КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2018 р. Справа№ 911/3212/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Корсакової Г.В.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 30.01.2018 року.

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_2 та Головного Управління Держгеокадастру у Київській області

на рішення господарського суду Київської області від 01.12.2017 року у справі № 911/3212/17 суддя Горбасенко П.В. повний текст складено 06.12.2017 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлиське"

до Головного Управління Держгеокадастру у Київській області

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

про визнання недійсним та скасування наказів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Журавлиське" (далі - позивач) звернулося з позовом до Головного Управління Держгеокадастру у Київській області (далі - відповідач) про визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-5274/15-16-сг від 31.03.2016, який призвів до реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на земельній ділянці, якою користується Товариство з обмеженою відповідальністю "Журавлиське" з кадастровим номером НОМЕР_2; визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-23529/15-16-сг від 11.11.2016, який призвів до реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3, яка розташована на земельній ділянці, якою користується Товариство з обмеженою відповідальністю "Журавлиське" з кадастровим номером НОМЕР_2.

Рішенням господарського суду Київської області від 01.12.2017 року у справі №911/3212/17 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_2 подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 01.12.2017 року у справі №911/3212/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 вмотивована тим, що рішення першої інстанції є незаконним внаслідок неправильного застосування ним норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Так апелянт вказує, що пунктами 11.6 та 11. 7 договору оренди земельної ділянки від 04 червня 2009 року, копія якого міститься у матеріалах судової справи, передбачена можливість переходу права власності на орендовані земельної ділянки до іншої особи. Отже, позивач сам погодився на таку можливість.

03.10.2017 року прийнятий Закон України N 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів".

Відповідно до Прикінцевих положень вказаного закону " 1. Цей Закон набирає чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно постанови N 2 Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 року "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду", визначено днем початку роботи Верховного Суду 15 грудня 2017 року.

Відповідно автоматичного розподілу справ між суддями для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: Гончаров С.А. (головуючий), Корсакова Г.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_2 було прийнято до провадження і розгляд справи призначено на 17.01.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2018 року у судовому засіданні оголосити перерву до 30.01.2018 року

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне Управління Держгеокадастру у Київській області подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 01.12.2017 року у справі №911/3212/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга Головного Управління Держгеокадастру у Київській області вмотивована тим, що рішення першої інстанції, прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, при цьому суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також суд не вірно застосував норми матеріального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору.

Головне управління вказує, що прийняті ним накази про передачу земельних ділянок у власність є ненормативними актами, які вичерпують свою дію внаслідок їх виконання. Скасування таких актів не породжує наслідків для користувачів земельних ділянок, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є накази Головного управління щодо передачі у власність земельних ділянок, тобто ненормативні акти, що застосовується одноразово і з прийняттям яких виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки такі накази Головного управління вичерпали свою дію шляхом виконання. Їх скасування не породжує наслідків для власників земельних ділянок, оскільки у таких осіб виникло право власності або користування земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного Управління Держгеокадастру у Київській області на рішення господарського суду Київської області від 01.12.2017 року у справі № 911/3212/17, об'єднано в одне апеляційне провадження апеляційну скаргу Головного Управління Держгеокадастру у Київській області з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення господарського суду Київської області від 01.12.2017 року у справі № 911/3212/17, розгляд справи № 911/3212/17 призначено на 30.01.2018 року.

Позивач, згідно з поданим до апеляційного суду 17.01.2018 року відзивом проти доводів апеляційних скарг заперечив, посилаючись на те, що Постановою ВСУ від 04.10.2017 № 3-568гс17 визначає, що оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Позивач аналізуючи наведене приходить до висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Третя особа-1, згідно з поданими до апеляційного суду 30.01.2018 року додатковими поясненнями зазначив, що у Договорі оренди землі позивач виказав своє волевиявлення на встановлення саме таких правовідносин, як це зазначено у пунктах 11.6, 11.7 Договору. Це повністю узгоджується зі статтею 32 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 року № 16Г XIV, статтями 6, 627, 770 Цивільного кодексу України. На даний час жодних дій, пропозицій з боку позивача щодо зміни умов Договору до первинного Орендодавця та до мене не надходило та не було внесено зміни до Договору. Таким чином, позивач погодився на умови, коли може відбутися перехід права власності на орендовані земельні ділянки до іншої особи.

У зв'язку з вищевикладеним частина п'ята статті 116 Земельного кодексу України не може застосовуватися як обгрунтування своєї правової позиції позивачем.

Позивач, згідно з поданим до апеляційного суду 30.01.2018 року клопотанням, просить долучити до матеріалів справи лист Журавлиської сільської ради від 25.01.2018р. №02-18/14 та додатки до нього, а також зазначає, що Третім особам вже виділялись земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, а тому земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_3 площею 1.3799 га НОМЕР_1 площею 2,000 га виділені Третім особам суперечать імперативній нормі ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України, а тому є незаконними.

Третя особа-2 до судового засідання, що відбулось 30.01.2018 року, не з'явилась, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

04.06.2009 року між Ставищенською районною державною адміністрацією Київської області (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Журавлиське" (Орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якої орендодавець зобов'язався надати, а орендар - прийняти в строкове платне володіння і користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які знаходяться за межами села на території Журавлиської сільської ради Ставищенського району Київської області за межами населеного пункту.

