ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2018м. ДніпроСправа № 904/9104/15
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідачів:

1. Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", м. Дніпро

2. Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго", м. Івано-Франківськ

про стягнення 1000000,00 грн за простим векселем

у присутності представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача-1: ОСОБА_1, довіреність № 5543-К-Н-О від 14.12.2017, провідний юрисконсульт;

від відповідача-2: ОСОБА_2, довіреність № 41 від 15.05.2017, начальник відділу з загально-правових питань.

СУТЬ СПОРУ:

15.10.2015 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" (далі - 1-й відповідач) та Публічного акціонерного товариство "Прикарпаттяобленерго" (далі - 2-й відповідач) про солідарне стягнення з відповідачів 1000000,00 грн за простим векселем.

1-й відповідач надав відзив на позов, у якому проти позову заперечив, вважає, що позовні вимоги до нього як солідарного боржника є необґрунтованими та незаконними.

2-й відповідач 03.11.2015 надіслав до суду клопотання про зупинення провадження у цій справі до розгляду пов'язаної з нею справи №909/548/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" до Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та до Дочірнього підприємства "Прикарпаттяенергосервіс" ПАТ "Прикарпаттяобленерго", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні 1-го відповідача: приватного нотаріуса ОСОБА_3 та ПАТ "Акцент-Банк", про визнання простих векселів №№563; 564; 565; 566; 567; 568; 569; 570, складених 04.05.2000 від імені ПАТ "Прикарпаттяобленерго", такими, що не мають вексельної сили та про визнання недійсною поруки ДП "Прикарпаттяенерго-сервіс" ПАТ "Прикарпаттяобленерго" від 10.05.2000. В клопотанні про зупинення провадження у справі 2-м відповідачем зазначено, що його позовні вимоги ґрунтуються на тому, що вищевказані прості векселі не відповідають формі та не містять обов'язкових реквізитів, як це передбачено ст. 76 ОСОБА_4 закону про переказні векселі та прості векселі.

У судовому засіданні оголошено перерву з 03.12.2015 до 09.12.2015.

Ухвалою суду від 09.12.2015 провадження у справі №904/9104/15 зупинено до вирішення господарським судом Івано-Франківської області пов'язаної з нею іншої справи №909/548/15; оригінал простого векселя 567, складеного 04.05.2000, направлено до господарського суду Івано-Франківської області для проведення експертного дослідження під час розгляду справи №909/548/15.

Від 2-го відповідача 07.11.2016 надійшов відзив на позов, у якому ПАТ "Прикарпаттяобленерго" проти позовних вимог заперечує, посилаючись на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 18.05.2016 про визнання простих векселів, у тому числі спірного векселя 567, такими, що не мають вексельної сили.

15.09.2017 на адресу господарського суду Дніпропетровської області супровідним листом №909/548/15/12619/17 від 10.08.2017 повернуто оригінал простого векселя 567, складеного 04.05.2000.

15.12.2017 набув чинності ОСОБА_4 України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, ОСОБА_5 процесуального кодексу, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, яким Господарський процесуальний кодекс України (далі ГПК України) викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 9 ч. 1 розділу XI перехідних положень ГПК України у новій редакції справи у судах першої інстанції та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, розгляд цієї справи слід здійснювати за правилами, що передбачені новою редакцією ГПК України.

21.12.2017 від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла заява про поновлення провадження у справі №904/9104/15 у зв'язку з вирішення по суті справи №909/548/15 та прийняттям 01.08.2017 рішення господарським судом Івано-Франківської області.

Враховуючи той факт, що підстави, які зумовили зупинення провадження відпали, суд ухвалою від 28.12.2017 поновив провадження у справі та призначив її до подальшого розгляду на 11.01.2018 за правилами загального позовного провадження на стадії підготовчого засідання.

