ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.02.2018

Справа № 910/23254/17

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення учасників справи у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Національного заповідника "Софія Київська", м. Київ

до Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва", м. Київ

про стягнення 9 385,25 грн., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Національний заповідник "Софія Київська" (позивач) звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" (відповідач) суми зайво сплаченої орендної плати в розмірі 9 385,25 грн. за Договором № 445/1 оренди нежилих приміщень територіальної громади Шевченківського району м. Києва від 17.02.2010р., що призвело до завдання позивачеві матеріальної шкоди (збитків) на вказану вище суму.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

При цьому, вказаною ухвалою суду, зокрема, відповідачу було запропоновано у строк до п’ятнадцяти днів з дня її вручення подати відзив на позовну заяву, надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази чого надати суду, а позивачу у строк до десяти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву - надати суду відповідь на відзив.

22.01.2018р. до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить відмовити позивачеві в задоволенні позову, посилаючись на те, що для повернення позивачеві отриманих коштів за орендоване майно у сумі 9 385,25 грн. немає законних підстав. Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву та у поданій до суду заяві про застосування строків позовної давності просив суд на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України застосувати до спірних правовідносин позовну даність та відмовити позивачеві в задоволенні його вимог.

У поданій до суду 06.02.2018р. відповіді на відзив, позивач вказує на те, що відповідачем не заперечується факт надання позивачеві послуг з оренди приміщень за договором на загальну суму 9 385,25 грн., які були оплачені позивачем, крім того, позивач вказує на безпідставність застосування відповідачем певних нормативно-правових актів, обов’язковість судового рішення у справі № 826/10325/13-а, а також повторно зазначає щодо поважності причин пропуску встановленого строку для звернення до суду з даним позовом та просив суд не брати до уваги заяви відповідача, що містяться у відзиві на позовну заяву та задовольнити його вимоги у повному обсязі.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, –

ВСТАНОВИВ:

17.02.2010р. між позивачем (орендар) та Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради (орендодавець) на підставі розпорядження Шевченківської районної у м. Києві ради від 04.02.2010 №05 «Про передачу в орендне користування нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва» укладено Договір № 445/1 оренди нежилих приміщень територіальної громади Шевченківського району м. Києва (надалі – Договір), за умовами якого орендодавець зобов’язувався передати, а орендар – прийняти у строкове платне користування (оренду) нежиле приміщення (будівлю, споруду) (об’єкт оренди), загальною площею 59,5 кв.м., а саме підвал з орендованою площею 59,5 кв.м., згідно поверхового плану приміщення, розміщене за адресою по вул. Золотоворітській, 8/4.

В п. 2.2. Договору сторони погодили розмір орендної плати за користування об’єктом оренди (3 570,00 грн. з ПДВ за перший місяць оренди, розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць).

24.10.2011р. між відповідачем (орендодавцем на підставі рішення Київської міської ради № 297/5684 від 23.06.2011р.) та позивачем укладено Додаткову угоду № 4 до Договору, відповідно до якої на термін з 01.09.2011р. по 31.10.2011р. включно плата за оренду складає: вересень 2011р. – 778,21 грн., жовтень 2011р. – 778,98 грн.

25.11.2011р. між відповідачем та позивачем укладено Додаткову угоду № 5 до Договору, відповідно до якої на термін з 01.10.2011р. по 30.11.2011р. включно плата за оренду складає: листопад 2011р. – 778,98 грн.

12.12.2011р. між відповідачем та позивачем укладено Додаткову угоду № 6 до Договору, відповідно до якої на термін з 01.11.2011р. по 31.12.2011р. включно плата за оренду складає: грудень 2011р. – 779,76 грн.

20.08.2012р. між відповідачем та позивачем укладено Додаткову угоду без номеру до Договору, відповідно до якої на термін з 01.01.2012р. по 31.08.2012р. плата за оренду складає: січень 2012р. – 781,32 грн., лютий 2012р. – 782,88 грн., березень 2012р. – 784,45 грн., квітень 2012р. – 786,80 грн., травень 2012р. – 786,80 грн., червень 2012р. – 784,44 грн., липень 2012р. – 782,09 грн., серпень 2012р. – 780,53 грн. Вказана угода вступає в силу з 01.01.2012р. по 31.08.2012р.

Як зазначає позивач на підставі вказаних вище додаткових угод, ним сплачено орендну плату на загальну суму 9 385,25 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями платіжних доручень № 95 від 24.10.2011р. на суму 1 557,19 грн., № 196 від 28.11.2011р. на суму 778,98 грн., № 294 від 15.12.2011р. на суму 779,76 грн. та № 421 від 28.08.2012р. на суму 6 269,32 грн.

