КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2018 р. м. Київ Справа № 910/12993/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Яковлєва М.Л.

Чорної Л.В.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу:
від позивача: адвокат Нор А.Г. від відповідача: адвокат Ястремський О.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ІМІ"
на рішенняГосподарського суду міста Києва
від06.09.2017
суддя Якименко М.М.
повний текст складено14.09.2017
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Петрус-Алко", м. Київ
дотовариства з обмеженою відповідальністю "ІМІ", м. Київ
простягнення 34 828,99 грн.,

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрус-Алко» (надалі-позивач/ТОВ «Петрус-Алко») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «ІМІ» (надалі-відповідач/ТОВ «ІМІ») стягнення 34 828,99 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повної оплати вартості отриманого від позивача товару згідно умов договору поставки № АП10-500 від 25.03.2016 року. Крім того, в зв'язку з неналежним виконанням умов договору позивачем було також заявлено до стягнення з відповідача штрафі санкції (інфляційні втрати, 3% річних та пеню) та штраф.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2017 порушено провадження у справі № 910/12993/17 та призначено її до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі № 910/12993/17 (суддя Якименко М.М.) позов задоволено повністю; стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "ІМІ" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Петрус-Алко" 15 537, 08 грн. - заборгованості, 484,82 грн. - інфляційних втрат, 195,36 грн. - 3% річних, 1 673,36 грн. - пені, 16 938,37 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції з посиланням на приписи ст.ст. 96, 526, 527, 530, 549, 599, 625, 629, 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 173, 193, 231, 232, 265 Господарського кодексу України, встановив факт поставки позивачем товариству з обмеженою відповідальністю "ІМІ" товар за договором поставки № АП 10-500 від 25.03.2016, на загальну суму 22 037,28 грн., та факт часткової оплати відповідачем за отриманий товар на суму 15 537,08 грн. і, відповідно, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Петрус-Алко" в повному обсязі.

Не погоджуючись рішенням господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі № 910/12993/17 товариство з обмеженою відповідальністю "ІМІ" (надалі-скаржник) звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ТОВ «ІМІ» вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального і процесуального права. При цьому, скаржник зазначає, що надані позивачем видаткові накладні, на підтвердження факту поставки товару є неналежними, оскільки, на думку апелянта, не відповідають вимогам щодо первинних документів, оскільки останні (видаткові накладні) не скріплені печаткою підприємства відповідача та не зазначено на них ані прізвища, ані посадового становища особа, яка отримувала товар.

Також, скаржник у поданій ним апеляційній скарзі зазначає, що місцевим господарським судом не було досліджено умови договору, зокрема, п. 7.3. договору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.12.2017 у справі № 910/12993/17 апеляційну скаргу ТОВ "ІМІ" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі № 910/12993/17 залишено без руху; запропоновано товариству з обмеженою відповідальністю "ІМІ" надати довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника в строк не пізніше десяти днів з дня вручення даної ухвали; попереджено товариство з обмеженою відповідальністю "ІМІ" про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, передбачені ст. ст. 174, 260 Господарського процесуального кодексу України.

28.12.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від товариства з обмеженою відповідальністю "ІМІ" надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 у справі № 910/12993/17 відновлено ТОВ "ІМІ" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі № 910/12993/17 та відкрито апеляційне провадження з розгляду вказаної апеляційної скарги; розгляд скарги призначено на 30.01.2018.

29.01.2018 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «Петрус-Алко» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу ТОВ «ІМІ» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення-без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2018 розгляд справи № 910/12993/17 відкладено на 13.02.2018.

07.02.2018 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду ТОВ «Петрус-Алко» було подано документи на виконання вимог ухвали Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2018.

У судовому засіданні адвокат відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав.

Адвокат відповідача у судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечував, з викладених у відзиві на неї підстав.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши думку адвокатів сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції частковому скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Підпунктом 9 п.1 Перехідних положень ГПК України роз'яснено, що справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 25.03.2016 між ТОВ «Петрус-Алко", як постачальником та ТОВ "ІМІ", як покупцем було укладено договір и поставки № АП 10-500 (надалі- договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупця товар в асортименті, по цінах та у кількості відповідно до накладних, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити поставлений товар.

Пунктом 3.1. договору сторони визначили, що оплата за поставлену партію товару проводиться у національній валюті України шляхом перерахування суми, що вказана у накладній, на рахунок постачальника на протязі 45 календарних днів, від дати підписання накладної.

