РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року Справа № 906/987/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

позивача: представник не з'явився

відповідача: представник не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кукси Ганни Федорівни на ухвалу господарського суду Житомирської області, постановлену 16.11.17р. суддею Лозинською І.В. у м.Житомирі, у справі № 906/987/17

за позовом Фізичної особи-підприємця Кукси Ганни Федорівни

до відповідача Територіальної громади м. Коростишева, сіл Теснівки та Бобрика в особі Коростишівської міської ради

про визнання недійсним договору оренди №217 від 07.11.2013р.

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець Кукса Ганна Федорівна (надалі - Позивач) звернулася до господарського суду Житомирської області з позовом (а.с. 1-3) до Територіальної громади м. Коростишева, сіл Теснівки та Бобрика в особі Коростишівської міської ради (надалі - Відповідач) про визнання недійсним договору оренди № 217 від 07.11.2013.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 16 листопада 2017 року у справі № 906/987/17 у прийнятті позовної заяви відмовлено (а.с. 36).

Суд першої інстанції при винесенні вищевказаної ухвали керувався положеннями п.1 ч.1 ст.62 Господарського процесуального кодексу України та вказав, що оскільки спірний договір оренди земельної ділянки № 217 від 07.11.2013 укладено між Коростишівською міською радою та громадянкою Куксою Ганною Федорівною як фізичною особою, що в силу вищезазначених вимог Господарського процесуального кодексу України виключає можливість її участі у справі у якості сторони, то дана позовна заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 64-66), в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Житомирської області від 16.11.2017, скасувати дану ухвалу та передати справу на розгляд цього ж суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви.

Апеляційну скаргу позивач обгрунтовує тим, що у договорі помилково вказано про укладення його саме фізичною особою Куксою Г.Ф., що у свою чергу підтверджується пунктами 3,13,15,16,29,36,39 спірного договору, а також долученими до позовної заяви документами, що свідчать про зайняття підприємницькою діяльністю та використання земельної ділянки у господарських цілях: витягом та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, довідкою Держземагенства у Коростишівському районі від 12.04.2013, висновком відділу Держземагенства у Коростишівському районі від 07.06.2013 року. Вказані документи судом не досліджено.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 25 січня 2018 року скаржнику поновлено строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі №906/987/17, розгляд скарги призначено на 14.02.2018 на 10.30 (а.с 62-63).

15.01.2018 на адресу суду надійшло доповнення апелянта до апеляційної скарги, у якому останній із посиланням на витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за № 01-16/2716/05/21-13 від 05.11.2013 (додається) зазначає, що при здійсненні розрахунку нормативної грошової оцінки управлінням Держкомзему у Коростишівському районі застосовано коефіцієнт функціонального використання для земель комерційного призначення - 2,5. Вказує, що дана обставина свідчить про те, що договір земельної ділянки є комерційним, тобто господарським.

У судове засідання, яке відбулось 14 лютого 2018 року, представники позивача та відповідача не з'явились, хоча про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача та відповідача, оскільки останні не скористались своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч.1,2 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції , зазначених, зокрема, в п.65 ст. 255 цього кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи від апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.273 ГПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваної ухвали, судова колегія вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення, а ухвала господарського суду Житомирської області від 16.11.2018 - скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, приватний підприємець Кукса Ганна Федорівна звернулася до господарського суду Житомирської області з позовом до Територіальної громади м. Коростишева, сіл Теснівки та Бобрика в особі Коростишівської міської ради про визнання недійсним договору оренди № 217 від 07.11.2013.

Підставами звернення до суду позивач зазначає ту обставину, що зміст п.26 спірного договору оренди №217 , а саме про те, що дана земельна ділянка не містить обмежень і обтяжень, не відповідає дійсності. Зокрема, позивач, вказує, що відповідно до договору оренди цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, проте у кадастровому плані зазначено ряд обмежень, які унеможливлюють проведення реконструкції, добудови, та, як наслідок, використання земельної ділянки за цільовим призначенням.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального Кодексу України (в редакції на час звернення позивача до суду) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно вимог статті 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Коростишівської міської ради №633 від 29.08.2013 «Про затвердження документації із землеустрою» (а.с. 33) розглянуто заяву фізичної особи-підприємця Кукси Ганни Федорівни та надано останній як ФОП земельну ділянку площею 0,1207 га по вул.Більшовицькій, 87 в межах міста Коростишева для обслуговування приміщення універмагу «Ювілейний» у користування на умовах оренди терміном на 5 років, за рахунок земель комунальної власності міської ради (код КВЦПЗ - 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі).

