КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2018 р. Справа№ 910/19547/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.,

представників

від позивача не з'явився

від відповідача Лінкевич О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 (повний текст складено 07.12.2017) по справі №910/19547/17 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

про стягнення 22432,84 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення 22 432,84 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту (приєднання) №АМ 112193 від 22.11.2016, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки "Kia Rio", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність водія транспортного засобу - "Land Rover", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, яким скоєно ДТП, застрахована відповідачем на підставі полісу серії АК/0396931. Відтак, обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 по справі №910/19547/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" 4007 грн 21 коп - суму страхового відшкодування та 285 грн 81 коп - витрати по сплаті судового збору. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що суму грошових коштів в розмір 18 425,63 грн відповідачем сплачено позивачу згідно з платіжним дорученням №16756 від 27.03.2017. При цьому, решта суми в розмірі 4007,21 грн відповідачем не відшкодована. Крім того, суд визнав необґрунтованими посилання відповідача на необхідність застосування коефіцієнту фізичного зносу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що місцевим господарським судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а також, судом не враховано, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, з врахуванням коефіцієнту зносу, становить 18425,63 грн. При цьому, апелянт зазначив, що позивач не позбавлений права звернутись до особи, відповідальної за збиток - ОСОБА_3 з вимогою про відшкодування страхової виплати.

Ухвалою від 26.12.2017 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 по справі №910/19547/17 та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів, з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Також, повідомлено учасників судового процесу, що розгляд апеляційної скарги, з урахуванням предмету спору, буде проводитись без їх повідомлення, відповідно до п.10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України.

До Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 задоволено вищезазначену заяву та призначено справу до розгляду 05.02.2018.

В судове засідання 05.02.2018 з'явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

22 листопада 2016 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МАНН+ХУММЕЛЬ ФТ УКРАЇНА" (страхувальник) укладено Договір страхування транспортних засобів № АМ 112193, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки "Kia Rio", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

05 грудня 2016 року в м.Харків трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "Kia Rio", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ТОВ "МАНН+ХУММЕЛЬ ФТ Україна", під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля "Land Rover", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, що підтверджується Довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №207787. Винною особою у вчиненні ДТП є водій автомобіля "Land Rover", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

При цьому, колегія суддів враховує, що вину ОСОБА_5, в настанні зазначеної ДТП, в судовому порядку не встановлено. В той же час, матеріалами справи підтверджується, завдання ОСОБА_5 матеріального збитку застрахованому автомобілю "Kia Rio", внаслідок чого виникли спірні правовідносини.

Згідно з ремонтною калькуляцією №174983 від 08.12.2016 вартість ремонтних робіт транспортного засобу "Kia Rio", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, склала 24 502,52 грн.

Відповідно до страхового акту № UA027/L01/01 від 23.12.2016 року позивач, платіжним дорученням №49211 від 26.12.2016, виплатив страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 22432,84 грн.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Так, в зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, оскільки, відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Беручи до уваги вищезазначене, до позивача, у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування, перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Такими чином, відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" повинен здійснити відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, з урахуванням зносу на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України, відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що у відповідача, в зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП), виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи (Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 3-1344гс16 та від 22 березня 2017 року № 3-1304гс16).

Позивач звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування №1575/2017/И-419/2017 від 28.02.2017р.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, суму грошових коштів в розмірі 18 425,63 грн відповідачем сплачено позивачу згідно з платіжним дорученням №16756 від 27.03.2017.

Посилання апелянта, що позивачем при визначенні суми страхового відшкодування не враховано коефіцієнт фізичного зносу колегією суддів визнано безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля при встановлення вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов'язковим.

Пунктами 7.38,7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, встановлено, що значення Е приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Винятком, стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб "Kia Rio", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 2012 року випуску, тобто строк експлуатації зазначеного автомобіля станом на момент ДТП не перевищував 7 років. При цьому, доказів того, що застрахований транспортний засіб підпадає під критерії, визначені п.7.39. Методики, матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 4007,21 грн. (22432,84 грн - 18425,63 грн).

Таким чином, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом повно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, рішення суду прийнято відповідно до вимог матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 по справі №910/19547/17 без змін.

2.Матеріали справи №910/19547/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.02.2018.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна