ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2018 р. м. Київ Справа № 911/3759/17

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Дочірнього підприємства Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління Ліфт 3, м. Київ

до Управління житлово-комунального господарства Біличі, Київська обл., м. Ірпінь, смт. Коцюбинське

про стягнення 338566,30 грн.

За участю секретаря судового засідання Абрамової В.Д.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. № 128/18 від 02.01.2018 р.);

від відповідача: не зявився;

Обставини справи:

Дочірнє підприємство Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління Ліфт 3 звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до управління житлово-комунального господарства Біличі про стягнення 267104,27 грн., з яких 245505,24 грн. боргу, 643,77 грн. пені, 3862,64 грн. 3 % річних та 17092,62 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов підрядного договору № 147/10 від 23.06.2010 р. на технічне обслуговування ліфтів у частині повного виконання зобовязання з оплати робіт з технічного обслуговування ліфтів, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 280768,42 грн. Враховуючи наявну заборгованість відповідача, позивачем з посиланням на п. 6.1 договору нараховано 643,77 грн. пені та на підстві ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано 3 % річних у сумі 3862,64 грн. та 17092,62 грн. інфляційних втрат.

22.12.2017 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про виправлення описки в позовній заяві, яка за своїм змістом є заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач, посилаючись на те, що при складанні позовної заяви була допущена описка в сумі основного боргу, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 280768,42 грн.

18.01.2018 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява № 43-юр від 16.01.2018 р. про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 316031,60 грн., пеню в розмірі 777,44 грн., 3% річних у сумі 4664,64 грн. та інфляційні збитки в сумі 17092,62 грн. Докази направлення відповідачу заяви № 43-юр від 16.01.2018 р. про збільшення позовних вимог та доданих до неї документів додані позивчем до вказаної заяви.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Таким чином, господарським судом Київської області розглядаються позовні вимоги про стягнення 338566,30 грн., з яких 316031,60 грн. боргу, 777,44 грн. пені, 4664,64 грн. 3% річних, 17092,62 інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.01.2018 р. закрито підготовче провадження та розгляд справи по суті призначено на 01.02.2018 р.

Представник позивача у підготовчому засіданні 09.01.2018 р. підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, а в підготовчому засіданні 23.01.2018 р., судових засіданнях 01.02.2018 р. та 13.02.2018 р. підтримав позовні вимоги, викладені в заяві № 43-юр від 16.01.2018 р. про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача у судові засідання 09.01.2018 р., 23.01.2018 р., 01.02.2018 р. та 13.02.2018 р. не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судових засідань був належним чином повідомлений за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується, зокрема, повідомленнями про вручення поштових відправлень № 707 та № 936.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2010 року між управлінням житлового комунального господарства «Біличі» (замовник) та дочірнім підприємством «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Ліфт-3» (підрядник) було укладено підрядний договір № 147/10 на технічне обслуговування ліфтів.

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а підрядник приймає на себе зобовязання щодо організації та виконання робіт з повного технічного обслуговування ліфтів на обєктах замовника відповідно до Додатку № 1, який є невідємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору щомісячна ціна робіт по технічному обслуговуванню, згідно з Договором визначена узгодженням сторін та складає 26199,94 грн. з рахуванням ПДВ 20 % 4366,66 грн. Розрахунок визначеної щомісячної суми оплати робіт наведений у Додатку № 1, який є невідємною частиною договору.

Пунктом 5.1 договору визначено, що у кінці поточного місяця підрядник дає замовнику акти виконаних робіт з зазначенням їх вартості .

Відповідно до п. 5.2 договору замовник підписує акт, засвідчує підпис печаткою і у 3-денний строк повертає два примірника акту підряднику.

Згідно з п. 5.3 договору на підставі підписаних актів замовник самостійно оплачує виконані роботи не пізніше десятого числа наступного місяця.

Відповідно до п. 7.1 договору даний договір вступає в силу з 01.07.2010 р. і діє по 31.03.2013 р.

Якщо за 2 місяці до закінчення строку дії договору ні одна із сторін не заявить про припинення його дії, то договір вважається продовженим ще на річний строк (п. 7.2 договору).

Сторонами підписано додаток № 1 до підрядного договору № 147/10 від 23.06.2010 р. на технічне обслуговування ліфтів станом на 01.03.2010 р., яким сторони погодили щомісячні обсяги роботи з технічного обслуговування ліфтів та вартість щомісячного технічного обслуговування ліфтів у сумі 26199,94 грн. (з ПДВ).

Сторонами підписано додаток № 2 до підрядного договору № 147/10 від 23.06.2010 р. на технічне обслуговування ліфтів станом на 01.11.2010 р., яким сторони погодили щомісячні обсяги роботи з технічного обслуговування ліфтів та вартість щомісячного технічного обслуговування ліфтів у сумі 26823,77 грн. (з ПДВ).

Також, сторонами підписано додаток № 3 до підрядного договору № 147/10 від 23.06.2010 р. на технічне обслуговування ліфтів, яким затверджено перелік видів робіт при виконанні технічного обслуговування ліфтів.

Сторонами були підписані додаткові угоди до підрядного договору № 147/10 від 23.06.2010 р. на технічне обслуговування ліфтів.

Додатковою угодою № 2 від 01.04.2014 р. до підрядного договору № 147/10 від 23.06.2010 р. на технічне обслуговування ліфтів термін дії договору продовжено до 31.12.2017 р.

Додатковою угодою № 3 від 01.12.2014 р. до підрядного договору № 147/10 від 23.06.2010 р. на технічне обслуговування ліфтів п. 2. 1 договору викладено в новій редакції: «щомісячна ціна робіт по технічному обслуговуванню, згідно з договором визначена узгодженням сторін та складає 35263,18 грн. з рахуванням ПДВ 20 % - 5877,20 грн. Розрахунок визначеної щомісячної вартості оплати робіт наведений у додатку № 1 до додаткової угоди, який є невідємною частиною додаткової угоди.»

Сторонами підписано додаток № 1 до додаткової угоди № 3 до підрядного договору № 147/10 від 23.06.2010 р. на технічне обслуговування ліфтів, яким сторони погодили щомісячні обсяги роботи з технічного обслуговування ліфтів та вартість щомісячного технічного обслуговування ліфтів у сумі 35263,18 грн. (з ПДВ).

На виконання умов договору за період з жовтня 2016 р. по грудень 2017 р. позивачем були виконані, а відповідачем були прийняті роботи з технічного обслуговування ліфтів на загальну суму 528852,16 грн., що підтверджується підписаними актами здачі-приймання робіт № 2982 від 31.10.2016 р., № 3310 від 30.11.2016 р., № 3638 від 31.12.2016 р., № 53 від 31.01.2017 р., № 357 від 28.02.2017 р., № 729 від 31.03.2017 р., № 1088 від 30.04.2017 р., № 1424 від 31.05.2017 р., № 1789 від 30.06.2017 р., № 2141 від 31.07.2017 р., № 2481 від 31.08.2017 р., № 2816 від 30.09.2017 р., № 3213 від 31.10.2017 р., № 3576 від 30.11.2017 р., № 3934 від 31.12.2017 р.

Проте, в порушення своїх договірних зобов'язань відповідач за виконані роботи відповідно до актів здачі-приймання робіт № 2982 від 31.10.2016 р., № 3310 від 30.11.2016 р., № 3638 від 31.12.2016 р., № 357 від 28.02.2017 р., № 729 від 31.03.2017 р., № 1088 від 30.04.2017 р., № 2141 від 31.07.2017 р. розрахувався лише частково, сплативши 212820,56 грн., а за виконані роботи відповідно до актів здачі-приймання робіт № 2481 від 31.08.2017 р., № 2816 від 30.09.2017 р., № 3213 від 31.10.2017 р., № 3576 від 30.11.2017 р. та № 3934 від 31.12.2017 р. не розрахувався взагалі.