У випадку порушення термів оплати покупець сплачує постачальнику суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення платежу, три відсотки річних з простроченої суми та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, від суми невчасного сплаченого платежу за кожен день такого прострочення ( п. 7.1. договору).

У випадку, якщо покупець прострочив термін оплати за поставлений товар, зазначений у п. 3.1. даного договору більш ніж на 30 днів він зобов'язаний сплатити на користь продавця штраф у розмірі 10% від вартості своєчасно неоплаченого товару ( п. 7.3. договору).

Згідно з п. 9.5. договору, цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 25.03.2018, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору ТОВ «Петрус-Алко» поставило, а ТОВ "ІМІ" прийняло товар на загальну суму 22 037,08 грн., що підтверджується видатковими накладними № Б-БР055154 від 30.12.2016 року на суму 11 836,98 грн.; № Б-БР002005 від 17.01.2017 року на суму 5 050,86 грн.; № Б-БР007318 від 15.02.2017 року на суму 5 149,44 грн., наявними у матеріалах справи ( а.с. 14-16).

Як вказує позивач, відповідачем на виконання договору поставки АП 10-500 від 25.03.2016 було частково оплачено за поставлений ТОВ «Петрус-Алко» товар на суму 6 500,00 грн., саме 08.06.2017 року -1500,00 грн., 09.06.2017 року -1000,00 грн., 13.06.2017 року-1000,00 грн., 22 06.2017 року на 2000,00 грн. та 17.07.2017 року -1000,00 грн., що підтверджується бухгалтерською довідкою про стан розрахунків за договором за період з 01.01.2017 по 02.08.2017, яка наявна в матеріалах справи ( а.с. 18).

Неоплаченими ж залишились грошові кошти на суму 15 537,08 грн.

Вказане й стало підставою для звернення позивача до суду із повозом до суду про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 15 537,08 грн., інфляційних втрат у розмірі 484,82 грн., 3 % річних у розмірі 195,36 грн., пені у розмірі 1 673,36 грн. та штраф у розмірі 16 938,37 грн.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 712 Цивільного кодексу України ( надалі-ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Аналогічні положення містить ст. 265 Господарського кодексу України

Частиною 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України (надалі-ГК України) господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У силу ч. ч. 1,2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось вище та вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору поставив ТОВ «ІМІ» товар на загальну суму 22 037,28 грн., що підтверджується видатковими накладними № Б-БР055154 від 30.12.2016 року на суму 11 836,98 грн.; № Б-БР002005 від 17.01.2017 року на суму 5 050,86 грн.; № Б-БР007318 від 15.02.2017 року на суму 5 149,44 грн.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів наявності у відповідача претензій по кількості, якості та/або комплектності поставленого по вищеописаним видатковими накладним товару.

Доказів, які б свідчили про протилежне суду апеляційної інстанції не надано.

Однак, відповідач свої зобов'язання в частині повної оплати за отриманий товар належним чином не виконав.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідачем у справі не було належним чином спростовано доводи позивача, не обґрунтовано відсутності у нього обов`язку щодо виконання договірного зобов'язання щодо сплати коштів за наданий позивачем товар, не надано доказів повної сплати такої заборгованості, колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Петрус-Алко» про стягнення з відповідача 15 537, 08 грн. заборгованості за договорами поставки № АП 10-500 від 25.03.2016 є правомірними, законними та обґрунтованими.

Як вбачається, місцевим господарським судом також задоволено вимоги ТОВ «Петрус-Алко» про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 484,82 грн., 3 % річних у розмірі 195,36 грн., пені у розмірі 1 673,36 грн. та штрафу в розмірі 16 938,37 грн.

Проте, колегія суддів не може погодитись із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пункт 1 ст. 230 ГК України передбачає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що частина основної заборгованості в розмірі 15 537,08 грн. відповідачем не оплачена, а тому ТОВ «Петрус-Алко» нарахувало останньому підставі ст. 625 ЦК України та п. 7.1. договору поставки за період з 03.04.2017 року по 07.06.2017 року інфляційній втрати в розмірі 484,82 грн. та 3% річних за період з 03.04.2017 по 07.06.2017, з 09.06.2017 по 13.06.2017, з 13.06.2017 по 21.06.2017, з 22.06.2017 по 16.07.2017 та з 17.07.2017 по 02.08.2017 в розмірі 195,36 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача пеню відповідно до п. 7.1. договору поставки № АТ 10-500 від 25.03.2017 за періоди з 03.04.2017 по 07.06.2017, з 09.06.2017 по 13.06.2017, з 13.06.2017 по 21.06.2017, з 22.06.2017 по 16.07.2017 та з 17.07.2017 по 02.08.2017 в розмірі 1 673,36 грн.