Крім того, із документів, що стали підставою для винесення вищевказаного рішення, а саме довідки відділу Держземагенства у Коростишівському районі Житомирської області №01-12/990/05/21-13 від 12.04.2013 (а.с. 30), висновку відділу Держземагенства у Коростишівському районі Житомирської області про погодження проекту землеустрою №28 від 07.06.2013 (а.с. 29) вбачається, що земельна ділянка, яка передана в оренду за спірним договором, проектувалась для передачі Куксі Г.Ф. саме як фізичній особі-підприємцю, класифікація земельної ділянки по складу угідь відповідно до форми 6-зем - забудовані землі в т.ч. землі, які використовуються в комерційних цілях, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівлі.

Крім того, із листа Коростишівської міської ради № 20/К-1713/02-10 від 09.11.2015 (а.с.32) вбачається, що Куксі Г.Ф. встановлено орендну плату у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок для земель комерційного призначення.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 №753804, наявного у матеріалах справи (а.с.10), вбачається, що державним реєстратором Брусилівськї районної державної адміністрації 14.07.2004 року проведено державну реєстрацію Кукси Ганни Федорівни як фізичної особи-підприємця.

Відтак, колегія суддів з огляду на вищевказані обставини справи та норми законодавства приходить до висновку, що спірний договір оренди є господарським щодо об»єкта торгівлі та земельної ділянки, земельна ділянка надавалась як фізичній особі-підприємцю. Про те, що даний договір є господарським свідчать, зокрема, і його положення, а саме п.13 щодо зміни орендної плати у разі зміни умов господарювання, п.29 щодо невтручання у господарську діяльність та п. 36 щодо припинення дії договору у разі ліквідації юридичної особи-орендаря.

Крім того, колегія суддів, вивчивши відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які перебувають у вільному доступі, встановила, що Кукса Ганна Федорівна взята на облік у Брусилівському відділенні Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області як ФОП 14.07.2004 року, знята з обліку 14.11.2017 року. У подальшому Кукса Г.Ф. взята на облік у Коростишівському відділенні Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області як ФОП 15.11.2017 року, і на даний час не перебуває у стані припинення.

Вищевикладені обставини свідчать про те, що Кукса Ганна Федорівна на час укладення спірного договору оренди та звернення до господарського суду Житомирської області із даним позовом , а також на час постановлення ухвали судом першої інстанції перебувала у статусі фізичної особи-підприємця.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що позовна заява не підлягає розгляду у господарських судах України та відмовив у прийнятті позовної заяви.

Колегією суддів при розгляді апеляційної скарги також враховується наступне.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Тобто, даний пункт гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у справі "Воловік проти України" (заява №15123/03), визначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Тому, судові акти щодо відмови у розгляді тощо, які є формалізованими, не відповідають самій меті розгляду на предмет прийнятності, та фактично позбавляють доступу до суду.

Відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України, оскільки у господарського суду першої інстанції були правові підстави для здійснення правосуддя і розгляду справи по суті за наявними у справі матеріалами. Так, господарський суд першої інстанції, відмовивши у прийнятті заяви, фактично ухилився від вирішення спору по суті, що суперечить вимогам ст.ст.124, 129 Конституції України.

Згідно ч.3 статті 271 ГПК України (в новій редакції), у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Вищевикладені обставини в їх сукупності свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема пункту 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на що апеляційну скаргу слід задоволити, ухвалу господарського суду Житомирської області - скасувати, а справу № 902/987/17 у відповідності до вимог ч.3 ст. 271 ГПК України направити до господарського суду Вінницької області для розгляду по суті.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кукси Ганни Федорівни від 27.11.17р. задоволити.

Ухвалу господарського суду Житомирської області від 16 листопада 2017 року у справі №906/987/17 скасувати. Справу № 906/987/17 направити до господарськог суду Житомирської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №906/987/17 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.