ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Черкаси справа № 925/1591/17

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Кадусі Н.В., за участю представників сторін: позивача - Драченка В.С. за довіреністю, відповідача - Постоленко І.В. за довіреністю, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Служби автомобільних доріг у Черкаській області про стягнення 824877 грн. 86 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - дочірнє підприємство «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до Служби автомобільних доріг у Черкаській області (далі - відповідач) про стягнення, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, 749 222 грн. 73 коп. інфляційних втрат, 75655 грн. 13 коп. 3% річних за період прострочення з 01.08.2013 по 11.06.2017 року, що разом складає 824 877 грн. 86 коп., та відшкодування понесених судових витрат - сплаченого судового збору у розмірі 12 373 грн. 17 коп.

Позов мотивовано простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання, встановленого судовим рішенням.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.12.2017 року позовна заява прийнята до провадження, по ній порушено провадження у справі № 925/1591/17, справу призначено до судового розгляду.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року N2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року N 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017 року, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. N 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017 р., загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з нормами ГПК України у відповідній редакції розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

Відповідач в особі свого представника 11.01.2018 року за вх. № 665 подав письмовий відзив на позов, за змістом якого заперечував проти позову з мотивів необґрунтованості і безпідставності позовних вимог, а саме відсутності його вини у виникненні спірної грошової заборгованості, неправильності проведення позивачем розрахунків спірних сум інфляційних втрат і 3% річних, недобросовісності поведінки самого позивача, та пропуску позивачем позовної давності, про що заявив відповідач як на окрему підставу відмови у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 11.01.2018 року було закрите підготовче провадження у справі № 1591/17, справу призначено до судового розгляду по суті на 01.02.2018 року.

В засіданні суду представник позивача позов з підстав і в розмірі, викладених в позовній заяві і письмовій відповіді на відзив (вх. № 2809 від 01.02.2018), підтримав і просив суд задовольнити повністю, відповідач в особі свого представника позов не визнала і просила суд відмовити у його задоволенні повністю з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з наступних підстав.

28.12.2011 року відповідачем - Службою автомобільних доріг у Черкаській області, як замовником, та позивачем - дочірнім підприємством «Черкаський облавтодор» ВАТ «ДАК "Автомобільні дороги України», як підрядником, було укладено договір про надання послуг з експлуатаційного утримання та поточного (планово-попереджувального) ремонту автомобільних доріг державного значення у Черкаській області № 3/3-11 (далі-Договір).

За умовами цього Договору підрядник зобов'язувався надати замовнику послуги з експлуатаційного утримання та поточного (планово-попереджувального) ремонту автомобільних доріг державного значення у Черкаській області протяжністю 5194,3 км в межах виділених фінансових ресурсів згідно з вимогами діючих нормативно-правових актів, а замовник зобов'язувався прийняти та оплатити надані послуги.

Відповідно до п. 3.1 договору, договірна ціна робіт, виконання яких доручається підряднику, становила 689995697 грн. у тому числі ПДВ.

Договірна ціна послуг та строк дії Договору неодноразово змінювались сторонами, зокрема Додатковою угодою № 3 до Договору сторони продовжили термін дії Договору до 31.12.2013.

Згідно з п. 9.2 договору, замовник зобов'язався оплачувати вартість виконаних робіт протягом 20 банківських днів після підписання акта приймання виконаних робіт форми КБ-2В на підставі довідки КБ-3 при наявності коштів на бюджетних рахунках.

Відповідно до пункту 9.3 Договору, акти виконаних робіт (наданих послуг) готує підрядник, який разом з представником замовника протягом 3 днів перевіряє акти з фактично виконаними обсягами робіт (послуг). Несвоєчасне підписання актів, а також необґрунтовані претензії щодо представлених обсягів робіт (послуг) вирішуються у встановленому законодавством порядку.

Згідно розділу 6 Договору, ДП «Черкаський облавтодор» за погодженням із Службою автомобільних доріг у Черкаській області має право залучати до виконання робіт Субпідрядників.

На виконання умов Договору ПП «Дорстрой» (Субпідрядник) виконав, а ДП «Черкаський облавтодор» (Генпідрядник) та Службою автомобільних доріг у Черкаській області (Замовник) прийняли роботи з поточного середнього ремонту автомобільної дороги загального користування місцевого значення О 240503 Гельмязів-Чопилка км 0+000-км 17+000, Золотоніський район Черкаська область та автомобільної дороги загального користування місцевого значення О 240522 Гельмязів - Чопилки - Броварки -Малинівщина км 0+000-км 4+000, Золотоніський район Черкаська область.