За результатом перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що він є невірним, оскільки за розрахунками суду у заявлений період розмір інфляційних втрат становить 487,39 грн.

Оскільки суд не має права виходити за межі позовних вимог без клопотання заінтересованої сторони, враховуючи період за який заявлено до стягнення інфляційні підлягають 484,82 грн. за період з 03.04.2017 року по 07.06.2017 року.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок 3% річних за період з 03.04.2017 по 07.06.2017, з 09.06.2017 по 13.06.2017, з 13.06.2017 по 21.06.2017, з 22.06.2017 по 16.07.2017 та з 17.07.2017 по 02.08.2017 вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку з невірним розрахунком позивача в частині визначення початку періоду прострочки відповідача, виходячи з наступного.

У пункті 1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Так, 3% річних позивачем нараховано в розмірі 6,42 грн. за період з 09.06.2017 по 12.06.2017 на суму заборгованості 19 537,08 грн. Однак позивач не врахував, що часткова оплата в сумі 2 500,00 грн., яка була проведена відповідачем 08.06.2017 та від 09.06.2017, а день фактичної сплати не враховується при нарахуванні 3% річних. Отже 3% річних на суму 19 537,08 грн. слід нараховувати за період з 10.06.2017 по 12.06.2017, що становить 4,82 грн.

При нарахуванні 3% річних, враховуючи, що часткова оплата в сумі 1000,00 грн. була проведена відповідачем 13.06.2017, відтак 3% від суми боргу 18 537,08 грн. повинні нараховуватись за період з 14.06.2017 по 21.06.2017, що становить 12,19 грн. Проте позивач не врахував, що дану суму заборгованості відповідачем сплачено саме 13.06.2014 та нарахував 3 % річних за період з 13.06.2017 по 21.06.2017, при цьому не врахувавши те, що день фактичної сплати не враховується при нарахуванні 3% річних.

На суму заборгованості 16 537,08 грн. позивач нараховує 3 % річних за період з 22.06.2017 по 16.07.2017, однак, позивач не врахував, часткової оплати відповідачем в розмірі 2000,00 грн., яка була оплачена саме 22.06.2017, а день фактичної сплати не враховується при нарахуванні 3% річних. Отже 3% річних на суму 16 537,08 грн. слід нараховувати за період з 23.06.2017 по 16.07.2017, що становить 32,62 грн.

При нарахуванні 3% річних позивачем нараховано в розмірі 20,43 грн. за період з 17.07.2017 по 02.08.2017 на суму заборгованості 21,71 грн., проте позивач не врахував,

При нарахуванні 3% річних, враховуючи, що часткова оплата в сумі 1000,00 грн. була проведена відповідачем 17.07.2017, відтак 3% від суми боргу 15 537,08 грн. повинні нараховуватись за період з 18.07.2017 по 02.08.2017, що становить 20,43 грн. Проте позивач не врахував, що дану суму заборгованості відповідачем сплачено саме 17.07.2017 та нарахував 3 % річних за період з 17.07.2017 по 02.08.2017, при цьому не врахувавши те, що день фактичної сплати не враховується при нарахуванні 3% річних.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в розмірі 189,60 грн.

Щодо нарахування позивачем пені відповідно до п. 7.1. договору поставки № АП 10-500 від 25.03.2016 слід зазначити наступне.

При нарахуванні пені, враховуючи, що часткова оплата в сумі 2 500 00 грн. проведена відповідачем 08.06.2017 та від 09.06.2017, відтак пеня від суми боргу 19 537,08 грн. повинна нараховуватись за період з 10.06.2017 по 12.06.2016, що становить 40,14 грн. На суму заборгованості 19 537,08 грн. позивач нараховує за період з 09.06.2017 по 12.06.2017, однак, позивач не врахував, що дану суму заборгованості відповідачем сплачено саме 08.09.2017 та 09.09.2017, а день фактичної сплати не враховується при нарахуванні пені.

