповідних послуг, ним були виставлені та направлені відповідачеві рахунки на оплату разом з актами здачі-приймання робіт, а саме:

рахунок №7721 від 31.12.2015р. на суму 5 317,74 грн., акт №7644 від 31.12.2015р. на суму 5 317,74 грн.;

рахунок №431 від 31.01.2016р. на суму 5 317,74 грн., акт №539 від 31.01.2016р. на суму 5 317,74 грн.;

рахунок №1136 від 29.02.2016р. на суму 4 974,66 грн., акт №1211 від 29.02.2016р. на суму 4 974,66 грн.;

рахунок №1950 від 31.03.2016р. на суму 5 263,74 грн., акт №2035 від 31.03.2016р. на суму 5 263,74 грн.;

рахунок №2810 від 30.04.2016р. на суму 2 626,20 грн., акт №2822 від 30.04.2016р. на суму 2 626,20 грн.;

рахунок № 3690 від 31.05.2016р. на суму 2 713,74 грн., акт №3683 від 31.05.2016р. на суму 2 713,74 грн.;

рахунок №4486 від 30.06.2016р. на суму 2 626,20 грн., акт №4530 від 30.06.2016р. на суму 2 626,20 грн.;

рахунок №5381 від 31.07.2016р. на суму 2 713,74 грн., акт №5399 від 31.07.2016р. на суму 2 713,74 грн.;

рахунок №6358 від 31.08.2016р. на суму 2 713,74 грн., акт №6409 від 31.08.2016р. на суму 2 713,74 грн.;

рахунок №7471 від 30.09.2016р. на суму 2 626,20 грн., акт №7451 від 30.09.2016р. на суму 2 626,20 грн.;

рахунок №8412 від 31.10.2016р. на суму 2 713,74 грн., акт №8390 від 31.10.2016р. на суму 2 713,74 грн.;

рахунок №9556 від 30.11.2016р. на суму 2 626,20 грн., акт №9384 від 30.11.2016р. на суму 2 626,20 грн.;

рахунок №10434 від 31.12.2016р. на суму 2 713,74 грн., акт №10434 від 31.12.2016р. на суму 2 713,74 грн.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, акти здачі-приймання робіт №7644 від 31.12.2015р. на суму 5 317,74 грн., №539 від 31.01.2016р. на суму 5 317,74 грн. та №1211 від 29.02.2016р. на суму 4 974,66 грн. підписані та скріплені печатками відповідача, а інші акти, як зазначає позивач, відповідач у передбачений договором строк не повернув, жодних вмотивованих заперечень від їх підписання не надав, відтак такі акти за умовами п. 9.10. Договору вважаються підписаними, а послуги відповідно – прийнятими.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено (докази направлення в матеріалах справи) відповідачу претензію вих. № 2352 від 05.12.2016р. на суму 55 265,01 грн., з урахуванням штрафних та фінансових санкцій, до якої позивачем також було додано акти виконаних робіт за період з грудня 2015р. по жовтень 2016р. включно, проте вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

З огляду на те, що відповідачем не здійснено оплату вартості наданих послуг у передбачені договором строки, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить елементи договору послуг та договору зберігання.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу положень ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України замовник зобов’язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно положень частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі (ч. 1 ст. 942 ЦК України).

За приписами статті 938 Цивільного кодексу України, зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Частиною 1 статті 946 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено факт перебування на відповідальному зберіганні на складі у позивача майна відповідача, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією інвентаризаційного акту товарно-матеріальних цінностей від 04.12.2017р.

Судом також встановлено факт надання позивачем та прийняття відповідачем передбачених договором послуг за період з грудня 2015р. по лютий 2016р., що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками обох сторін без взаємних претензій актами здачі-приймання робіт №7644 від 31.12.2015р. на суму 5 317,74 грн., №539 від 31.01.2016р. на суму 5 317,74 грн. та №1211 від 29.02.2016р. на суму 4 974,66 грн.

Щодо актів здачі-приймання робіт за період з березня 2016р. по жовтень 2016р., суд відзначає, що оскільки факт направлення таких актів підтверджується матеріалами справи, а відповідач у передбачений договором строк не підписав їх та не повернув позивачу, жодних вмотивованих заперечень від їх підписання не надав (матеріали справи не містять зворотного), відтак такі акти за умовами п. 9.10. Договору вважаються підписаними відповідачем, а послуги відповідно – прийнятими.