Від 2-го відповідача 05.01.2018 на електронну поштову скриньку суду та 09.01.2018 поштою надійшли:

- клопотання про участь його в судовому засіданні в режимі відеоконференції, у задоволенні якого відмовлено через відсутність технічної можливості у суду проведення такого засідання у зв'язку з зайнятістю судового майданчика для проведення відеоконференції на призначену дату та час;

- заява про застосування заходів до позивача щодо зловживання ним процесуальними правами та передачу справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю), посилаючись на той факт, що позивач, зловживаючи процесуальними правами, штучно змінив територіальну підсудність, що, на думку 2-го відповідача, є більш зручною для позивача, тим самим порушуючи права АТ "Прикарпаттяобенерго".

Розглянувши заяву 2-го відповідача, суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 29 ГПК України, право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу. Позови у спорах за участю кількох відповідачів можуть пред'являтися до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання одного з відповідачів.

Позивач, звертаючись до господарського суду Дніпропетровської області, пред'явив позов до двох відповідачів, одним з яких є ПАТ "Акцент-Банк", що знаходиться в м. Дніпро. Таким чином, виходячи з правових норм Господарського процесуального кодексу України, звернення позивача до суду за місцезнаходженням одного з відповідачів є процесуальним правом останнього.

Отже, судом прийнято позовну заяву з додержанням правил підсудності, яка не підпадає під дії виключної підсудності, передбаченої ГПК України, тому суд не вбачає підстав зловживання позивачем процесуальними правами.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 31 ГПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

З огляду на наведене, суд в ухвалі від 11.01.2018 дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви 2-го відповідача про застосування заходів до позивача щодо зловживання ним процесуальними правами та передачу справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю), а також про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в засідання на 06.02.2018.

В засіданні суду представник 2-го відповідача повторно заявив усне клопотання про передачу справи за підсудністю до господарського суду Івано-Франківської області, яке судом відхилено з тих же підстав, що зазначені вище.

Від 1-го відповідача 15.01.2018 надійшли заперечення на позовну заяву, в яких зазначено, що позовна заява не підлягає задоволенню в частині стягнення з ПАТ "Акцент-Банк", у зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позову в цій частині вимог.

У судовому засіданні, яке відбулось 06.02.2018, судом оголошено перерву до 08.02.2018 з метою забезпечення позивачу можливості перевірити факт надходження коштів та надати інформацію про розмір заборгованості станом на дату судового засідання.

Представником позивача 07.02.2018 до суду подано письмові пояснення, в яких повідомляється, що ПАТ "Прикарпаттяобленерго" здійснило наступні оплати за векселем №567: 12.12.2017 на суму 5000,00 грн та 31.01.2018 на суму 300000,00 грн; таким чином, заборгованість за векселем складає 695000,00 грн. Крім того, позивачем заявлено клопотання щодо розгляду справи, який відбудеться у судовому засіданні 08.02.2018, за відсутності представника позивача у звязку з неможливістю забезпечити явку останнього.

Вказане клопотання судом розглянуто та задоволено.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є держателем простого векселя №567 на суму 1000000,00 грн, випущеного Відкритим акціонерним товариством "Прикарпаттяобленерго", зі строком платежу "по предявленню, але не раніше 01 січня 2015 р.".

За даним векселем ВАТ "Прикарпаттяобленерго", правонаступником якого є 2-й відповідач, зобов'язався заплатити проти цього векселя Українському кредитному банку, правонаступником якого є 1-й відповідач, чи його наказу 1000000,00 грн.

На звороті спірного векселя, Українським кредитним банком, був проставлений бланковий індосамент на пред'явника "Платити наказу: без обороту на мене".

10 квітня 2015 року НАК "Нафтогаз України" звернулась до 2-го відповідача з вимогою про оплату зазначеного векселя, яка була викладена в листі №26-2586/1.2-15 від 09.04.2015 (а.с. 14-16).

Спір між сторонами випливає з правовідносин, повязаних з обігом векселів. Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про обіг векселів в Україні", якій визначає, зокрема, особливості здійснення операцій з векселями та виконання вексельних зобовязань у господарській діяльності, а також законодавство, яке регулює обіг векселів в Україні. ОСОБА_5 кодексу України до правовідносин, повязаних з вексельним обігом, можуть бути застосовані лише у тій частині, яка не врегульована нормами вексельного законодавства.