Також, при нарахуванні пені позивачем нараховано в розмірі 114,27 грн. за період з 13.06.2017 по 21.06.2017 на суму заборгованості 18 537,08 грн., однак позивач не врахував, що відповідач частково оплатив 13.06.2017 на суму 1000,00 грн., а день фактичної сплати не враховується при нарахуванні пені. Отже пеню на суму заборгованості 18 537,08 грн. слід нараховувати за період з 14.06.2017 по 21.06.2017, що становить 101,57 грн.

При нарахуванні пені, враховуючи, що часткова оплата в сумі 2000,00 грн. проведена відповідачем 22.06.2017, відтак пеня від суми боргу 16 537,08 грн. повинна нараховуватись за період з 23.06.2017 по 16.07.2017, що становить 271,84 грн. На суму заборгованості 16 537,08 грн. позивач нараховує за період з 22.06.2017 по 16.07.2017 на суму 283,17 грн. однак, позивач не врахував, що дану суму заборгованості відповідачем сплачено саме 22.06.2017, а день фактичної сплати не враховується при нарахуванні пені.

Крім того, при нарахуванні пені, враховуючи, що часткова оплата в сумі 1000,00 грн. яка була проведена відповідачем 17.07.2017, відтак пеня від суми боргу 15 537,08 грн. повинна нараховуватись за період з 18.07.2017 по 02.08.2017, що становить 170,27 грн. На суму заборгованості 15 537,08 грн. позивач нараховує за період з 17.07.2017 по 02.08.2017 на суму 180,91 грн. однак, позивач не врахував, що дану суму заборгованості відповідачем сплачено саме 17.07.2017, а день фактичної сплати не враховується при нарахуванні пені.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 1 429,08 грн.

Стосовно нарахування позивачем штрафу відповідно до п. 7.3 договору, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. (ст.ст. 628 -629 вказаного кодексу).

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі штраф за неналежне виконання зобов'язання у відсотковому відношенні за своєчасно неоплачений товар.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 7.3 договору сторони визначили, що у випадку, якщо покупець прострочив термін оплати за поставлений товар, зазначений у п. 3.1. даного договору більш ніж на 30 днів він зобов'язаний сплатити на користь продавця штраф у розмірі 10% від вартості своєчасно неоплаченого товару.

Тобто, у вказаному пункті договору сторони на власний розсуд визначили розмір (відсоткове відношення) штрафу, у разі своєчасно неоплаченого товару.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, відповідач, у порушення умов договору, у визначений договором строк зобов'язання щодо повної оплати за поставлений позивачем товар не здійснив, тобто, прострочив строк оплати за отриманий від позивача товар.

Судовою колегією апеляційного господарського суду встановлено, що видаткова накладна № Б-БР055154 від 30.12.2016 року на суму 11 836,98 грн. складена та датована 30.12.2016 року, то відповідно, враховуючи п. 3.1. договору, відповідач повинен був оплатити вартість поставленого позивачем товару 13.02.2017.

Доказів сплати за поставлений ТОВ «Петрус-Алко» товар, у визначений п. 3.1. договором строк ТОВ «ІМІ» не надало.

Видаткова накладна № Б-БР002005 на суму 5 050,86 грн., яка складена та датована 17.01.2017 року, то відповідно, враховуючи п. 3.1. договору, відповідач повинен був оплатити вартість поставленого позивачем товару 03.03.2017.

Доказів сплати за поставлений ТОВ «Петрус-Алко» товар, у визначений п. 3.1. договором строк ТОВ «ІМІ» не надало.

Так, видаткова накладна № Б-БР007318 на суму 5149,44 грн., яка складена та датована 15.02.2017 року, то відповідно, враховуючи п. 3.1.договору, а також положення ч. 5 ст. 254 ЦК України відповідач повинен був оплатити вартість поставленого позивачем товару 03.04.2017.

Частиною 5 ст. 254 ЦК України визначено, що останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Разом з тим, доказів сплати за поставлений ТОВ «Петрус-Алко» товар, у визначений п. 3.1. договором строк ТОВ «ІМІ» не надало.