З матеріалів справи вбачається, що Державною фінансовою інспекцією в місті Києві відповідно до п. п. 2.3, 2.5 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції України на IV квартал 2012 року проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Національного заповідника «Софія Київська» за період з 01.01.2009 року по завершений звітний період 2012 року, про що складено Акт № 09-30/116 від 18.01.2013р. та надіслано на адресу позивача вимогу № 26-09-14-14/3033 від 05.03.2013 щодо усунення виявлених порушень, зокрема відобразити в обліку дебіторську заборгованість КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» на суму 9,38 тис. грн., стягнути з КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» кошти на суму 9,38 тис. грн. або виконати відповідний обсяг робіт чи надання послуг.

Крім того, як видно з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2013р. у справі № 826/10325/13-а задоволено позов Державної фінансової інспекції в місті Києві та зобов’язано позивача виконати в повному обсязі п. 2.3. вимоги Державної фінансової інспекції в місті Києві від 05.03.2013р. № 26-09-14-14/3033.

Матеріалами справи також підтверджується неодноразове звернення позивача з листами, вимогами, претензіями до відповідача щодо повернення сплаченої орендної плати в розмірі 9 385,25 грн. за користування орендованим майном, на які відповідачем були надані відповіді щодо відсутності законних підстав для повернення зазначених коштів.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що відповідно до Акту №09-30/116 від 18.01.2013р. та вимоги Державної фінансової інспекції в місті Києві № 26-09-14-14/3033 від 05.03.2013 щодо усунення виявлених порушень, що також підтверджено постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2013р. у справі №826/10325/13-а, позивача зобов’язано відобразити в обліку дебіторську заборгованість відповідача на суму 9,38 тис. грн. та стягнути з відповідача кошти на суму 9,38 тис. грн. або виконати відповідний обсяг робіт чи надання послуг.

При цьому, при зверненні до суду з даним позовом, позивачем подано клопотання про визнання причини пропуску встановленого строку для звернення до суду з даним позовом поважною та поновлення такого строку.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позову вказує на те, що для повернення позивачеві отриманих коштів за орендоване майно у сумі 9 385,25 грн. немає законних підстав. Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву та у поданій до суду заяві про застосування строків позовної давності просив суд на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України застосувати до спірних правовідносин позовну даність та відмовити позивачеві в задоволенні його вимог.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 2 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Частина 1 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлює для орендаря обов’язок за користування об’єктом оренди вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Як передбачено в ч. 2 ст. 19 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об'єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об'єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об'єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об'єктів, що перебувають у державній власності.

Згідно п. 23 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради №34/91 від 28 вересня 2006 року (яка була чинна до 22.09.2011р.) орендні ставки за користування нерухомим майном комунальної власності територіальної громади міста Києва для організацій, які здійснюють діяльність у галузі культури, освіти, науки, які фінансуються та отримують кошти за рахунок державного або місцевого бюджету встановлюються в межах витрат на утримання.

У відповідності до п. 21 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради № 34/6250 від 22 вересня 2011 року розмір річної орендної плати за оренду нерухомого майна становить 1 грн. на рік для бюджетних установ, що утримуються за рахунок місцевого або державного бюджетів.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

При розгляді даної справи, суд виходить з того, що зважаючи на положення ст. ст. 6, 627 - 628, 638 Цивільного кодексу України, ст. ст. 42, 180 Господарського кодексу України, з яких випливає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства, зважаючи на факт виконання сторонами зобов’язань по договору, про що сторонами не заперечується, суд дійшов до висновку про укладення між сторонами договору та додаткових угод з погодженням всіх їх умов, які обумовлюються.

Суд відзначає, що сплачені позивачем грошові кошти на підставі платіжних доручень № 95 від 24.10.2011р. на суму 1 557,19 грн., № 196 від 28.11.2011р. на суму 778,98 грн., № 294 від 15.12.2011р. на суму 779,76 грн. та № 421 від 28.08.2012р. на суму 6 269,32 грн. були отримані відповідачем на законній підставі (укладений між сторонами договір), а матеріали справи не містять доказів на підтвердження ефективного захисту позивачем свого права, як-то: звернення до суду з позовом до відповідача щодо визнання Договору № 445/1 оренди нежилих приміщень територіальної громади Шевченківського району м. Києва від 17.02.2010р. недійсним, тощо.

Разом з тим, судом встановлено, що умови Договору № 445/1 оренди нежилих приміщень територіальної громади Шевченківського району м. Києва від 17.02.2010р. та в подальшому укладених до нього додаткових угод суперечили вказаним вище нормам Закону України “Про оренду державного та комунального майна” та Методик розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, чинних у відповідний період, що правомірно знайшло своє відображення в Акті № 09-30/116 від 18.01.2013р. та вимозі Державної фінансової інспекції в місті Києві № 26-09-14-14/3033 від 05.03.2013 щодо усунення виявлених порушень, а також підтверджено постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2013р. у справі № 826/10325/13-а.