Згідно зі ст.ст. 1, 3, 21 Закону України від 18.06.1991 "Про цінні папери і фондову біржу" векселі віднесені до цінних паперів, які засвідчують письмові боргові зобовязання встановленої форми, що дає право його власнику (векселедержателю) вимагати від боржника (векселедавця) сплатити зазначені у векселі суми грошових коштів у вказаний строк.

Зважаючи на те, що спірний вексель випущено 04.05.2000, а Женевські конвенції 1930 року, якими запроваджено ОСОБА_4 закон про переказні векселі та прості векселі від 07.06.1930, набрали чинності для України 06.01.2000, до спірних правовідносин застосовується ОСОБА_4 про переказні векселі та прості векселі (далі - ОСОБА_4).

Відповідно до ст. 16 ОСОБА_4 Закону особа, в якої знаходиться переказний вексель, вважається законним векселедержателем, якщо її право базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим.

З огляду на викладене, позивач є законним векселедержателем простого векселя №567 від 04.05.2000.

Статтею 9 ОСОБА_4 Закону встановлено, що трассант (векселедавець) відповідає за акцепт і за платіж. Він може зняти з себе відповідальність за акцепт; будь-яка умова, за якою він знімає з себе відповідальність за платіж, вважається ненаписаною.

Тож, трасант (векселедавець) не може зняти з себе відповідальність за платіж.

Стаття 15 ОСОБА_4 закону передбачає, оскільки, не обумовлено протилежне, індосант відповідає за акцепт і за платіж.

Виходячи з приписів вказаної норми закону, можливість включення до індосамента застереження "Без обороту на мене" чи будь-якого іншого застереження, що має наслідком звільнення індосанта від відповідальності за платіж по векселю.

В такому випадку індосант відповідає лише за дійсність переданої за векселем вимоги. Вказане застереження означає, що при неакцепті або неплатежі до такого індосанта не можуть бути пред'явлені вимоги передбачені ст.ст. 43 - 49 ОСОБА_4 закону, тобто, звільняє індосанта від відповідальності за невиконання зобов'язань за векселем.

Таким чином, форма індосаменту, за якої індосант перед своїм підписом робить напис "Без обороту на мене", або інше рівнозначне застереження, звільняє індосанта від відповідальності за пред'явленими до нього претензіями у разі не оплати векселя зобов'язаною за ним особою (основним вексельним боржником).

Як вже було зазначено вище, спірний вексель був індосований із застереженням "Без обороту на мене", а новий векселедержатель (позивач) погодився прийняти вексель за наявності такого застереження.

Зробивши таке застереження, індосант звільнив себе від відповідальності у разі несплати за цим векселем основним боржником - векселедавцем простого векселя.

Тому позовні вимоги підлягають задоволенню саме з 2-го відповідача.

У процесі вирішення даного спору у господарському суді Івано-Франківської області розглядалася справа №909/548/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" (2-й відповідач) до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та дочірнього підприємства "Прикарпаттяенергосервіс" Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - приватного нотаріуса ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", про визнання векселів, у тому числі простого векселя №567, такими що не мають вексельної сили, та визнання недійсною поруки від 10.05.2000.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 01.08.2017 у справі №909/548/15 за результатами нового розгляду справи у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю правових підстав для визнання векселів №№ 566, 567, 564, 568, 569, 565, 563, 570 такими, що не мають вексельної сили. З огляду на похідний характер вимоги про визнання недійсною поруки від 10.05.2000, у задоволенні позову в цій частині судом також відмовлено.

Приймаючи 01.08.2017 рішення про відмову в задоволені позову у справі №909/548/15 про визнання векселів, в тому числі простого векселя №567, такими що не мають вексельної сили та визнання недійсною поруки від 10.05.2000, господарський суд Івано-Франківської області виходив з наступних, встановлених ним обставин:

"Згідно зі статтею 75 ОСОБА_4 закону простий вексель повинен містити такі реквізити: (1) найменування "вексель", яке включене безпосередньо в текст і висловлене тією мовою, якою цей документ складений; (2) просте і нічим не обумовлене обіцяння сплатити визначену суму; (3) зазначення строку платежу; (4) зазначення місця, в якому має бути здійснений платіж; (5) найменування того, кому або за наказом кого платіж повинен бути здійснений; (6) зазначення дати і місця складання векселя; (7) підпис того, хто видає документ (векселедавця).