Вартість виконаних позивачем робіт з технічного обслуговування ліфтів у сумі 316031,60 грн. залишилась несплаченою, у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача 316031,60 грн. боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст. 843 Цивільного кодексу України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як уже зазначалось, відповідно до п. 5.3 договору на підставі підписаних актів замовник самостійно оплачує виконані роботи не пізніше десятого числа наступного місяця.

Відповідно до останнього підписаного сторонами акта здачі-приймання робіт № 3934 від 31.12.2017 р. строк оплати виконаних позивачем робіт для відповідача минув 10.01.2018 р.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 316031,60 грн. за виконані на підставі підрядного договору № 147/10 від 23.06.2010 р. роботи на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, то позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 316031,60 грн. боргу підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 777,44 грн. пені, нарахованої на заборгованість відповідача за кожним актом здачі-передачі робіт окремо за загальний період з 11.11.2016 р. по 16.01.2018 р.

Відповідно до п. 6.1 договору у разі порушення строку оплати за виконані роботи, вказаного в п. 5.3 цього договору, замовник сплачує підряднику пеню у розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Наданий позивачем розрахунок пені є невірним та пеня за актами приймання-передачі № 2982 від 31.10.2016 р., № 3310 від 30.11.2016 р., № 3638 від 31.12.2016 р., № 53 від 31.01.2017 р., № 357 від 28.02.2017 р., № 729 від 31.03.2017 р., № 1088 від 30.04.2017 р. нарахована з порушенням частини шостої статті 232 ГК України, оскільки навіть відповідно до акта приймання передачі № 1088 від 30.04.2017 р. нарахування пені припинилось 11.11.2017 р.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом, сума пені нарахованої на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі окремо за загальний період з 11.11.2016 р. по 16.01.2018 р. з врахуванням частини шостої статті 232 ГК України та відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» є більшою від заявленої позивачем, однак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 777,44 грн. пені в межах заявлених позовних вимог.

Також, позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача 4664,64 грн. 3 % річних та 17092,62 грн. інфляційних втрат.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 4664,64 грн. 3 % річних, нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі окремо за загальний період з 11.11.2016 р. по 16.01.2018 р.

Оскільки наданий позивачем розрахунок 3 % річних є арифметично вірним, то позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 4664,64 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

Позивач просить стягнути з відповідача 17092,62 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі окремо, з урахуванням дат виникнення заборгованості, за загальний період з 11.11.2016 р. по 16.01.2018 р.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи викладене, позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за періоди, в якому заборгованість відповідача існувала менше місяця.

Відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом, сума інфляційних втрат нарахованих на заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі окремо за загальний період з 01.12.2016 р. по 31.12.2017 р. становить 16346,90 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України покладається судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з управління житлово-комунального господарства «Біличі» (08298, Київська область, м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вулиця Меблева, буд. 11-А, код 23579209) на користь Дочірнього підприємства «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Ліфт-3» (03115, м. Київ, вулиця Котельникова, буд. 23, код 05432796) 316031,60 грн. (триста шістнадцять тисяч тридцять одну грн. 60 коп.) боргу, 777,44 грн. (сімсот сімдесят сім грн. 44 коп.) пені, 4664,64 грн. (чотири тисячі шістсот шістдесят чотири грн. 64 коп.) 3 % річних, 16346,90 грн. (шістнадцять тисяч триста сорок шість грн. 90 коп.) інфляційних втрат та 5067,31 грн. (пять тисяч шістдесят сім грн. 31 коп.) судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256, 257 ст. Господарського процесуального кодексу України.

У той же час згідно пункту 17.5 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 14.02.2018 р.

Суддя О.О. Рябцева