ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року м. ОдесаСправа № 5016/149/2011(17/6)
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Разюк Г.П., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання Федорончук Д.О.,

за участю представників сторін:

від позивача - не зявився,

від відповідача - ОСОБА_1 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод»

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 26.12.2017 року

про видачу дублікату наказу від 04.04.2011

у справі № 5016/149/2011 (17/6)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк»

до Державного підприємства «Миколаївський ремонтно-механічний завод»

про стягнення заборгованості за кредитним договором №02/016/08-К від 13.02.2008 у розмірі 184 088,97 грн.

Судовою колегією роз'яснено представнику, який прибув у судове засідання, права та обов'язки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України. Заяв про відвід суддів не надходило. Розгляд справи проводиться за допомогою звукозаписувальної техніки.

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» (далі Банк) звернулось до Господарського суду Миколаївської області із заявою про видачу дублікату виконавчого документа, з посиланням на втрату його оригіналу.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.12.2017 заяву Банку задоволено та видано дублікат наказу № 5016/149/2011 (17/6).

Ухвала мотивована тим, що згідно ч.5 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно ст.12 цього Закону виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Постановою ВДВС від 29.12.2014 вищезазначений наказ було повернуто стягувачу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою господарського суду, Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод» (далі Підприємство) звернулось до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви Банку відмовити.

Скаржник вважає, що приймаючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції порушив норми як процесуального так і матеріального права.

12.02.2018 до суду апеляційної інстанції від Банка надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним зясуванням обставин справи, є обґрунтованою, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Підприємства. Крім цього, Банк вважає, що посилання апелянта на те, що до дня набрання чинності новим Законом України «Про виконавче провадження» діяли норми Закону України «Про виконавче провадження» 1404-19 від 02.06.2016 та застосування положень ст. 58 Конституції України є неправомірним.

Представник позивача у судове засідання 14.02.2018 року не з'явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням від 02.02.2018.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 273 ГПК України строк для перегляду ухвали місцевого господарського суду, Одеський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки ухвали Господарського суду Миколаївської області в апеляційному порядку за відсутності представника позивача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

В судовому засіданні 14.02.2018 представник відповідача надала пояснення, в яких підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити останню.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.03.2011 позов задоволено: стягнуто з ДП «Миколаївський ремонтно-механічний завод» на користь ПАТ «Кредитпромбанк» в особі Миколаївської філії ПАТ «Кредитпромбанк» поточну заборгованість по кредиту 97 507,02 грн., прострочену заборгованість по кредиту 43 621,49 грн., поточну заборгованість по процентам 835,17 грн., прострочену заборгованість по сплаті процентів 36 066,72 грн., пеню за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами 2 646,44 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту 3 412,13 грн.

04.04.2011 на виконання вказаного вище рішення суду видано відповідний наказ.

ПАТ «Кредитпромбанк» звернулось до Заводського відділу ДВС Миколаївського МУЮ із заявою від 23.09.2014 про відкриття виконавчого провадження, до якої додано оригінал виконавчого документу наказ Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2011.

06.10.2014 старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС Миколаївського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44927002, в якій зазначено, що документ вступив у законну силу 01.10.2014, заява про примусове виконання подана 01.10.2014.

29.12.2014 старшим державним виконавцем названого органу ДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з посиланням на те, що виконавчий документ за рішенням суду про стягнення коштів підлягає предявленню до Управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області для здійснення обліку, інвентаризації та подальшої передачі органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів для погашення заборгованості.

Ухвалою суду від 25.05.2017 Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі Банк, заявник) залучено до участі у справі №5016/149/2011 (17/6) у якості правонаступника позивача - Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» та замінено сторону за наказом Господарського суду Миколаївської області № 5016/149/2011 (17/6) від 04.04.2011.

28.07.2017 до Господарського суду Миколаївської області надійшла заява АТ «Дельта Банк» про видачу дубліката виконавчого документа наказу №5016/149/2011(17/6) від 04.04.2011 з посиланням на втрату оригіналу даного наказу.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 13.09.2017 у задоволенні заяви про видачу дубліката наказу відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.11.2017 ухвала суду першої інстанції від 13.09.2017 залишена без змін.

18.12.2017 року до Господарського суду Миколаївської області надійшла заява Банку про видачу дублікату наказу, оскільки його оригінал втрачено та до виконання не предявлено. На підтвердження втрати наказу до заяви додана довідка, яка підписана уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» та головним бухгалтером АТ «Дельта Банк». Також було надано акт службового розслідування від 06.12.2017 (а.с. 207) та лист ПАТ «Кредитпромбанк» від 21.03.2017 (а.с. 204).