За таких обставин, факт надання позивачем передбачених договором послуг за період з березня 2016р. по жовтень 2016р., а саме акти здачі-приймання робіт №2035 від 31.03.2016р. на суму 5 263,74 грн., №2822 від 30.04.2016р. на суму 2 626,20 грн., №3683 від 31.05.2016р. на суму 2 713,74 грн., №4530 від 30.06.2016р. на суму 2 626,20 грн., №5399 від 31.07.2016р. на суму 2 713,74 грн., №6409 від 31.08.2016р. на суму 2 713,74 грн., №7451 від 30.09.2016р. на суму 2 626,20 грн. та №8390 від 31.10.2016р. на суму 2 713,74 грн. є доведеним, документально підтвердженим та не спростований відповідачем належними та допустимими доказами.

Беручи до уваги п. 9.9. Договору, обов’язок відповідача щодо оплати вартості наданих позивачем послуг мав бути виконаний протягом 14 календарних днів з дати виставлення відповідного рахунку, а прострочення оплати вартості вказаних вище послуг у відповідача виникло з наступного дня після спливу такого строку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу (вартості наданих послуг за період з грудня 2015р. по жовтень 2016р. включно) підлягають задоволенню на суму 39 607,44 грн.

Щодо вимог в частині стягнення суми боргу за надані позивачем послуги в листопаді 2016р. та грудні 2016р., суд визнає такі вимоги передчасними, з огляду на наступне.

Так, як зазначалось вище, умовами п. п. 9.9., 9.10. Договору передбачено направлення виконавцем на адресу замовника відповідного рахунку (рахунків) на оплату наданих ним послуг та акт (актів) приймання передачі наданих послуг.

При цьому, умовами договору передбачено обов’язок замовника оплатити відповідний рахунок протягом 14 календарних днів з дати його виставлення, а відповідний акт приймання-передачі наданих послуг - протягом 14 календарних днів з моменту його отримання підписати та повернути виконавцю або надати мотивовану відмову від підписання акту, із зазначенням усіх наявних заперечень.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо направлення (надання) відповідачеві рахунків на оплату та актів приймання-передачі наданих послуг за період листопад-грудень 2016р., з урахуванням чого обов’язок щодо оплати таких послуг у відповідача не настав (за відсутності доказів виконання позивачем умов п. п. 9.9., 9.10. Договору), у зв’язку з чим в задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача вартості послуг за вказаний період на загальну суму 5 339,94 грн. належить відмовити за їх недоведеністю.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 18 909,78 грн. пені, 6 742,10 грн. штрафу, 9 211,14 грн. інфляційних втрат та 1 883,09 грн. 3 % річних.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до 10.12. Договору за несвоєчасну оплату послуг виконавця, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за весь період прострочення без обмеження в шість місяців та штраф у розмірі 15% від вартості несплачених послуг за користування цими коштами.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов’язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов’язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Отже, пеня і штраф є різновидами неустойки, які не можна ототожнювати.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені та штрафу) відповідно до пункту 10.12. Договору.

Судом перевірено наданий позивачем на виконання розрахунок пені та встановлено, що він не відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та умовам Договору.

Так, позивачем при подачі позову не враховано положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та нараховано пеню за більший період, ніж передбачено вказаною нормою закону, у зв’язку з чим суд проводить власний розрахунок пені.

При цьому, судом враховано, що п. 10.12. Договору передбачено сплату замовником пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за весь період прострочення без обмеження в шість місяців, однак суд виходить з того, що ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Таким чином, за актом №7644 від 31.12.2015р. (рахунок №7721 від 31.12.2015р.) за період з 15.01.2016р. по 14.07.2016р. розмір пені за розрахунком суду становить 1 066,89 грн., за актом №539 від 31.01.2016р. (рахунок №431 від 31.01.2016р.) за період з 15.02.2016р. по 14.08.2016р. – 1 012,40 грн., за актом №1211 від 29.02.2016р. (рахунок №1136 від 29.02.2016р.) за період з 15.03.2016р. по 14.09.2016р. – 904,27 грн., за актом №2035 від 31.03.2016р. (рахунок №1950 від 31.03.2016р.) за період з 15.04.2016р. по 14.10.2016р. – 890,23 грн., за актом №2822 від 30.04.2016р. (рахунок №2810 від 30.04.2016р.) за період з 15.05.2016р. по 14.11.2016р. – 423,49 грн., за актом №3683 від 31.05.2016р. (рахунок № 3690 від 31.05.2016р.) за період з 15.06.2016р. по 14.12.2016р. – 415,37 грн., за актом №4530 від 30.06.2016р. (рахунок №4486 від 30.06.2016р.) за період з 15.07.2016р. по 14.01.2017р. – 391,28 грн., за актом №5399 від 31.07.2016р. (рахунок №5381 від 31.07.2016р.) за період з 15.08.2016р. по 14.02.2017р. – 395,45 грн., за актом №6409 від 31.08.2016р. (рахунок №6358 від 31.08.2016р.) за період з 15.09.2016р. по 14.03.2017р. – 382,49 грн., за актом №7451 від 30.09.2016р. (рахунок №7471 від 30.09.2016р.) за період з 15.10.2016р. по 14.04.2016р. – 367,95 грн., за актом №8390 від 31.10.2016р. (рахунок №8412 від 31.10.2016р.) за період з 15.11.2016р. по 14.05.2017р. – 371,78 грн.