Статтею 76 ОСОБА_4 закону встановлено, що документ, у якому відсутній будь-який із вказаних реквізитів, не має сили простого векселя, за винятком випадків, встановлених цією нормою.

Отже, ОСОБА_4 закон передбачає спосіб захисту порушеного права та інтересу шляхом визнання векселя такими, що не має вексельної сили, а підставою для задоволення такого позову є відсутність у спірному векселі будь-якого з реквізитів, вказаних у статті 75 ОСОБА_4 закону.

У відповідності до правил виготовлення і використання вексельних бланків, затверджених постановою кабінету міністрів України і національного банку України від 10.09.1992 №528 (яка діяла на момент видачі спірних векселів) а саме: пунктом 1 розділу 2 "використання вексельних бланків", зокрема, встановлено, що вексель підписується керівником та головним бухгалтером юридичної особи та завірюється печаткою.

Як вбачається з спірних простих векселів, оригінали яких оглянуто судом, вони підписані головою правління ВАТ "Прикарпаттяобленерго" та головним бухгалтером та скріплені печаткою ВАТ "Прикарпаттяобленерго".

Згідно ухвал господарського суду у даній справі від 25.12.15 та 27.02.17, Львівським НДІ судових експертиз проведено 2 криміналістичної експертизи з дослідження підписів.

Згідно ст. 7 ОСОБА_4 закону якщо на переказному векселі є підписи осіб, нездатних зобов'язуватися за переказним векселем, або підроблені підписи, або підписи вигаданих осіб, або підписи, які з будь-яких інших підстав не можуть зобов'язувати тих осіб, які поставили їх на переказному векселі або від імені яких переказний вексель був підписаний, то зобов'язання інших осіб, які поставили свої підписи на ньому, є все ж таки юридично дійсними.

В абз. 2 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 08.06.07 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" зазначено, що особа, яка отримала вексель від представника, що не мав достатніх повноважень на видачу (передачу) векселя, не може вимагати виконання зобов'язань за векселем від особи, котра видала (передала) вексель. Однак вона вправі вимагати здійснення платежу за векселем від такого представника, що поставив свій підпис на векселі, в обсязі і за умов, зазначених у векселі, виходячи з того, що його видано (передано) особисто цим представником. У разі перевищення повноважень представником особи, від імені якої вексель підписано, тобто прийняття ним зобов'язання за векселем від імені іншої особи на суму, що перевищує ту, в межах якої він мав право діяти, зобов'язання переноситься на представника не в повному обсязі, а лише в межах перевищення. При розгляді справ такої категорії судам необхідно також враховувати, що у разі схвалення в подальшому особою видачі (передачі) векселя представником без повноважень або з їх перевищенням, відповідальність за векселем на підставі ч. 2 ст. 241 ОСОБА_5 кодексу України несе ця особа, якщо інше не випливає із самого векселя.

За приписами ст. 241 ОСОБА_5 кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Судом досліджено наявні в матеріалах справи підписані керівником та головним бухгалтером позивача звіти за формою №2 (термінова, квартальна, річна) про випуск, реалізацію та обіг цінних паперів за січень 2002р., січень-грудень 2004 (а.с.25-32 том 3), лист головного бухгалтера позивача від 27.12.2005 №046/7217 (а.с.24 том 3), яким повідомлено відповідача - НАК "Нафтогаз України" про дійсність видачі спірних векселів, що свідчить про обізнаність керівництва позивача про факт видачі векселів та подальше їх схвалення.

Також, не може бути підставою для визнання спірних простих векселів такими, що не мають вексельної сили, та обставина, що у спірних векселях у графі "найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж" зазначено Український кредитний банк та не вказано виду вказаного господарського товариства, з огляду на наступне.

Матеріали свідчать про те, що на кожному спірному векселі міститься відбиток печатки Українського кредитного банку разом із ідентифікаційним кодом вказаної юридичної особи - 14360080.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за пошуком ідентифікаційного номеру 14360080 міститься інформація, що вказаний ідентифікаційний номер юридичної особи належить ПАТ "Акцент-банк" (т.2 арк.44-46).