Договір зареєстрований у Ставищенському районному відділі № 23 Київської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.06.2009 за № 83.

Згідно з п. 2.1. договору в оренду передаються земельні ділянки загальною площею - 88,3381 га, у тому числі пасовища - 4,5919 га, сіножаті - 83,7462 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у межах, які перенесені в натуру (на місцевість) і зазначені на плані, що є невід'ємною частиною договору, в тому числі земельна ділянка площею 42,5973 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

Договір укладається на термін 49 років, починаючи з дати його державної реєстрації (п. 3.1. договору).

Наказами Головного управління Держгеокадастру у Київській області "Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність" від 31.03.2016 року № 10-5274/15-16-сг та від 11.11.2016 № 10-23529/15-16-сг надано гр. ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер НОМЕР_1) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Журавлиської сільської ради Ставищенського району Київської області; надано гр. ОСОБА_3 у власність земельну ділянку площею 1,3799 га (кадастровий номер НОМЕР_3) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Журавлиської сільської ради Ставищенського району Київської області.

Як вбачається з наданих позивачем копій рішення відділу Держземагенства у Ставищенському районі, технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок, державної реєстраційної справи по заключенню договору оренди земельних ділянок (а.с. 54-116) на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_2 розташовані земельні ділянки з кадастровими номерами: НОМЕР_1 та НОМЕР_3, які належать третім особам на підставі спірних наказів.

Як зазначалось, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлиське" полягають у визнанні недійсним та скасуванні наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-5274/15-16-сг від 31.03.2016, який призвів до реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована на земельній ділянці, якою користується Товариство з обмеженою відповідальністю "Журавлиське" з кадастровим номером НОМЕР_2; визнанні недійсним та скасуванні наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-23529/15-16-сг від 11.11.2016, який призвів до реєстрації права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3, яка розташована на земельній ділянці, якою користується Товариство з обмеженою відповідальністю "Журавлиське" з кадастровим номером НОМЕР_2.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю "Журавлиське" посилається на те, що позивач на підставі договору оренди земельної ділянки від 04.06.2009 є орендарем земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 42,5973 га. Позивачу стало відомо, що на орендованій ним земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_2 розташовані земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_3, власниками яких є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-5274/15-16-сг від 31.03.2016 та наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-23529/15-16-сг від 11.11.2016.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач є належним користувачем земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 площею 42,5973 га на підставі договору оренди земельної ділянки від 04.06.2009, укладеного із Ставищенською районною державною адміністрацією Київської області; відповідачем на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-5274/15-16-сг від 31.03.2016 та наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-23529/15-16-сг від 11.11.2016 передано у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_3, які співпадають із земельною ділянкою позивача.

Суд вважав, що спірні накази Головного управління Держгеокадастру у Київській області суперечать положенням ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, порушують право позивача на користування земельною ділянкою, яке підлягає судовому захисту.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-5274/15-16-сг від 31.03.2016 та визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-23529/15-16-сг від 11.11.2016.

Проте, колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з такими висновками, викладеними у рішенні місцевого господарського суду, та вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно частини четвертої статті 32 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 року № 161-XIV у редакції на день видання наказів та здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Закон України "Про оренду землі" є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до Земельного кодексу України, а тому за наявності змістовно-їєрархічної колізії правових норм саме норми Закону України "Про оренду землі" підлягають до застосування.

Умовами договору оренди земельної ділянки від 04.06.2009 року передбачено, зокрема:

Пунктом 11.6 перехід права власності на орендовані земельні ділянок до іншої особи, не є підставою для розірвання Договору.

Пунктом 11.7 договору передбачено, що при переході права власності на орендовані земельні ділянки до іншої особи допускається зміна умов цього договору, крім умов щодо визнання орендодавця, отримувача орендної плати і порядку сплати орендарем орендної плати.

Згідно з ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Колегія суддів вбачає за необхідне зазначити, що відповідно до вказаної норми, законодавством передбаченні обмеження щодо припинення права власності щодо земельних ділянок, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, передаються у власність за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності ними в порядку визначеному законом, так само це стосується і обмеження права користування щодо земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права користування ними в порядку, визначеному законом.

Тобто, апеляційний суд приходить до висновку, що в даному випадку законодавством або договором не обмежено право Головного управління Держгеокадастру у Київській області на передачу у власність третіх осіб спірних земельних ділянок, що обумовлює відсутність порушення ним прав позивача.

З огляду на таке, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлиське" є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи (п. 3).

З огляду на викладені вище обставини, з урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, колегія апеляційного суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Київської області від 01.12.2017 року у справі № 911/3212/17 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Головного Управління Держгеокадастру у Київській області підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 3 ч. 1 ст. 277, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2017 року у справі № 911/3212/17 - задовольнити.

2. Апеляційну скаргу Головного Управління Держгеокадастру у Київській області на рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2017 року у справі № 911/3212/17 - задовольнити.

3. Рішення Господарського суду Київської області від 01.12.2017 року у справі № 911/3212/17 - скасувати.

4. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Журавлиське" - відмовити.

5. Матеріали справи № 911/3212/17 повернути до суду першої інстанції.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 Господарського процесуального кодексу України.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді Ю.Б. Михальська

Г.В. Корсакова