КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"12" лютого 2018 р. Справа№ 910/4050/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Алданової С.О.

Зеленіна В.О.

за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 23.01.2018

у справі № 910/4050/17 (суддя Ващенко Т.М.)

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна»

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної

виконавчої служби Міністерства юстиції України

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Байнер Груп»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хоса-Плекс Україна»

про стягнення 42 801 340,00 грн.

за позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору

Товариства з обмеженою відповідальністю «Хоса-Плекс Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна»

про стягнення 17 083,92 грн.

за позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авісто»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна»

про стягнення 48 343 976,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2018 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» на дії (бездіяльність) Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.11.2017 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо накладення арешту на банківські рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» у виконавчому провадженні № 54902012 від 12.10.17.

Визнано неправомірною платіжну вимогу № 2012/21 від 17.10.2017, виписану Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №54902012 від 12.10.2017.

В іншій частині у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2018 скасувати в частині задоволення вимог скаржника та прийняти нове рішення яким у задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Санофі-Авентіс Україна» в цій частині відмовити, а в іншій частині залишити без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведена апеляційна скарга не відповідає вимогам Глави 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 2. ч. 3 ст. 258 ГПК України, до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Стаття 4 названого Закону встановлює, що за подання апеляційної скарги на ухвалу суду розмір судового збору складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на день звернення з апеляційною скаргою).

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», розмір одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2017 року складає 1 762,00 грн. (станом на день звернення з апеляційною скаргою).

Проте, до апеляційної скарги скаржником не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

При цьому, як вбачається з матеріалів апеляційної скарги скаржник подав клопотання про відстрочку сплати судового збору. Вказане клопотання обґрунтовано тим, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є органом державної влади, який утримується та фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Даною статтею передбачено право суду, а не обов'язок щодо відстрочки, розстрочки або звільнення від сплати судового збору.

За змістом положень статті 8 Закону питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом.

Отже, за приписами зазначеної норми, звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин.

В пункті 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013р. № 7 зазначено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

При цьому, оскільки статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, то самі лише обставини, пов'язані з відсутністю коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати. (Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 05.03.2014р. по справі № 902/1266/13 та від 28.10.2014 по справі № 910/9244/13). При цьому, приписами вказаної статті передбачено, що здійснюючи свої конституційні обов'язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи даний принцип, а також положення статті 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції Закону України від 22.05.2015 №484-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору»), господарський суд позбавлений права надавати перевагу будь-якій стороні в тому числі й у питанні звільнення від сплати судового збору.

В свою чергу, особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати повинна навести доводи того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору та підтверджували можливість сплати судового збору до прийняття постанови у справі (аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 27 березня 2014 року по справі № 913/740/13-г).

Проте, зважаючи на те, що до клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору не було надано жодного доказу, який би підтверджував, що його матеріальний стан не дає можливості здійснити оплату судового збору в належному порядку та розмірі, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання про відстрочення сплати судового збору підлягає відхиленню, у зв'язку з необґрунтованістю та з урахуванням принципу рівності сторін.

Відтак, як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, скаржником до її матеріалів не надано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

Приписами ч. 2 ст. 260 ГПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Отже, наявні підстави для застосування судом апеляційної інстанції ч. 2 ст. 260 ГПК України та залишення без руху поданої апеляційної скарги.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, слід запропонувати апелянту сплатити судовий збір у встановленому відповідним законодавством порядку та розмірі (1 762,00 грн).

Керуючись статтями 174, 234, 258, 260, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відхилити клопотання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2018 у справі № 910/4050/17.

2. Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2018 у справі № 910/4050/17залишити без руху, надавши скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

3. Попередити Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, дану апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.

4. Всі документи та письмові докази подаються виключно через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду (канцелярію суду) за адресою: м. Київ, вул. Шолуденко, 1 (І поверх).

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями Київського апеляційного господарського суду.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді С.О. Алданова

В.О. Зеленін