Факт правонаступництва ЗАТ "Український кредитний банк", який в свою чергу є правонаступником прав та обов'язків "Українського кредитного банку", на ПАТ "Акцент-банк" сторонами не оспорюється.

ОСОБА_4 закон про переказні векселі та прості векселі та ОСОБА_4 України Про цінні папери та фондову біржу (в редакції, чинній станом на дату складення спірних векселів) не містили жодних правил складення такого реквізиту простого векселя як найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж, з огляду на що такий реквізит повинен відповідати вимозі щодо достатньої визначеності юридичної особи.

Згідно з п.1.2 Статуту Закритого акціонерного товариства Український кредитний банк, затвердженого загальними зборами акціонерів ЗАТ Український кредитний банк (протокол №3 від 22.08.2005р.), Закрите акціонерне товариство Український кредитний банк є правонаступником прав та обов'язків Українського кредитного банку, який правонаступником прав та обов'язків Київського приватного банку Київприватбанк, створеного за рішенням установчих зборів (протокол від 28.05.1992р.) та зареєстрованого Національним банком України 30 жовтня 1992р., реєстраційний №127 (а.с.230 том 2).

Таким чином, незазначення у спірних векселях організаційно-правової форми Українського кредитного банку закритого акціонерного товариства, ще не свідчить про незазначення найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж, оскільки навіть при відсутності у векселі організаційно-правової форми Українського кредитного банку вбачається можливим визначити та ідентифікувати вказану юридичну особу.

Доказів існування іншої юридичної особи з такою назвою Український кредитний банк, ідентифікаційним кодом 14360080 та з іншою організаційно-правовою формою, позивачем суду не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що твердження позивача про відсутність зобов'язання за спірними векселями, за наведених вище обставин, є необґрунтованим та не доведеним, а тому вказана дія вчинена правомірно, відповідно до вказаних вище норм закону. Більш того, факт випуску позивачем спірних векселів доведений належними засобами доказування.".

В силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України, вищевказані обставини, встановлені рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 01.08.2017 у справі №909/548/15, яке набрало законної сили 27.12.2017, не потребують доказування при розгляді даної справи, в якій беруть участь ті самі особи. Тому, заперечення ПАТ "Прикарпаттяобленерго", наведені у відзиві на позов за №054/7180 від 03.11.2016, з приводу того, що спірний вексель не має вексельної сили, не приймаються судом до уваги.

Отже, у 2-го відповідача перед позивачем існує боргове зобовязання за простим векселе №567, предявленим до оплати 10.04.2015, у сумі 1000000,00 грн.

З огляду на те, що 2-м відповідачем частину боргу в сумі 305000,00 грн було сплачено після звернення позивача з позовом до суду, а саме: 12.12.2017 5000,00 грн на підставі платіжного доручення №5931 та 30.01.2018 300000,00 грн на підставі платіжного доручення №7690, провадження у справі в цій частині вимог підлягає закриттю на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмета спору.

Доказів погашення залишку боргу перед позивачем 2-м відповідачем на момент вирішення спору не надано.

07.02.2018 позивач подав заяву про проведення судового засідання 08.02.2018 без участі його представника та вказав, що залишок несплаченої заборгованості складає 695000,00 грн і просив стягнути на його користь сплачений ним судовий збір.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з 2-го відповідача на користь позивача 695000,00 грн боргу за простим векселем №567, із закриттям провадження в частині вимог у сумі 305000,00 грн та відмовою в частині вимог до 1-го відповідача .

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати у справі зі сплати судового збору в сумі 15000,00 грн покладаються на 2-го відповідача.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 91, 129, 231 ч. 1 п. 2, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" (76014, м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, 34; ідентифікаційний код 00131654) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) основний борг за векселем №567 у сумі 695000,00 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 15000,00 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В частині вимог про стягнення 305000,00 грн основного боргу провадження по справі закрити.

4. В частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано - 09.02.2018.

Суддя В.Д. Воронько