Відтак, судом встановлено наявність порушеного права позивача, а саме внесення останнім орендної плати за договором в розмірі 9 385,25 грн., тобто в більшому розмірі, ніж передбачено відповідними нормативними актами.

При розгляді даної справи, суд виходить з того, що за приписами ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України, тоді як матеріали справи не містять доказів виконання позивачем постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2013р. у справі №826/10325/13-а, що і стало однією з підстав для звернення позивача з даним позовом.

Доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву щодо відсутності законних підстав для повернення позивачеві отриманих коштів за орендоване майно у сумі 9 385,25 грн. з посиланням на ст. 19 закону України «Про столицю України – місто герой Київ», ст. ст. 64-65, 68-69 Бюджетного кодексу України, рішення Київської міської ради № 573/5385 від 30.12.2010р. та розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 80 від 09.02.2011р. щодо перерахування відповідачем 50 % суми надходжень від оренди нерухомого майна комунальної власності міста Києва, які зараховуються до загального бюджету міста Києва судом не приймаються, оскільки при розгляді даної справи судом встановлено, що положення Договору № 445/1 оренди нежилих приміщень територіальної громади Шевченківського району м. Києва від 17.02.2010р. та в подальшому укладених до нього додаткових угод суперечили вказаним вище нормам Закону України “Про оренду державного та комунального майна” та Методик розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, чинних у відповідний період, а позивач за приписами чинного законодавства має право вимагати повернення надмірно сплачених ним коштів, в тому числі й у судовому порядку.

При цьому, як вказує сам відповідач у відзиві на позовну заяву, на підставі рішення Київської міської ради № 297/5684 від 23.06.2011р. між Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією та позивачем укладено Договір оренди нежитлових приміщень територіальної громади м. Києва № 91/1 від 01.06.2013р. та за користування нежитловим приміщенням, площею 59,5 кв.м. за адресою по вул. Золотоворітській, 8/4 встановлено орендну плату у розмірі 1 грн. на рік, що додатково може свідчити про невідповідність умов Договору № 445/1 оренди нежилих приміщень територіальної громади Шевченківського району м. Києва від 17.02.2010р. та в подальшому укладених до нього додаткових угод вказаним вище нормам Закону України “Про оренду державного та комунального майна” та Методик розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, чинних у відповідний період.

Разом з тим, за приписами ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Судом встановлено наявність порушеного права позивача, яке виникло внаслідок внесення відповідачеві орендної плати у більшому розмірі, ніж передбачено законом (зайво сплаченої орендної плати в розмірі 9 385,25 грн.).

При цьому, за висновками суду, позивач про порушення своїх прав щодо стягнення зайво сплаченої ним орендної плати в розмірі 9 385,25 грн. довідався (або міг довідатись) за результатами проведення Державною фінансовою інспекцією в місті Києва планової ревізії фінансово-господарської діяльності Національного заповідника «Софія Київська», примірники акту № 09-30/116 від 18.01.2013р. якої підписано генеральним директором та головним бухгалтером позивача 30.01.2013р., відтак строк протягом якого позивач міг звернутися до суду за захистом свого порушеного права сплинув 29.01.2016р., тоді як позовну заяву згідно відмітки відділу діловодства подано до суду 22.12.2017р.

Щодо клопотання позивача про визнання причини пропуску встановленого строку для звернення до суду з даним позовом поважною та поновлення такого строку, суд відзначає, що чинне законодавство України не містить строку, протягом якого особа може звернутися до суду з відповідним позовом.

Натомість, позивачем помилково ототожнюються питання поновлення строку на звернення до суду з терміном позовної давності та наслідками спливу такого строку.

За таких обставин, оскільки станом на час звернення до суду та подачі клопотання про поновлення строку на звернення до суду, відповідачем не було подано заяви про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, таке клопотання визнається судом передчасним.

При цьому, у відповіді на відзив в обґрунтування причин поважності пропущення строку на звернення до суду, позивач вказував на те, що він є неприбутковим закладом та у зв’язку з відсутністю коштів для сплати судового збору, реалізувати своє право на звернення до суду раніше не видавалось за можливе, у зв’язку з чим просив поновити такий строк.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Однак, викладені у відповіді на відзив обставини, на думку суду, не є об’єктивними причинами, які унеможливили своєчасне звернення позивача до суду з даним позовом.

Жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності для позивачем до матеріалів справи не надано.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача зайво сплаченої позивачем орендної плати в розмірі 9 385,25 грн., не підлягають задоволенню, оскільки сплинув строк позовної давності, а відповідачем подано заяву про застосування наслідків пропуску такого строку, при цьому, судом не визнано причини пропуску позовної давності поважними.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

Судовий збір в розмірі 1 600,00 грн., у зв’язку з відмовою в позові, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, –

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя                                                    С.М. Морозов