Отже, загальна сума пені за вказаними вище актами за прострочення відповідачем строків оплати вартості наданих позивачем послуг становить 6 621,60 грн.

Щодо нарахованої позивачем пені за актами наданих послуг за період листопад-грудень 2016р., суд відмовляє в задоволенні вимог позивача в цій частині, оскільки останнім не доведено прострочення відповідачем виконання грошового зобов’язання щодо сплати вартості таких послуг, що виключає стягнення нарахованих штрафних санкцій.

Щодо стягнення з відповідача штрафу на підставі п. 10.12. Договору, а саме 15% від вартості несплачених послуг за користування цими коштами, підсумувавши вартість неоплачених відповідачем послуг, в контексті встановлених судом обставин щодо недоведеності позивачем факту надання відповідачеві послуг за період листопад-грудень 2016р. до стягнення з відповідача підлягає штраф, розрахований як 15% з суми вартості послуг за період з грудня 2015р. по жовтень 2016р. включно та становить 5 941,12 грн. (39 607,44 грн. х 15%).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо стягнення з відповідача фінансових санкцій на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, суд відзначає, що перевіривши розрахунок інфляційних втрат за актами наданих послуг за період з грудня 2015р. по жовтень 2016р. включно за заявлений ним період, судом встановлено, що розрахована позивачем сума інфляційних втрат не перевищує, розрахованих судом сум таких нарахувань та за розрахунком позивача, який не спростований відповідачем у встановленому законом порядку, до стягнення з останнього на користь позивача підлягає сума інфляційних втрат у розмірі 8 568,58 грн.

Судом також перевірено розрахунок позивача 3 % річних та встановлено, що він відповідає нормам цивільного законодавства та умовам Договору та за актами наданих послуг за період з грудня 2015р. по жовтень 2016р. включно за заявлений ним період, розраховані позивачем суми 3 % річних є арифметично правильними, у зв’язку з чим до стягнення з відповідача підлягає сума 3 % річних в розмірі 1 843,63 грн.

Щодо нарахованих позивачем сум інфляційних втрат та 3 % річних за актами наданих послуг за період листопад-грудень 2016р., суд відмовляє в задоволенні вимог позивача в цій частині, оскільки останнім не доведено прострочення відповідачем виконання грошового зобов’язання щодо сплати вартості таких послуг, що виключає стягнення нарахованих фінансових санкцій.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення суми основного боргу (вартості послуг за період з грудня 2015р. по жовтень 2016р. включно) та нарахованих штрафних та фінансових санкцій за прострочення оплати таких послуг, водночас позивачем не доведено суду наявності обставин щодо стягнення з відповідача вартості послуг за період листопад-грудень 2016р. та відповідно покладення на відповідача відповідальності за неналежне виконання умов договору.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/22827/17 позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 39 607,44 грн. суми основного боргу, 6 621,60 грн. пені, 5 941,12 грн. штрафу, 8 568,58 грн. інфляційних втрат та 1 843,63 грн. 3 % річних. В задоволенні решти вимог належить відмовити за їх необґрунтованістю.

Судовій збір в розмірі 1 225,70 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, –

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" (ідентифікаційний код 30753866, адреса: 01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, буд. 5/1, літ. А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДСВ Логістика" (ідентифікаційний код 38857571, адреса: 03148, м. Київ, вул. Сім’ї Сосніних, буд. 7, літ. Д) 39 607,44 грн. (тридцять дев’ять тисяч шістсот сім гривень 44 коп.) суми основного боргу, 6 621,60 грн. (шість тисяч шістсот двадцять одну гривню 60 коп.) пені, 5 941,12 грн. (п’ять тисяч дев’ятсот сорок одну гривню 12 коп.) штрафу, 8 568,58 грн. (вісім тисяч п’ятсот шістдесят вісім гривень 58 коп.) інфляційних втрат, 1 843,63 грн. (одну тисячу вісімсот сорок три гривні 63 коп.) 3 % річних та 1 225,70 грн. (одну тисячу двісті двадцять п’ять гривень 70 коп.) судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя                                                    С.М. Морозов