Факт виконання робіт субпідрядником у вказаному обсязі і вартості підтверджується підписаними актами приймання виконаних будівельних робіт за червень 2013 р. на суму 283 629 грн. та 370 714 грн., що разом складає 654343 грн.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 09.06.2016 року у справі № 925/562/16 повністю задоволено позов дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» до Служби автомобільних доріг у Черкаській області, стягнуто 654343 грн. боргу, що є вартістю виконаних на умовах укладеного сторонами договору №3/3-11 від 28.12.2011 робіт, та 9815,15 грн. судових витрат.

Рішення господарського суду від 09.06.2016 року у справі № 925/562/16 набрало законної сили 29.06.2017 року, 11.07.2017 року на виконання зазначеного рішення суду у справі № 925/562/16 господарським судом Черкаської області видано наказ про його примусове виконання.

Із виписки із особового рахунку позивача в відділенні № 9 ПАТ «Банк Восток» вбачається, що 12.06.2017 року на банківський рахунок позивача зараховані кошти в сумі 664158 грн. 15 коп. з призначенням платежу: 3111020; 2281; безспірне списання згідно наказу господарського суду Черкаської області від 11.07.2016 року № 925/562/16.

Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача до відповідача про стягнення інфляційних втрат і 3% річних у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання у розмірі 654343 грн., що виникло із укладеного сторонами договору № 3/3-11 від 28.12.2011 року, встановленого рішення господарського суду Черкаської області від 09.06.2016 року у справі № 925/562/16, за період прострочення з 01.08.2013 по 11.06.2017 року.

За правовою природою спірні правовідносини сторін віднесені до договірних зобов'язань підряду, загальні положення про підряд, як окремий вид зобов'язань, визначені параграфом 1 глави 61 ЦК України, ст. 324 ГК України, про зобов'язання і договір - розділом І і ІІ книги 5 ЦК України, главою 20 ГК України, загальні положення про правочини - главою 16 розділу IV книги 1 ЦК України, правові наслідки порушення зобов'язання, відповідальність за порушення зобов'язання - главою 51 розділу I книги 5 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ст. 11 ч. ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п. п. 5, 8 Цивільного кодексу (далі -ЦК) України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб'єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов'язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов'язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наявність і розмір грошового зобов'язання відповідача перед позивачем у сумі 654343 грн., що виникло із укладеного сторонами договору № 3/3-11 від 28.12.2011 року, встановлено рішенням господарського суду Черкаської області від 09.06.2016 року у справі № 925/562/16, період прострочення позивачем визначено з 01.08.2013 по 11.06.2017 року, правильність визначення цього періоду підтверджено поданими ним доказами.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При вирішенні спору суд керується також роз'ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» N 14 від 17.12.2013 року (зокрема, але не виключно п. 7.1.), правовими висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 02.03.2016 р. у справі № 6-2491цс15, від 12.04.2017 р. у справах №№ 3-1462гс16, 3-1601гс16, від 26.04.2017 р. у справі № 3-1522гс16.

З огляду на зазначене суд, встановивши, що рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто грошову суму і таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, а отже, є грошовим зобов'язанням, приходить до висновку щодо наявності між сторонами грошового зобов'язання, яке відповідач належним чином не виконував, що є підставою для стягнення на користь позивача інфляційних втрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Відтак, з огляду на викладені обставини справи і приписи законодавства суд вважає, що спірна вимога позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідає приписам ч. 2 ст. 625 ЦК України, є обґрунтованою і підлягає задоволенню повністю.

Оцінюючи доводи (заперечення) відповідача, викладені його представником у письмовому відзиві на позов, суд надає перевагу доводам позивача, викладеним його представником у письмовій відповіді на відзив, якими заперечення позивача обґрунтовано спростовуються.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, обставин справи та вимог законодавства суд вимогу позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних визнає обґрунтованою, доказаною і задовольняє повністю. Доводи представника відповідача, приведені нею в обґрунтування заперечень проти позову, господарський суд відхиляє через їх невідповідність встановленим фактичним обставинам справи та вказаним вище нормам чинного законодавства.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати - сплачений судовий збір у розмірі 12373 грн. 17 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути із служби автомобільних доріг у Черкаській області, , місцезнаходження: 18006, м. Черкаси, бул. Шевченка, буд. 389, на користь дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», , місцезнаходження: 18006, м. Черкаси, бул. Шевченка, буд. 389, - 749222 грн. 73 коп. інфляційних втрат, 75655 грн. 13 коп. 3% річних, 12373 грн. 17 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.02.2018 року.

Суддя В.М. Грачов