Заява мотивована тим, що в період з 06.10.2014 по 29.12.2014 виконавчий документ перебував на виконанні у Заводському ВДВС м. Миколаєва. 29.12.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві разом з виконавчим документом на підставі п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у звязку із тим, що виконавчий документ про стягнення заборгованості з боржника державного підприємства підлягає предявленню до Головного управління ДКСУ у Миколаївській області через Управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області.

Виконавчий документ було повернуто первісному кредитору, АТ «Кредитпромбанк», та в подальшому цей документ не направлявся на примусове виконання до Управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області.

При цьому, заявник вважає, що в даному випадку виконавчий документ підлягає предявленню на нове примусове виконання у строк до 29.12.2017, так як виконавче провадження завершено згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 29.12.2014.

Проте, судова колегія не погоджується з доводами Банку, що виконавчий документ підлягає предявленню на нове примусове виконання у строк до 29.12.2017, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що наказ від 04.04.2011, був предявлений до виконання, у звязку з чим, 06.10.2014 старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС Миколаївського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44927002, однак 29.12.2014 старшим державним виконавцем названого органу ДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV (редакція, що діяла на момент винесення постанови).

Згідно ч. 5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІV (редакція, що діяла на час повернення наказу) повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його прав повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього закону, а саме протягом року з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 3 ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ (в редакції, яка діяла на час повернення наказу) встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Отже, строк для повторного пред'явлення наказу від 04.04.2011 року у справі № 5016/149/2011 (17/6) становить з 29.12.2014 року по 29.12.2015 року, тобто, 30.12.2015 року закінчився строк пред'явлення такого виконавчого документа до виконання.

Стягував, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання (ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606- ХIV (в редакції, яка діяла на час повернення наказу)).

Відповідно до п. 19.4. Розділу IX Перехідні положення ГПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Тобто, на момент подання заяви про видачу дубліката виконавчого документа, строк пред'явлення останнього до виконання був пропущений, а стягувач звернувся із заявою про видачу дубліката виконавчого документа вже після закінчення строку, встановленого для предявлення наказу до виконання.

У своїй заяві Банк посилається на ч. 5 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404- VІІІ від 02.06.2016 року, згідно з якою виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, тобто протягом трьох років.

Однак, згідно п. 2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-УШ від 02.06.2016 року, Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХIV визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, а саме з 05.10.2016 року. Тобто, до дня набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року діяли та застосовувались норми Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХIV, в тому числі, і в частині строків пред'явлення виконавчих документів до виконання повторно.

Так, ст. 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У рішенні Конституційного суду України від 05.04.2001 року № 3-рп/2001 зазначено, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Цим же рішенням Конституційного суду України встановлено, що закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, невірним є трактування судом першої інстанції в ухвалі від 26.12.2017 року та Банком у своїй заяві про видачу дубліката виконавчого документа про застосування п. 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404- VІІІ, на підставі якого ним фактично надається зворотна дія цього закону, всупереч положень ст. 58 Конституції України.

Судова колегія вважає, що положення Закону України від 02.06.2016 року № 1404- VІІІ «Про виконавче провадження» в частині предявлення виконавчих документів до виконання, визначених у ч. 1 ст. 12 цього Закону, розповсюджуються виключно на виконавчі документи видані з дня прийняття цього Закону та до набрання ним чинності, оскільки застосування поняття «набрання чинності законом» у спірних правовідносинах не може зводитись лише до визначення певної календарної дати, а повинно невідємно повязуватись із моментом прийняття відповідного закону при неухильному дотримання принципу зворотності дії закону у часі.

Приймаючи до уваги вищевикладене судова колегія прийшла до висновку, що у випадку якщо строк предявлення виконавчого документа до виконання не закінчився, згідно норм Закону у попередній редакції, у звязку із прийняттям та набранням чинності новим Законом, такий строк продовжується до трьох років. Норми ж нового Закону на правовідносини, що виникли до його прийняття та регулювались старим законом і не продовжували існувати на час набрання ним чинності не розповсюджуються.

Враховуючи вищенаведене, Одеський апеляційний господарський суд вважає, що ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.12.2017 слід скасувати, апеляційну скаргу задовольнити.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та права боржника, розглянувши заяву Банку без повідомлення сторін, оскільки відповідно до п. 19.4 ГПК України, не передбачено повідомлення сторін та їх виклик до суду.

Керуючись cm.cm. 255, 269, 271, 275, 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 26.12.2017 скасувати.

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» про видачу дублікату наказу - відмовити.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Разюк Г.П.

ОСОБА_2