Як зазначав позивач, відповідачем було частково оплачено заборгованість на суму 6500,00 грн., а саме, 08.06.2017 на суму 1500,00 грн., 09.06.2017 на суму 1000,00 грн., 13.06.2017 на суму 1000,00 грн., 22.06.2017 на суму 2000,00 грн. та 17.07.2017 на суму 1000,00 грн.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної оплати поставленого товару в повному обсязі не виконав, здійснивши лише часткову оплату в розмірі 6 500,00 грн., після встановленого п. 3.1 та п. 7.3. договору строку на оплату поставленої продукції, що не було спростовано відповідачем належними та допустимими доказами.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача штраф у розмірі 2 203,71 грн. ( 11 836,98 грн. х 10% = 1 183,70 грн.; 5 050,86 грн. х 10% = 505,07 грн.; 5 149,44 грн. х 10% = 514,94 грн.).

Крім того, колегія суддів зазначає, що при зверненні з позовною заявою ТОВ «Петрус-Алко» просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 16 938,37 грн., з наведенням відповідно розрахунку штрафу.

При цьому позивач посилається на п. 7.3. договору, та вказує в тексті позовної заяви «у випадку, якщо покупець прострочив термін оплати за поставлений товар більш ніж на 30 днів, він зобов'язаний сплатити на користь позивача штраф у розмірі 1% від вартості своєчасно неоплаченого товару за кожний день такої прострочки».

Колегія суддів зазначає, що наданий позивачем розрахунок штрафу є по своїй сутті розрахунком пені.

З огляду на викладене, рішення господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі № 910/12993/17 в частині стягнення з ТОВ « ІМІ» на користь ТОВ «Петрус-Алко» 3 % річних в розмірі 195,36 грн., пені в розмірі 1 673,36 грн. та штрафу в розмірі 16 938,37 грн. підлягає скасуванню, з прийняттям у вказаній частині нового рішення про часткове задоволення позову.

Стосовно доводів заявника апеляційної скарги про те, що надані позивачем видаткові накладні не скріплені печаткою підприємства відповідача колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, з приписів ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" випливає, що засвідчення печаткою видаткової накладної не є обов'язковим.

Наведений скаржником, на його думку, в апеляційній скарзі розрахунок штрафу відповідно до положень п. 7.3. договору поставки спростовується вищевикладеними в постанові висновками, а тому відхиляється колегією суддів, як необґрунтований.

Посилання ТОВ «ІМІ» в апеляційній скарзі про те, що у видаткових накладних не вказано ані прізвища, ані посадового становища особа, яка отримувала товар судовою колегією апеляційного господарського суду не приймаються, з огляду на те, що відповідач упродовж тривалого часу вчиняв дії, спрямовані на виконання договору поставки № АП 10-500 від 25.03.2016, зокрема, приймав поставку та здійснив його часткову оплату.

Твердження скаржника у судовому засіданні про те, що позивачем заявлено пеню за більший період ніж визначено ч. 6 ст. 232 ГК України є неспроможними, оскільки колегією суддів встановлено, що позивачем визначено період для нарахування пені, а саме: з 03.04.2017 по 02.08.2017, яке (нарахування) відповідає положенню ч. 6 ст. 232 ГК України.

Інші доводи ТОВ «ІМІ» з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення було неповно з'ясовані обставини справи, а тому рішення суду першої інстанції від 06.09.2017 у справі № 910/12993/17 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи вимоги ст. 129 ГПК України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на позивача у справі - ТОВ «Петрус-Алко».

Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 240, 275, 277, 281-284 та Розділом ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ІМІ" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2017 у справі № 910/12993/17 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

".1 Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ІМІ" (03061, м. Київ, вул. Шепелєва Миколи, буд. 6; ідентифікаційний код 30679442) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Петрус-Алко" (03115, м. Київ, вул. Святошинська, буд. 32; ідентифікаційний код 36942172) 15 537 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот тридцять сім) грн. 08 коп. - заборгованості, 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 82 коп. - інфляційних втрат, 189 ( сто вісімдесят дев'ять) грн. 60 коп. - 3% річних, 1 429 ( одну тисячу чотириста двадцять дев'ять) грн. 08 коп. - пені, 2 203 (дві тисячі двісті три) грн., 71 коп. - штрафу та 911 (дев'ятсот одинадцять) грн. 68 коп. судового збору за подання позовної заяви.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити".

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Петрус-Алко" (03115, м. Київ, вул. Святошинська, буд. 32; ідентифікаційний код 36942172) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ІМІ" (03061, м. Київ, вул. Шепелєва Миколи, буд. 6; ідентифікаційний код 30679442) 1 002 ( одну тисячу дві) грн. 85 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду.

5. Справу № 910/12993/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено - 14.02.2018.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді М.Л. Яковлєв

Л.В. Чорна